Article

# The Book of Daniel - Number Seven

Cartea lui Daniel - Numărul șapte

Seven Kings

Șapte împărați

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The seven thunders represent the history of 1798, through to October 22, 1844. That history was typified by the last seven kings of the kingdom of Judah, from Manasseh in 677 BC through to Zedekiah in 586 BC.

Cele șapte tunete reprezintă istoria din 1798 până la 22 octombrie 1844. Acea istorie a fost prefigurată de ultimii șapte împărați ai împărăției lui Iuda, de la Manase, în anul 677 î.Hr., până la Zedechia, în anul 586 î.Hr.

In the sacred reform lines, a characteristic of the empowerment of the first angel is a symbol which identifies something that is worldwide. On August 11, 1840, the first angel’s message was empowered and the message was then carried to every mission station in the world.

În liniile sacre ale reformei, o caracteristică a împuternicirii primului înger este un simbol care identifică ceva de întindere mondială. La 11 august 1840, solia primului înger a fost împuternicită, iar apoi solia a fost dusă la fiecare stațiune misionară din lume.

> “The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world.” The Great Controversy, 611.

> „Mișcarea adventă din 1840–44 a fost o manifestare glorioasă a puterii lui Dumnezeu; solia primului înger a fost dusă la fiecare stațiune misionară din lume.” Tragedia veacurilor, 611.

Prophetically at that time, the angel of Revelation ten descended and placed one foot on the earth and the other on the sea. Sister White identified that as a symbol of the worldwide extent of the message.

În mod profetic, la acel timp, îngerul din Apocalipsa 10 a coborât și a pus un picior pe pământ și celălalt pe mare. Sora White a identificat aceasta ca fiind un simbol al extinderii mondiale a mesajului.

> “The angel’s position, with one foot on the sea, the other on the land, signifies the wide extent of the proclamation of the message. It will cross the broad waters and be proclaimed in other countries, even to all the world.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Poziția îngerului, cu un picior pe mare și celălalt pe uscat, semnifică întinderea largă a proclamării soliei. Ea va traversa apele întinse și va fi proclamată în alte țări, chiar în întreaga lume.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 971.

Cyrus’s proclamation of the first decree was a worldwide decree.

Proclamația lui Cirus privind primul decret a fost un decret mondial.

> Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord by the mouth of Jeremiah might be fulfilled, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, The Lord God of heaven hath given me all the kingdoms of the earth; and he hath charged me to build him an house at Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? his God be with him, and let him go up to Jerusalem, which is in Judah, and build the house of the Lord God of Israel, (he is the God,) which is in Jerusalem. And whosoever remaineth in any place where he sojourneth, let the men of his place help him with silver, and with gold, and with goods, and with beasts, beside the freewill offering for the house of God that is in Jerusalem. Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem. Ezra 1:1–4.

> Dar acum, în anul întâi al lui Cirus, împăratul Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, împăratul Persiei, aşa încât el a făcut o vestire în toată împărăţia sa şi a pus-o şi în scris, zicând: Aşa vorbeşte Cirus, împăratul Persiei: Domnul Dumnezeul cerului mi-a dat toate împărăţiile pământului; şi El mi-a poruncit să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine este între voi din tot poporul Lui? Dumnezeul lui să fie cu el, şi să se suie la Ierusalim, care este în Iuda, şi să zidească Casa Domnului Dumnezeului lui Israel (El este Dumnezeul), care este în Ierusalim. Şi oricine a rămas în orice loc unde locuieşte ca străin, să fie ajutat de oamenii locului său cu argint, cu aur, cu bunuri şi cu vite, pe lângă darul de bunăvoie pentru Casa lui Dumnezeu care este în Ierusalim. Atunci s-au ridicat capii caselor părinteşti ale lui Iuda şi Beniamin, şi preoţii, şi leviţii, împreună cu toţi aceia al căror duh îl trezise Dumnezeu, ca să se suie să zidească Casa Domnului care este în Ierusalim. Ezra 1:1–4.

Just as the first angel was carried to every mission station in the world on August 11, 1840, Cyrus identifies himself as the king of “all the kingdoms on earth,” as he proclaims the first decree. The descent of the angel of Revelation ten, the angel that Sister White identifies as “no less a personage than Jesus Christ,” possesses the same prophetic characteristics as the mighty angel of Revelation eighteen. Sister White identifies that the purpose of the first angel was the same as the purpose of the angel of Revelation eighteen.

Întocmai cum primul înger a fost purtat la fiecare stațiune misionară din lume la 11 august 1840, Cirus se identifică pe sine ca împărat al „tuturor împărățiilor pământului”, în timp ce proclamă primul decret. Coborârea îngerului din Apocalipsa zece, îngerul pe care Sora White îl identifică drept „nimeni altul decât Isus Hristos”, posedă aceleași caracteristici profetice ca îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece. Sora White identifică faptul că scopul primului înger era același cu scopul îngerului din Apocalipsa optsprezece.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> „Isus a însărcinat un înger puternic să coboare și să-i avertizeze pe locuitorii pământului să se pregătească pentru a doua Sa venire. Pe când îngerul părăsea prezența lui Isus în cer, o lumină nespus de strălucitoare și glorioasă mergea înaintea lui. Mi s-a spus că misiunea lui era să lumineze pământul cu slava sa și să-l avertizeze pe om cu privire la mânia lui Dumnezeu care urma să vină.” Early Writings, 245.

The empowerment of the first angel is a symbol that emphasizes a worldwide element. The first message in the time of Christ was empowered at the baptism of Christ. The Scriptures identify that all of Israel went out to the wilderness to hear the message of John.

Împuternicirea primului înger este un simbol care subliniază un element mondial. Prima solie din vremea lui Hristos a fost împuternicită la botezul lui Hristos. Scripturile arată că tot Israelul a ieșit în pustie pentru a auzi solia lui Ioan.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. Matthew 3:5, 6.

> Atunci au ieșit la el Ierusalimul, și toată Iudeea, și tot ținutul dimprejurul Iordanului, și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Matei 3:5, 6.

Christ’s ministry was directed to ancient Israel, and in that prophetic sense the entire world was drawn to the Jordan, the place of Christ’s baptism. Yet the rite of baptism, and what it represented when Christ was baptized, was directed at all the world.

Slujirea lui Hristos a fost îndreptată către Israelul din vechime, iar în acel sens profetic întreaga lume a fost atrasă la Iordan, locul botezului lui Hristos. Totuși, rânduiala botezului, și ceea ce ea reprezenta atunci când Hristos a fost botezat, era îndreptată către întreaga lume.

The name Jehoiakim means “God will rise”, and at the baptism of Christ, as John brought Christ up out of the water, the emblem of “rising up” out of a watery grave became an element of that empowerment. In the first four verses of Ezra that we have already cited, verse five identifies the response of those that heard the decree with the words, “Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem.” When the first message is empowered, there is a rising up, as represented by the name of Jehoiakim.

ឈ្មោះ «យេហូយ៉ាគីម» មានន័យថា «ព្រះជាម្ចាស់នឹងក្រោកឡើង» ហើយនៅក្នុងពិធីបុណ្យជ្រមុជទឹករបស់ព្រះគ្រីស្ទ កាលណាយ៉ូហានបាននាំព្រះគ្រីស្ទឡើងចេញពីទឹក និមិត្តសញ្ញានៃការ «ក្រោកឡើង» ចេញពីផ្នូរទឹក បានក្លាយជាផ្នែកមួយនៃការផ្តល់អំណាចនោះ។ នៅក្នុងខបួនដំបូងនៃសៀវភៅអែសរ៉ាដែលយើងបានដកស្រង់រួចហើយ ខទីប្រាំកំណត់អត្តសញ្ញាណការឆ្លើយតបរបស់អ្នកដែលបានឮព្រះរាជក្រឹត្យ ដោយពាក្យថា «Then rose up the chief of the fathers of Judah and Benjamin, and the priests, and the Levites, with all them whose spirit God had raised, to go up to build the house of the Lord which is in Jerusalem.» នៅពេលសារទីមួយត្រូវបានផ្តល់អំណាច នោះមានការក្រោកឡើងមួយ ដូចដែលត្រូវបានតំណាងដោយឈ្មោះយេហូយ៉ាគីម។

On September 11, 2001, the first message of the mighty movement of the third angel was empowered as typified by the empowerment of the first message of the mighty movement of the first angel. Sister White comments on the destruction of the Twin Towers on that date.

La 11 septembrie 2001, prima solie a mișcării puternice a celui de-al treilea înger a fost împuternicită, așa cum este prefigurată de împuternicirea primei solii a mișcării puternice a primului înger. Sora White comentează asupra distrugerii Turnurilor Gemene la acea dată.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Dar vine oare cuvântul pe care l-am declarat eu, că New Yorkul urmează să fie măturat de un val uriaș? Aceasta nu am spus-o niciodată. Am spus, pe când priveam la marile clădiri care se înălțau acolo, etaj după etaj: «Ce scene îngrozitoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1–3.» Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este o avertizare cu privire la ceea ce vine asupra pământului. Dar nu am lumină deosebită cu privire la ceea ce vine asupra New Yorkului, decât că știu că într-o zi marile clădiri de acolo vor fi doborâte prin întoarcerea și răsturnarea puterii lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că nimicirea este în lume. Un singur cuvânt de la Domnul, o singură atingere a puterii Sale mărețe, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina.” Review and Herald, 5 iulie 1906.

At the empowerment of the first message in the history of the one hundred and forty-four thousand, the Lord “rose up” to “shake terribly the earth”. Jehoiakim’s name symbolizes the empowerment of the first message. On August 11, 1840, the Lord arose from his throne and descended to earth and stood upon the land and the sea. At the first decree of Cyrus, the faithful arose. Jehoiakim is a symbol of not simply the arrival of the first angel, but he also represents the empowerment of the first angel.

La împuternicirea primei solii din istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, Domnul „S-a ridicat” ca să „zguduie cumplit pământul”. Numele lui Ioiachim simbolizează împuternicirea primei solii. La 11 august 1840, Domnul S-a ridicat de pe tronul Său, a coborât pe pământ și a stat pe uscat și pe mare. La primul decret al lui Cirus, cei credincioși s-au ridicat. Ioiachim este un simbol nu doar al venirii primului înger, ci el reprezintă și împuternicirea primului înger.

Jehoiakim represents the first of the last three kings, but he also represents the fifth of seven kings that lead to the destruction of Jerusalem. The names of those seven kings are very informative. Those seven kings were Manasseh, Amon, Josiah, Jehoahaz, Jehoiakim, Jehoiachin and Zedekiah.

Jehoiakim reprezintă primul dintre ultimii trei împărați, dar el reprezintă și pe al cincilea dintre cei șapte împărați care duc la distrugerea Ierusalimului. Numele acelor șapte împărați sunt foarte grăitoare. Acei șapte împărați au fost Manase, Amon, Iosia, Ioahaz, Ioiachim, Ioiachin și Zedechia.

In the history of the Millerites, Manasseh represents the time of the end, in 1798. Manasseh means “causing to forget”, and it is in 1798 that the whore of Tyre is forgotten for seventy years. Manasseh was one of the most wicked kings, and possesses prophetic characteristics that should be considered.

În istoria milițiilor millerite, Manase reprezintă vremea sfârșitului, în 1798. Manase înseamnă „a face să se uite”, iar în 1798 curva Tirului este uitată timp de șaptezeci de ani. Manase a fost unul dintre cei mai nelegiuiți împărați și posedă caracteristici profetice care trebuie luate în considerare.

The last seven kings of Judah represent the history of the seven thunders from 1798, through October 22, 1844. Manasseh was the first of the seven kings, and as the first king of seven, he typified Zedekiah, the last of the seven kings. Jesus always identifies the end with the beginning. Zedekiah, the last king of the seven, was carried into the slavery of Babylonian captivity. The first king of the seven last kings was also carried into Babylonian captivity, typifying the carrying of the last king into Babylonian captivity.

Ultimii șapte împărați ai lui Iuda reprezintă istoria celor șapte tunete din 1798 până la 22 octombrie 1844. Manase a fost primul dintre cei șapte împărați și, ca primul împărat dintre cei șapte, l-a prefigurat pe Zedechia, ultimul dintre cei șapte împărați. Isus identifică întotdeauna sfârșitul cu începutul. Zedechia, ultimul împărat dintre cei șapte, a fost dus în robia captivității babiloniene. Primul împărat dintre ultimii șapte împărați a fost de asemenea dus în captivitatea babiloniană, prefigurând ducerea ultimului împărat în captivitatea babiloniană.

> And the Lord spake to Manasseh, and to his people: but they would not hearken. Wherefore the Lord brought upon them the captains of the host of the king of Assyria, which took Manasseh among the thorns, and bound him with fetters, and carried him to Babylon. And when he was in affliction, he besought the Lord his God, and humbled himself greatly before the God of his fathers, And prayed unto him: and he was entreated of him, and heard his supplication, and brought him again to Jerusalem into his kingdom. Then Manasseh knew that the Lord he was God. 2 Chronicles 33:10–13.

> Și Domnul a vorbit lui Manase și poporului său, dar ei n-au vrut să asculte. De aceea, Domnul a adus peste ei pe căpeteniile oștirii împăratului Asiriei, care l-au prins pe Manase între spini, l-au legat cu lanțuri și l-au dus la Babilon. Iar când era în necaz, s-a rugat Domnului Dumnezeului său și s-a smerit foarte mult înaintea Dumnezeului părinților săi. Și I s-a rugat; iar El S-a lăsat înduplecat de el, i-a ascultat cererea și l-a adus înapoi la Ierusalim, în împărăția sa. Atunci Manase a cunoscut că Domnul este Dumnezeu. 2 Cronici 33:10–13.

The experience of Manasseh coming to know that the Lord was God, was accomplished by being removed from his kingdom, and then being restored to his kingdom. Nebuchadnezzar, as with Manasseh, came to know the Lord when he was removed from his kingdom and thereafter restored.

Experiența prin care Manase a ajuns să cunoască faptul că Domnul era Dumnezeu s-a împlinit prin faptul că a fost îndepărtat din împărăția sa și apoi readus în împărăția sa. Nebucadnețar, asemenea lui Manase, a ajuns să-L cunoască pe Domnul atunci când a fost îndepărtat din împărăția sa și, după aceea, readus.

> And at the end of the days I Nebuchadnezzar lifted up mine eyes unto heaven, and mine understanding returned unto me, and I blessed the most High, and I praised and honoured him that liveth forever, whose dominion is an everlasting dominion, and his kingdom is from generation to generation: And all the inhabitants of the earth are reputed as nothing: and he doeth according to his will in the army of heaven, and among the inhabitants of the earth: and none can stay his hand, or say unto him, What doest thou? At the same time my reason returned unto me; and for the glory of my kingdom, mine honour and brightness returned unto me; and my counsellors and my lords sought unto me; and I was established in my kingdom, and excellent majesty was added unto me. Now I Nebuchadnezzar praise and extol and honour the King of heaven, all whose works are truth, and his ways judgment: and those that walk in pride he is able to abase. Daniel 4:34–37.

> La sfârșitul zilelor, eu, Nebucadnețar, mi-am ridicat ochii spre cer și mi-a revenit priceperea; și L-am binecuvântat pe Cel Preaînalt, L-am lăudat și L-am cinstit pe Cel ce trăiește în veci, a cărui stăpânire este o stăpânire veșnică și a cărui împărăție dăinuie din neam în neam. Toți locuitorii pământului sunt socotiți ca nimic; El face după voia Sa în oștirea cerurilor și între locuitorii pământului; și nimeni nu-I poate opri mâna sau să-I zică: „Ce faci?” În același timp mi-a revenit judecata; și, spre slava împărăției mele, mi-au fost date înapoi cinstea și strălucirea; sfetnicii mei și mai-marii mei m-au căutat; am fost întărit în împărăția mea și mi-a fost adăugată o măreție și mai mare. Acum eu, Nebucadnețar, Îl laud, Îl înalț și Îl cinstesc pe Împăratul cerului, ale cărui lucrări toate sunt adevăr și ale cărui căi sunt judecată; iar pe cei ce umblă în mândrie El este în stare să-i smerească. Daniel 4:34–37.

The experience of Manasseh was accomplished upon Nebuchadnezzar. Manasseh represents the “time of the end” in the history of the last three Judean kings, and the arrival of the prophecy of seventy years of captivity. Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the history of the three decrees, just as 1798 was the “time of the end” in the history of the seven thunders. In the verses just cited Nebuchadnezzar’s understanding returned to him at “the end of the days.” The “end of the days” is also referenced in Daniel chapter twelve.

Experiența lui Manase s-a împlinit asupra lui Nebucadnețar. Manase reprezintă „vremea sfârșitului” în istoria ultimilor trei împărați ai lui Iuda și venirea profeției celor șaptezeci de ani de robie. Nebucadnețar reprezintă „vremea sfârșitului” în istoria celor trei decrete, după cum 1798 a fost „vremea sfârșitului” în istoria celor șapte tunete. În versetele tocmai citate, priceperea lui Nebucadnețar i-a fost redată la „sfârșitul zilelor”. „Sfârșitul zilelor” este menționat de asemenea în capitolul doisprezece din Daniel.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 12:13.

> Ci tu mergi pe calea ta până la sfârșit; căci te vei odihni și te vei scula în partea ta de moștenire la sfârșitul zilelor. Daniel 12:13.

The “end of the days” in Daniel chapter twelve is the “time of the end”, for Daniel was told to go “till the end be.” At that time Daniel would “stand in his lot.” To “stand in his lot” means to fulfill his purpose, which Daniel did when his book was unsealed at the end of the days, which is the “time of the end.” At that time there would be an “increase of knowledge” that the wise would understand. At the end of Nebuchadnezzar’s days his “understanding” returned unto him.

“sfârşitul zilelor” din capitolul doisprezece al cărţii lui Daniel este „vremea sfârşitului”, căci lui Daniel i s-a spus să meargă „până va fi sfârşitul”. În acel timp Daniel avea să „stea în partea lui”. A „sta în partea lui” înseamnă a-şi împlini scopul, lucru pe care Daniel l-a făcut atunci când cartea lui a fost desigilată la sfârşitul zilelor, care este „vremea sfârşitului”. În acel timp avea să fie o „sporire a cunoştinţei”, pe care cei înţelepţi o vor înţelege. La sfârşitul zilelor lui Nebucadneţar, „priceperea” i-a revenit.

> “When God gives a man a special work to do, he is to stand in his lot and place as did Daniel, ready to answer the call of God, ready to fulfill His purpose.” Manuscript Releases, volume 6, 108.

> „Când Dumnezeu îi încredințează unui om o lucrare specială de îndeplinit, el trebuie să stea la locul și în poziția ce i-au fost rânduite, așa cum a făcut Daniel, gata să răspundă chemării lui Dumnezeu, gata să împlinească planul Său.” Manuscript Releases, volumul 6, 108.

Manasseh represents the “time of the end” in the history of the three last kings of Judah, Nebuchadnezzar represents the “time of the end” in the three decrees. Manasseh was followed by his son Amon.

Manase predstavlja „vreme kraja“ u istoriji poslednja tri judejska cara, a Navuhodonosor predstavlja „vreme kraja“ u tri ukaza. Posle Manasije došao je njegov sin Amon.

Amon means “training” and represents the period of time when there was an “increase of knowledge” that would train the “wise” in the message that was unsealed. Amon was then followed by Josiah, the only king of the seven that has a fairly good, though complicated prophetic history.

Amon înseamnă „instruire” și reprezintă perioada de timp în care a existat o „creștere a cunoștinței” care i-ar fi instruit pe „cei înțelepți” în mesajul care fusese desigilat. După Amon a urmat apoi Iosia, singurul împărat dintre cei șapte care are o istorie profetică destul de bună, deși complicată.

Josiah means “the foundation of God”, and represents the establishing of the truths that had been unsealed at the “time of the end”. The increase of knowledge that was represented by Amon was put together by William Miller, through the guidance of Gabriel and other holy angels. Miller’s work is represented by the name Josiah, for he established the foundations of the movement. There is much more to identify of Josiah, but we will move onto his son Jehoahaz.

Iosia înseamnă „temelia lui Dumnezeu” și reprezintă statornicirea adevărurilor care fuseseră desigilate la „vremea sfârșitului”. Sporirea cunoștinței, care era reprezentată de Amon, a fost adunată laolaltă de William Miller, sub călăuzirea lui Gabriel și a altor îngeri sfinți. Lucrarea lui Miller este reprezentată prin numele Iosia, căci el a așezat temeliile mișcării. Mai sunt multe alte aspecte prin care Iosia poate fi identificat, dar vom trece mai departe la fiul său, Ioahaz.

> Jehoahaz was twenty and three years old when he began to reign; and he reigned three months in Jerusalem. And his mother’s name was Hamutal, the daughter of Jeremiah of Libnah. And he did that which was evil in the sight of the Lord, according to all that his fathers had done. And Pharaohnechoh put him in bands at Riblah in the land of Hamath, that he might not reign in Jerusalem; and put the land to a tribute of an hundred talents of silver, and a talent of gold. And Pharaohnechoh made Eliakim the son of Josiah king in the room of Josiah his father, and turned his name to Jehoiakim, and took Jehoahaz away: and he came to Egypt, and died there. 2 Kings 23:31–34.

> Iehoahaz avea douăzeci și trei de ani când a început să domnească; și a domnit trei luni în Ierusalim. Numele mamei lui era Hamutal, fiica lui Ieremia din Libna. El a făcut ce este rău înaintea Domnului, potrivit cu tot ce făcuseră părinții săi. Și Faraon-Neco l-a pus în lanțuri la Ribla, în țara Hamat, ca să nu mai domnească în Ierusalim; și a impus țării un bir de o sută de talanți de argint și un talant de aur. Și Faraon-Neco l-a făcut împărat pe Eliachim, fiul lui Iosia, în locul lui Iosia, tatăl său, și i-a schimbat numele în Ioiachim, iar pe Iehoahaz l-a luat; și acesta a venit în Egipt și a murit acolo. 2 Împărați 23:31–34.

Jehoahaz means “Jehovah has seized”, and he was seized by Pharaohnecho. Jehoahaz, the son of Josiah, was seized by Pharaohnechoh and replaced by his brother Eliakim, meaning the “God of raising”. Pharaohnechoh then changed Eliakim’s name to Jehoiakim, meaning “God will rise”. The change of a name is a symbol of a covenant relationship, and at the empowerment of the first message, God enters into covenant with a people, as He simultaneously passes by a former covenant people.

Iehoahaz înseamnă „Iehova a apucat”, iar el a fost apucat de Faraonneco. Iehoahaz, fiul lui Iosia, a fost apucat de Faraonneco și înlocuit cu fratele său Eliakim, însemnând „Dumnezeul ridicării”. Faraonneco i-a schimbat apoi numele lui Eliakim în Ioiachim, însemnând „Dumnezeu Se va ridica”. Schimbarea unui nume este un simbol al unei relații de legământ, iar la împuternicirea primei solii, Dumnezeu intră în legământ cu un popor, în timp ce trece simultan pe lângă un fost popor al legământului.

On August 11, 1840, the Ottoman Empire that had been represented by four winds that were loosed for three hundred and ninety-one years and fifteen days were restrained, or as Jehoahaz means, they were “seized”. At the same time, Eliakim was made king and his name changed to Jehoiakim, meaning “God will rise”. Jehoiakim was followed by his son Jehoiachin who has three names in the Scriptures.

La 11 august 1840, Imperiul Otoman, care fusese reprezentat prin patru vânturi dezlegate timp de trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile, a fost oprit, sau, așa cum înseamnă Iehoahaz, a fost „apucat”. În același timp, Eliakim a fost făcut împărat, iar numele i-a fost schimbat în Iehoiakim, însemnând „Dumnezeu Se va ridica”. După Iehoiakim a urmat fiul său, Iehoiachin, care are trei nume în Scripturi.

The name Jehoiachin means “the Lord will set up and establish”. He was the son of Jehoiakim and he marks the arrival of the second angel in the spring of 1844, as God “set up and established” the new, true, Protestant horn. The second angel’s message was empowered by the message of the Midnight Cry, and Jeconiah and Coniah mean “God will establish”. The three names, each with the same meaning, represent the joining of the Midnight Cry to the second angel’s message. It is in the final outpouring of the Holy Spirit during the Loud Cry that the one hundred and forty-four thousand are sealed. The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified in the Midnight Cry of the Millerite movement, and Jehoiachin, also called Jeconiah and Coniah, is a symbol of the sealing.

នាម យេហոյ៉ាគីន មានន័យថា «ព្រះអម្ចាស់នឹងតាំងឡើង ហើយបង្កើតឲ្យមាំមួន»។ គាត់ជាបុត្ររបស់ យេហոյ៉ាគីម ហើយគាត់សម្គាល់ដល់ការមកដល់នៃទេវតាទីពីរ នៅនិទាឃរដូវ ឆ្នាំ 1844 ខណៈដែលព្រះ «បានតាំងឡើង ហើយបង្កើតឲ្យមាំមួន» ស្នែងប្រូតេស្តង់ថ្មី ដ៏ពិត។ សាររបស់ទេវតាទីពីរ ត្រូវបានប្រទានអំណាចដោយសារនៃការស្រែកនៅពាក់កណ្តាលអធ្រាត្រ ហើយ យេកូនា និង កូនា មានន័យថា «ព្រះនឹងបង្កើតឲ្យមាំមួន»។ នាមទាំងបី ដែលនិមួយៗមានន័យដូចគ្នា តំណាងឲ្យការភ្ជាប់នៃការស្រែកនៅពាក់កណ្តាលអធ្រាត្រ ជាមួយសាររបស់ទេវតាទីពីរ។ នៅក្នុងការចាក់បង្ហូរព្រះវិញ្ញាណបរិសុទ្ធយ៉ាងពេញលេញជាចុងក្រោយ កំឡុងពេលការស្រែកយ៉ាងខ្លាំង នោះ មនុស្សមួយរយសែសិបបួនពាន់នាក់ ត្រូវបានបោះត្រា។ ការបោះត្រានៃមនុស្សមួយរយសែសិបបួនពាន់នាក់ ត្រូវបានបង្ហាញជាគំរូទុកជាមុននៅក្នុងការស្រែកនៅពាក់កណ្តាលអធ្រាត្រ នៃចលនា មីឡឺរ៉ាយត៍ ហើយ យេហោយ៉ាគីន ដែលត្រូវបានហៅផងដែរថា យេកូនា និង កូនា គឺជានិមិត្តរូបនៃការបោះត្រា។

> As I live, saith the Lord, though Coniah the son of Jehoiakim king of Judah were the signet upon my right hand, yet would I pluck thee thence; And I will give thee into the hand of them that seek thy life, and into the hand of them whose face thou fearest, even into the hand of Nebuchadrezzar king of Babylon, and into the hand of the Chaldeans. And I will cast thee out, and thy mother that bare thee, into another country, where ye were not born; and there shall ye die. But to the land whereunto they desire to return, thither shall they not return. Is this man Coniah a despised broken idol? is he a vessel wherein is no pleasure? wherefore are they cast out, he and his seed, and are cast into a land which they know not? O earth, earth, earth, hear the word of the Lord. Jeremiah 22:24–29.

> Viu sunt Eu, zice Domnul, că, deși Conia, fiul lui Ioiachim, împăratul lui Iuda, ar fi inelul de pecetluire de la mâna Mea dreaptă, tot te-aș smulge de acolo. Te voi da în mâna celor ce caută viața ta și în mâna celor a căror față o temi, chiar în mâna lui Nebucadnețar, împăratul Babilonului, și în mâna haldeilor. Te voi arunca, pe tine și pe mama ta care te-a născut, într-o altă țară, unde nu v-ați născut; și acolo veți muri. Dar în țara în care doresc să se întoarcă, acolo nu se vor întoarce. Este omul acesta, Conia, un idol disprețuit și sfărâmat? Este el un vas în care nu este nicio plăcere? Pentru ce sunt alungați, el și sămânța lui, și sunt aruncați într-o țară pe care n-o cunosc? Pământule, pământule, pământule, ascultă cuvântul Domnului. Ieremia 22:24–29.

Jehoiachin, Jeconiah and Coniah represent the sealing time, when the second angel is joined by the message of the Midnight Cry. He represents the sealing time of the foolish. The evil king represents those that are the foolish Laodicean virgins who in the sealing time are destined to receive the mark of the beast as they are forever spewed out of the mouth of the Lord.

Jehoiachin, Jeconiah și Coniah reprezintă timpul sigilării, când celui de-al doilea înger i se alătură mesajul Strigătului de la Miezul Nopții. El reprezintă timpul sigilării celor nechibzuite. Împăratul cel rău îi reprezintă pe aceia care sunt fecioarele laodiceene nechibzuite, care, în timpul sigilării, sunt sortite să primească semnul fiarei, întrucât sunt pentru totdeauna vărsate din gura Domnului.

The signet on God’s right hand is His seal, and those that are spewed out of the mouth of the Lord during the sealing of the one hundred and forty-four thousand are contrasted with Zerubbabel, the man who had the plummet of the “seven times” in his hand.

Sigiliul de pe mâna dreaptă a lui Dumnezeu este pecetea Sa, iar cei care sunt vărsati din gura Domnului în timpul pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii sunt puși în contrast cu Zorobabel, omul care avea în mână firul cu plumb al „celor șapte vremi”.

> Speak to Zerubbabel, governor of Judah, saying, I will shake the heavens and the earth; And I will overthrow the throne of kingdoms, and I will destroy the strength of the kingdoms of the heathen; and I will overthrow the chariots, and those that ride in them; and the horses and their riders shall come down, every one by the sword of his brother. In that day, saith the Lord of hosts, will I take thee, O Zerubbabel, my servant, the son of Shealtiel, saith the Lord, and will make thee as a signet: for I have chosen thee, saith the Lord of hosts. Haggai 2:21–23.

> Vorbește lui Zorobabel, dregătorul lui Iuda, zicând: „Voi zgudui cerurile și pământul; voi răsturna tronul împărățiilor și voi nimici tăria împărățiilor neamurilor; voi răsturna carele și pe cei ce merg în ele; caii și călăreții lor vor fi doborâți, fiecare prin sabia fratelui său. În ziua aceea, zice Domnul oștirilor, te voi lua pe tine, Zorobabele, robul Meu, fiul lui Șealtiel, zice Domnul, și te voi face ca pe un inel de pecetluire, căci Eu te-am ales, zice Domnul oștirilor.” Hagai 2:21–23.

The “stone of stumbling” that is the “seven times” is the “plummet” in the hand of Zerubbabel, and he is represented as the “signet” that God employs to seal the one hundred and forty-four thousand. The signet, or the “sign”, is placed upon those that “sigh and cry” for the abominations that are done in Jerusalem. The sighing and crying identifies the experience of those that are sealed, and the signing and crying is the symbol of their internal response to the remedy of the “seven times.” It is confession for their sins and for the sins of their fathers. It is the acknowledgment that they have not been walking with God and that God has not been walking with them ever since the disappointment of July 18, 2020. It is the test that was failed in 1863, during the period of time when Philadelphia was transitioning unto Laodicea. It typified the period of time when those represented by Coniah are forever established as foolish Laodicean virgins, and those represented by Zerubbabel are forever established as wise Philadelphian virgins.

„Piatra de poticnire”, care este „cele șapte vremi”, este „firul cu plumb” în mâna lui Zorobabel, iar el este înfățișat ca „inelul de pecetluire” pe care Dumnezeu îl folosește pentru a-i sigila pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Inelul de pecetluire, sau „semnul”, este așezat asupra acelora care „suspină și gem” din pricina urâciunilor care se săvârșesc în Ierusalim. Suspinarea și geamătul identifică experiența acelora care sunt sigilați, iar semnarea și strigarea este simbolul răspunsului lor lăuntric față de remediul „celor șapte vremi”. Ea este mărturisire pentru păcatele lor și pentru păcatele părinților lor. Ea este recunoașterea faptului că ei nu au umblat cu Dumnezeu și că Dumnezeu nu a umblat cu ei încă de la dezamăgirea din 18 iulie 2020. Ea este testul care a fost căzut în 1863, în perioada de timp când Philadelphia trecea în Laodicea. Ea a prefigurat perioada de timp când aceia reprezentați prin Conia sunt statorniciți pentru totdeauna ca fecioare nechibzuite laodiceene, iar aceia reprezentați prin Zorobabel sunt statorniciți pentru totdeauna ca fecioare înțelepte filadelfiene.

Jehoichin was followed by Zedekiah, the last of the seven kings. As Manasseh represented 1798, and the “time of the end,” Zedekiah must represent October 22, 1844, when the vision would “speak, and not lie”. Zedekiah is a name made up of the combination of two Hebrew words. The one word is “Jehovah”, and it is combined with the word that is translated in Daniel chapter eight, and verse fourteen as “cleansed.” Zedekiah means the cleansing of God’s temple, which began on October 22, 1844.

Iehoiachin a fost urmat de Zedechia, ultimul dintre cei șapte împărați. Așa cum Manase a reprezentat anul 1798 și „vremea sfârșitului”, Zedechia trebuie să reprezinte 22 octombrie 1844, când vedenia avea să „vorbească și să nu mintă”. Zedechia este un nume alcătuit din combinarea a două cuvinte ebraice. Unul dintre cuvinte este „Iehova”, iar acesta este combinat cu cuvântul care este tradus în Daniel capitolul opt, versetul paisprezece, prin „curățit”. Zedechia înseamnă curățirea templului lui Dumnezeu, care a început la 22 octombrie 1844.

The last seven kings of Judah represent the progressive history of 1798 to October 22, 1844. Jehoiakim is the symbol of August 11, 1840, which in turn represents September 11, 2001. He is a symbol of the empowerment of the first angel’s message, and he is introduced in the first verse of Daniel chapter one. Thus, the setting and context of Daniel chapter one, is the empowerment of the first angel’s message, as represented in Revelation chapter ten. In Revelation chapter ten Christ descended with a little book in His hand that John was commanded to eat. This is why the first test in the book of Daniel has to do with eating.

Ultimii șapte regi ai lui Iuda reprezintă istoria progresivă din 1798 până la 22 octombrie 1844. Iehoiachim este simbolul datei de 11 august 1840, care, la rândul ei, reprezintă 11 septembrie 2001. El este un simbol al împuternicirii soliei primului înger și este introdus în primul verset al capitolului unu din Daniel. Astfel, cadrul și contextul capitolului unu din Daniel sunt împuternicirea soliei primului înger, așa cum este reprezentată în capitolul zece din Apocalipsa. În capitolul zece din Apocalipsa, Hristos S-a coborât cu o cărticică în mâna Sa, pe care Ioan a fost poruncit să o mănânce. Acesta este motivul pentru care prima probă din cartea lui Daniel are de-a face cu mâncarea.

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste subiecte în articolul următor.

> And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 3:3.

> Și El mi-a zis: „Fiul omului, hrănește-ți pântecele și umple-ți măruntaiele cu acest sul pe care ți-l dau.” Atunci l-am mâncat, și în gura mea a fost dulce ca mierea. Ezechiel 3:3.

Back to Articles