Article

# Laodicea - Number Two

Laodicea — Numărul doi

The Protestant Horn

Cornul protestant

Author

Jeff Pippenger

Published

August 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

It is essential in understanding the message that is being unsealed in the book of Revelation, to recognize the roots, development and significance of the Protestant Reformation. Three primary lines within the history of that Reformation address the Bible, and the correct methodology to be used in studying the Bible and also that the chosen messengers through that history are waymarks of that history. As always is the case Satan attempted to hide the King James Bible with several counterfeits, and he sought to hide the correct methodology for understanding the Bible with several counterfeits and he also sought to hide the correct messengers (waymarks) that were raised up along the way in that history.

Este esențial, pentru înțelegerea mesajului care este descoperit în cartea Apocalipsei, să se recunoască rădăcinile, dezvoltarea și semnificația Reformei Protestante. Trei linii principale din istoria acelei Reforme privesc Biblia, metodologia corectă care trebuie folosită în studierea Bibliei și, de asemenea, faptul că solii aleși de-a lungul acelei istorii sunt repere ale acelei istorii. Ca întotdeauna, Satana a încercat să ascundă Biblia King James prin mai multe contrafaceri, a căutat să ascundă metodologia corectă pentru înțelegerea Bibliei prin mai multe contrafaceri și, de asemenea, a căutat să ascundă solii corecți (repere) care au fost ridicați de-a lungul acelei istorii.

> “But Satan was not idle. He now attempted what he has attempted in every other reformatory movement—to deceive and destroy the people by palming off upon them a counterfeit in place of the true work. As there were false Christ’s in the first century of the Christian church, so there arose false prophets in the sixteenth century.” The Great Controversy, 186.

> „Însă Satana nu a stat nepăsător. El a încercat acum ceea ce a încercat în orice altă mișcare de reformă — să înșele și să nimicească poporul, strecurându-i un surogat în locul lucrării adevărate. Așa cum au existat Hristoși mincinoși în primul secol al bisericii creștine, tot astfel s-au ridicat profeți mincinoși în secolul al șaisprezecelea.” Tragedia veacurilor, 186.

In the Millerite history from 1840 through 1844 the mantle of Protestantism, (which is one of two horns on the earth-beast that is the United States), Millerite Adventism became the Protestant horn. At the same time, the churches who had previously professed to be Protestant became apostate Protestantism, or as the Millerites identified them, “the daughters of Rome.” When the Protestants rejected the first angel’s message in 1843, they fell and the Millerites carried on with the mantle of Protestantism. The Millerite history was the climax of God’s work in bringing His “church in the wilderness” up to the full understanding of the Word of God.

În istoria millerită din 1840 până în 1844, mantia protestantismului (care este unul dintre cele două coarne ale fiarei de pe pământ, care reprezintă Statele Unite) a trecut asupra adventismului millerit, care a devenit cornul protestant. În același timp, bisericile care mai înainte mărturisiseră că sunt protestante au devenit protestantism apostat sau, așa cum le-au identificat milleriții, „fiicele Romei”. Când protestanții au respins solia primului înger în 1843, au căzut, iar milleriții au continuat purtând mantia protestantismului. Istoria millerită a fost punctul culminant al lucrării lui Dumnezeu de a aduce „biserica Sa din pustie” la înțelegerea deplină a Cuvântului lui Dumnezeu.

The opening of the investigative judgment brought the test of the law of God and especially the Sabbath. To proclaim the third angel’s message required a church that upheld the law of God, which had been buried under papal traditions and customs during the Dark Ages. Christ brought the Protestants to the history of 1840 to 1844 and presented the test of Elijah, of whom William Miller was typified, and when the Protestants rejected Miller’s message they returned to Rome. The test of the first angel’s message as delivered by Miller was typified by Elijah at Mount Carmel.

Deschiderea judecății de cercetare a adus testul Legii lui Dumnezeu și, în mod deosebit, al Sabatului. Pentru a proclama solia celui de-al treilea înger era nevoie de o biserică ce susținea Legea lui Dumnezeu, care fusese îngropată sub tradițiile și obiceiurile papale în timpul Evului Întunecat. Hristos i-a adus pe protestanți la istoria anilor 1840–1844 și a prezentat testul lui Ilie, al cărui tip a fost William Miller; iar când protestanții au respins solia lui Miller, ei s-au întors la Roma. Testul soliei primului înger, așa cum a fost vestită de Miller, a fost prefigurat de Ilie pe Muntele Carmel.

> And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:21.

> Na Ilie akaja kwa watu wote, akasema, Mtasita hata lini kati ya mawazo mawili? Ikiwa BWANA ndiye Mungu, mfuateni; lakini ikiwa Baali ndiye, basi mfuateni. Wala watu hawakumjibu neno. 1 Wafalme 18:21.

In 1840, when confronted with the message of Elijah, represented by Miller and the first angel, the Protestants chose Baal!

În 1840, când s-au confruntat cu mesajul lui Ilie, reprezentat de Miller și de primul înger, protestanții l-au ales pe Baal!

The Protestant Reformation was an unsealing of the truths of the Bible that began with the “morning star,” which was promised to be given during the history represented by the church of Thyatira. The direct attack against the Bible began centuries earlier and is clearly presented in The Great Controversy, especially with the history of the Waldensians. In 1930, Benjamin Wilkerson published the book, Our Authorized Bible Vindicated. The book documents the warfare against the sacred original texts that were ultimately used to translate the King James Bible and the various satanic counterfeit texts that were and still are promoted by Catholics, apostate Protestantism and Laodicean Adventists. The warfare began well before the history of the Waldensians, but they are the waymark and symbol of those who gave their lives to testify to the importance of the correct manuscripts that were ultimately translated into the 1611 King James Bible.

Protestantska reformacija bila je otpečaćivanje istina Biblije koje je započelo sa „zvijezdom Danicom“, za koju je bilo obećano da će biti dana tokom istorije predstavljene crkvom u Tijatiri. Neposredni napad protiv Biblije započeo je vjekovima ranije i jasno je prikazan u knjizi Velika borba, naročito kroz istoriju Valdenžana. Godine 1930. Benjamin Wilkerson objavio je knjigu Our Authorized Bible Vindicated. Ta knjiga dokumentuje ratovanje protiv svetih izvornih tekstova koji su na kraju upotrijebljeni za prevod Biblije kralja Jakova i raznih sotonskih krivotvorenih tekstova koje su promovisali i koje još uvijek promovišu katolici, otpali protestantizam i laodikijski adventisti. To ratovanje započelo je mnogo prije istorije Valdenžana, ali oni su putokaz i simbol onih koji su dali svoje živote da posvjedoče o važnosti ispravnih rukopisa koji su na kraju prevedeni u Bibliju kralja Jakova iz 1611. godine.

The production of the King James Bible in 1611 went through a very specific translation process. The process of translating and publishing the Bible was accomplished through seven steps of production. It also took seven years to accomplish, and seven biblical years is twenty-five hundred and twenty days. That is of course the same number of prophetic days in which Jesus confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine. In the center of that sacred week Christ was crucified, and of course Christ crucified is the center of the Bible. Those seven steps to produce the pure Word of God were as follows.

Producerea Bibliei King James în anul 1611 a trecut printr-un proces de traducere foarte precis. Procesul de traducere și publicare a Bibliei a fost împlinit prin șapte etape de producție. De asemenea, a fost nevoie de șapte ani pentru a-l duce la îndeplinire, iar șapte ani biblici înseamnă două mii cinci sute douăzeci de zile. Acesta este, desigur, același număr de zile profetice în care Isus a întărit legământul cu mulți, în împlinirea capitolului nouă din Daniel. În mijlocul acelei săptămâni sacre, Hristos a fost răstignit, iar, bineînțeles, Hristos răstignit este centrul Bibliei. Cele șapte etape pentru a produce Cuvântul curat al lui Dumnezeu au fost următoarele.

- First: Initial Translation by Individuals: Around 50 translators were divided into six committees, each responsible for different sections of the Bible. These individuals worked on translating from the original languages (Hebrew, Aramaic, and Greek) into English.

  Mai întâi: Traducerea inițială de către persoane individuale: Aproximativ 50 de traducători au fost împărțiți în șase comitete, fiecare responsabil pentru diferite secțiuni ale Bibliei. Aceste persoane au lucrat la traducerea din limbile originale (ebraică, aramaică și greacă) în limba engleză.

- Second: Committee Review: After each committee completed their translation of a section, the work was reviewed by the committee members themselves. This allowed for collective input and correction of errors.

  A doua: Revizuirea de către comitet: După ce fiecare comitet își încheia traducerea unei secțiuni, lucrarea era revizuită de membrii comitetului înșiși. Aceasta a permis o contribuție colectivă și corectarea erorilor.

- Third: General Committee Review: The individual committee translations were then submitted to a larger group of scholars, referred to as the General Committee. This committee consisted of representatives from each of the six translation committees. They reviewed the entire work, comparing and harmonizing the different committee translations.

  Al treilea: Revizuirea de către Comitetul General: Traducerile comitetelor individuale au fost apoi înaintate unui grup mai larg de specialiști, denumit Comitetul General. Acest comitet era alcătuit din reprezentanți ai fiecăruia dintre cele șase comitete de traducere. Ei au revizuit întreaga lucrare, comparând și armonizând diferitele traduceri ale comitetelor.

- Forth: Additional Review and Revision: The General Committee’s revised version was sent back to the individual committees for further review and refinement. This iterative process helped ensure that the translation was consistent and accurate.

  A patra: Revizuire și revizie suplimentară: versiunea revizuită a Comitetului General a fost trimisă înapoi comitetelor individuale pentru o revizuire și o rafinare suplimentare. Acest proces iterativ a contribuit la asigurarea faptului că traducerea era consecventă și exactă.

- Fifth: Final Review and Approval: Once the individual committees completed their revisions, the final draft was submitted to the General Committee for a final review and approval.

  Al cincilea: Revizuirea finală și aprobarea: După ce comitetele individuale și-au încheiat revizuirile, proiectul final a fost înaintat Comitetului General pentru revizuirea finală și aprobare.

- Sixth: Royal Approval and Publication: The approved translation was then presented to King James I for his approval.

  Al șaselea: Aprobarea regală și publicarea: traducerea aprobată a fost apoi prezentată regelui Iacob I pentru aprobarea sa.

- Seventh: Once he granted his royal approval, the translation was published in 1611 as the King James Version (Authorized Version) of the Bible.

  Al șaptelea: Odată ce și-a acordat aprobarea regală, traducerea a fost publicată în 1611 sub denumirea de Versiunea King James (Versiunea Autorizată) a Bibliei.

> The words of the Lord are pure words: as silver tried in a furnace of earth, purified seven times. Thou shalt keep them, O Lord, thou shalt preserve them from this generation forever. Psalms 12:6, 7.

> Cuvintele Domnului sunt cuvinte curate: ca argintul încercat într-un cuptor de pământ, curățit de șapte ori. Tu le vei păzi, Doamne, Tu le vei feri de neamul acesta pentru totdeauna. Psalmii 12:6, 7.

In the warfare of Satan against God’s word, and against the waymarks represented by the various messengers of that unfolding history and of the correct methodology to be used in rightly dividing His Word the King James Bible of 1611, is a waymark that is specifically identified in Psalm twelve. None of the various counterfeit Bibles that have been produced through corrupted Catholic manuscripts meets the criteria of Psalm twelve. The purification process that took seven steps and the period of twenty-five hundred and twenty days identify that the King James Bible is God’s “pure words.” God promises to keep the King James Bible as His pure Word forever, and He therefore promises to uphold the methodology of “historicism” that was employed by the Protestant reformers, including William Miller.

În războiul lui Satana împotriva Cuvântului lui Dumnezeu și împotriva semnelor de hotar reprezentate de diferiții soli ai acelei istorii în desfășurare și ai metodologiei corecte care trebuie folosite în împărțirea dreaptă a Cuvântului Său, Biblia King James din 1611 este un semn de hotar identificat în mod specific în Psalmul doisprezece. Niciuna dintre diferitele Biblii contrafăcute care au fost produse prin manuscrise catolice corupte nu îndeplinește criteriile Psalmului doisprezece. Procesul de purificare care a cuprins șapte pași și perioada de două mii cinci sute douăzeci de zile identifică Biblia King James drept „cuvintele curate” ale lui Dumnezeu. Dumnezeu făgăduiește să păstreze Biblia King James ca fiind Cuvântul Său curat pentru totdeauna și, prin urmare, făgăduiește să susțină metodologia „istoricismului” care a fost folosită de reformatorii protestanți, inclusiv de William Miller.

In the fourteenth century John Wycliffe, who is identified as “the morning star of the Reformation” in the book The Great Controversy was used by God to translate the Bible into a language that even a common man would understand. He is the messenger that marks the waymark of the beginning of the Protestant Reformation.

În secolul al paisprezecelea, John Wycliffe, care este identificat drept „steaua de dimineață a Reformei” în cartea Tragedia veacurilor, a fost folosit de Dumnezeu pentru a traduce Biblia într-o limbă pe care chiar și un om de rând să o poată înțelege. El este solul care marchează reperul începutului Reformei Protestante.

> “The great movement that Wycliffe inaugurated, which was to liberate the conscience and the intellect, and set free the nations so long bound to the triumphal car of Rome, had its spring in the Bible. Here was the source of that stream of blessing, which, like the water of life, has flowed down the ages since the fourteenth century. Wycliffe accepted the Holy Scriptures with implicit faith as the inspired revelation of God’s will, a sufficient rule of faith and practice. He had been educated to regard the Church of Rome as the divine, infallible authority, and to accept with unquestioning reverence the established teachings and customs of a thousand years; but he turned away from all these to listen to God’s holy word. This was the authority which he urged the people to acknowledge. Instead of the church speaking through the pope, he declared the only true authority to be the voice of God speaking through His word. And he taught not only that the Bible is a perfect revelation of God’s will, but that the Holy Spirit is its only interpreter, and that every man is, by the study of its teachings, to learn his duty for himself. Thus he turned the minds of men from the pope and the Church of Rome to the word of God.

> „Marea mișcare pe care a inaugurat-o Wycliffe, menită să elibereze conștiința și intelectul și să dezrobească națiunile atât de multă vreme legate de carul triumfal al Romei, își avea izvorul în Biblie. Aici se afla sursa acelui râu de binecuvântare care, asemenea apei vieții, s-a revărsat de-a lungul veacurilor începând din secolul al paisprezecelea. Wycliffe a primit Sfintele Scripturi cu o credință neclintită ca fiind revelația inspirată a voii lui Dumnezeu, o regulă suficientă pentru credință și viețuire. El fusese educat să privească Biserica Romei ca autoritatea divină și infailibilă și să primească, cu o reverență neîndoielnică, învățăturile și obiceiurile statornicite de o mie de ani; dar s-a întors de la toate acestea pentru a asculta de sfântul Cuvânt al lui Dumnezeu. Aceasta era autoritatea pe care îi îndemna pe oameni s-o recunoască. În locul bisericii care vorbea prin papă, el a declarat că singura autoritate adevărată este glasul lui Dumnezeu care vorbește prin Cuvântul Său. Și el a învățat nu numai că Biblia este o descoperire desăvârșită a voii lui Dumnezeu, ci și că Duhul Sfânt este singurul ei interpret și că fiecare om trebuie, prin studierea învățăturilor ei, să-și cunoască singur datoria. Astfel, el a întors mintea oamenilor de la papă și de la Biserica Romei către Cuvântul lui Dumnezeu.”

> “Wycliffe was one of the greatest of the Reformers. In breadth of intellect, in clearness of thought, in firmness to maintain the truth, and in boldness to defend it, he was equaled by few who came after him. Purity of life, unwearying diligence in study and in labor, incorruptible integrity, and Christlike love and faithfulness in his ministry, characterized the first of the Reformers. And this notwithstanding the intellectual darkness and moral corruption of the age from which he emerged.

> „Wycliffe a fost unul dintre cei mai mari dintre Reformatori. Prin amploarea intelectului, prin claritatea gândirii, prin tăria de a susține adevărul și prin îndrăzneala de a-l apăra, puțini dintre cei care au venit după el i-au fost egali. Curăția vieții, sârguința neobosită în studiu și în lucrare, integritatea necoruptibilă și iubirea și credincioșia asemenea lui Hristos în slujirea sa l-au caracterizat pe cel dintâi dintre Reformatori. Și aceasta, în pofida întunericului intelectual și a corupției morale a epocii din care s-a ridicat.”

> “The character of Wycliffe is a testimony to the educating, transforming power of the Holy Scriptures. It was the Bible that made him what he was. The effort to grasp the great truths of revelation imparts freshness and vigor to all the faculties. It expands the mind, sharpens the perceptions, and ripens the judgment. The study of the Bible will ennoble every thought, feeling, and aspiration as no other study can. It gives stability of purpose, patience, courage, and fortitude; it refines the character and sanctifies the soul. An earnest, reverent study of the Scriptures, bringing the mind of the student in direct contact with the infinite mind, would give to the world men of stronger and more active intellect, as well as of nobler principle, than has ever resulted from the ablest training that human philosophy affords. ‘The entrance of Thy words,’ says the psalmist, ‘giveth light; it giveth understanding.’ Psalm 119:130.” The Great Controversy, 93, 94.

> „Caracterul lui Wycliffe este o mărturie a puterii educatoare și transformatoare a Sfintelor Scripturi. Biblia a fost aceea care l-a făcut ceea ce era. Efortul de a cuprinde marile adevăruri ale revelației comunică prospețime și vigoare tuturor facultăților. El lărgește mintea, ascute percepțiile și maturizează judecata. Studiul Bibliei va înnobila orice gând, simțământ și aspirație, așa cum niciun alt studiu nu o poate face. El dă statornicie scopului, răbdare, curaj și tărie; rafinează caracterul și sfințește sufletul. Un studiu sincer și reverențios al Scripturilor, aducând mintea cercetătorului în contact direct cu mintea infinită, ar da lumii oameni cu un intelect mai puternic și mai activ, precum și cu principii mai nobile, decât a rezultat vreodată din cea mai aleasă instruire pe care o poate oferi filozofia omenească. „Descoperirea cuvintelor Tale”, spune psalmistul, „dă lumină, dă pricepere.” Psalmii 119:130.” Tragedia veacurilor, 93, 94.

Following the testimony concerning John Wycliffe in The Great Controversy, Sister White provides a list of faithful reformers (waymarks), that ultimately reaches the reformer John Knox. She identifies a significant question posed to John Knox from Mary the Queen of Scotland.

După mărturia privitoare la John Wycliffe din Tragedia veacurilor, sora White oferă o listă de reformatori credincioși (waymarks), care ajunge în cele din urmă până la reformatorul John Knox. Ea identifică o întrebare semnificativă adresată lui John Knox de către Maria, regina Scoției.

> “John Knox had turned away from the traditions and mysticisms of the church, to feed upon the truths of God’s Word, and the teaching of Wishart had confirmed his determination to forsake the communion of Rome, and join himself to the persecuted reformers. . . .

> “Ioan Knox se întorsese de la tradițiile și misticismele bisericii, pentru a se hrăni din adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu, iar învățătura lui Wishart îi întărise hotărârea de a părăsi comuniunea Romei și de a se alătura reformatorilor persecutați....”

> “When brought face to face with the queen of Scotland, in whose presence the zeal of many a leader of the Protestants had abated, John Knox bore unswerving witness for the truth. He was not to be won by caresses; he quailed not before threats. The queen charged him with heresy. He had taught the people to receive a religion prohibited by the State, she declared, and had thus transgressed God’s command enjoining subjects to obey their princes. Knox answered firmly:—‘As right religion received neither its origin nor its authority from princes, but from the eternal God alone, so are not subjects bound to frame their religion according to the tastes of their princes. For oft it is that princes, of all others, are the most ignorant of God’s true religion. If all the seed of Abraham had been of the religion of Pharaoh, whose subjects they long were, I pray you, madam, what religion would there have been in the world? And if all in the days of the apostles had been of the religion of the Roman emperors, I pray you, madam, what religion would there have been now upon the earth? … And so, madam, you may perceive that subjects are not bound to the religion of their princes, although they are commanded to give them reverence.’

> „जब स्कटल्याण्डकी रानीको सामुन्ने, जसको उपस्थितिमा प्रोटेस्टेन्टहरूको धेरै अगुवाहरूको उत्साह म्लान भएको थियो, आमनेसामने उपस्थित गराइयो, तब जोन नक्सले सत्यको पक्षमा अटल साक्षी दिए। उनी स्नेहप्रदर्शनद्वारा जितिन सक्ने व्यक्ति थिएनन्; धम्कीहरूका सामु उनी कत्ति पनि विचलित भएनन्। रानीले उनलाई विधर्मको अभियोग लगाइन्। उनले जनतालाई राज्यद्वारा निषेध गरिएको धर्म स्वीकार गर्न सिकाएका छन्, उनले घोषणा गरिन्, र यसरी शासकहरूको आज्ञापालन गर्न प्रजालाई आदेश दिने परमेश्वरको आज्ञा उल्लङ्घन गरेका छन्। नक्सले दृढतापूर्वक उत्तर दिए:—‘जसरी साँचो धर्मले न त आफ्नो उद्गम राजकुमारहरूबाट पायो, न त आफ्नो अधिकार, तर केवल अनन्त परमेश्वरबाट, त्यसरी प्रजाहरू पनि आफ्ना शासकहरूको रुचिअनुसार आफ्नो धर्म गढ्न बाध्य हुँदैनन्। किनकि धेरैपटक यस्तो हुन्छ कि सबै मानिसहरूमध्ये शासकहरू नै परमेश्वरको साँचो धर्मबारे सबैभन्दा अज्ञानी हुन्छन्। यदि अब्राहामको सम्पूर्ण सन्तानले फिरऊनको धर्म अपनाएको भए, जसका प्रजा तिनीहरू लामो समयसम्म थिए, म तपाईंलाई विन्ती गर्छु, महोदया, संसारमा कस्तो धर्म रहने थियो? अनि यदि प्रेरितहरूका दिनहरूमा सबैले रोमी सम्राटहरूको धर्म नै अपनाएका भए, म तपाईंलाई विन्ती गर्छु, महोदया, आज पृथ्वीमाथि कस्तो धर्म रहने थियो? … यसरी, महोदया, तपाईं बुझ्न सक्नुहुन्छ कि प्रजाहरू आफ्ना शासकहरूको धर्म मान्न बाध्य हुँदैनन्, यद्यपि उनीहरूलाई तिनप्रति आदर देखाउन आज्ञा गरिएको छ।’

> “Said Mary, ‘You interpret the Scripture in one way, and they [the Romish teachers] interpret it in another; whom shall I believe, and who shall be judge?’

> Spuse Maria: „Voi tâlcuiți Scriptura într-un fel, iar ei [învățătorii romani] o tâlcuiesc în altul; pe cine să cred și cine va fi judecător?”

> “‘You shall believe God, who plainly speaketh in his Word,’ answered the reformer; ‘and farther than the Word teaches you, ye shall believe neither the one nor the other. The Word of God is plain in itself, and if in any one place there be obscurity, the Holy Ghost, who never is contrary to himself, explains the same more clearly in other places, so that there can remain no doubt but unto such as are obstinately ignorant.’ Such were the truths that the fearless reformer, at the peril of his life, spoke in the ear of royalty. With the same undaunted courage he kept to his purpose, praying and fighting the battles of the Lord, until Scotland was free from popery.” The Great Controversy, 250, 251.

> „«Să-L credeţi pe Dumnezeu, care vorbeşte limpede în Cuvântul Său», a răspuns reformatorul; «iar dincolo de ceea ce vă învaţă Cuvântul, să nu credeţi nici pe unul, nici pe celălalt. Cuvântul lui Dumnezeu este limpede în sine însuşi şi, dacă într-un loc oarecare există obscuritate, Duhul Sfânt, care niciodată nu este în contradicţie cu Sine, explică acelaşi lucru mai clar în alte locuri, astfel încât să nu poată rămâne nicio îndoială decât pentru aceia care sunt în chip încăpăţânat ignoranţi.» Acestea au fost adevărurile pe care neînfricatul reformator, cu primejdia vieţii sale, le-a rostit în auzul regalităţii. Cu acelaşi curaj neclintit a rămas statornic în hotărârea sa, rugându-se şi luptând luptele Domnului, până când Scoţia a fost eliberată de papalitate.” Tragedia veacurilor, 250, 251.

The interaction between the reformer and the queen highlights the third thread in the reformation history that identifies Satan’s effort to counterfeit the Bible, the reformers and the methodology of biblical study. John’s answer to the Queen was that the correct methodology is “historicism” which is premised upon a line of prophetic history being explained by the Holy Spirit with another line of prophetic history.

Interacțiunea dintre reformator și regină evidențiază al treilea fir din istoria Reformei, care identifică efortul lui Satana de a contraface Biblia, reformatorii și metodologia studiului biblic. Răspunsul lui John către Regină a fost că metodologia corectă este „istoricismul”, întemeiată pe faptul că o linie a istoriei profetice este explicată de Duhul Sfânt printr-o altă linie a istoriei profetice.

The light had been opened in the darkness. Wycliffe and the early reformers all the way through the Millerite history employed a method of biblical study labelled “historicism.” The history of the biblical method of Bible study is often overlooked, but is essential to recognize if one truly will see the significance of the rules of prophetic interpretation adopted by Miller and thereafter by Future for America.

Lumina fusese deschisă în întuneric. Wycliffe și primii reformatori, de-a lungul întregii istorii millerite, au folosit o metodă de studiu biblic denumită „istoricism”. Istoria metodei biblice de studiere a Bibliei este adesea trecută cu vederea, dar este esențial să fie recunoscută dacă cineva dorește cu adevărat să vadă semnificația regulilor de interpretare profetică adoptate de Miller și ulterior de Future for America.

There are only two churches Sister White identifies as God’s denominated people. That being ancient Israel and the Seventh-day Adventist church.

Există doar două biserici pe care sora White le identifică drept poporul lui Dumnezeu purtând un nume distinctiv: Israelul antic și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea.

> “The reasons why we are denominated people of God are to be repeated and repeated. Deuteronomy 4:1–13” Manuscript Releases, volume 8, 426.

> „Motivele pentru care suntem numiți poporul lui Dumnezeu trebuie repetate iar și iar. Deuteronomul 4:1–13” Manuscript Releases, volumul 8, 426.

The church of the apostles,’ the church in the wilderness during the papal darkness were never called God’s denominated people, for the term (meaning to be named) represents a church that is given the responsibility of being the depositaries of God’s law, and with Adventism they were also to be the depositaries of God’s prophetic truths.

Biserica apostolilor, biserica din pustie în timpul întunericului papal, nu au fost niciodată numite poporul desemnat al lui Dumnezeu, căci termenul (însemnând a fi numit) reprezintă o biserică căreia i se încredințează responsabilitatea de a fi depozitara Legii lui Dumnezeu, iar odată cu adventismul trebuiau să fie și depozitara adevărurilor profetice ale lui Dumnezeu.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Dumnezeu a chemat biserica Sa în acest timp, așa cum a chemat pe Israelul din vechime, să stea ca o lumină pe pământ. Prin puternicul satâr al adevărului, prin soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger, El i-a despărțit de biserici și de lume, pentru a-i aduce într-o apropiere sfântă de Sine. El i-a făcut depozitarii Legii Sale și le-a încredințat marile adevăruri ale profeției pentru acest timp. Asemenea sfintelor oracole încredințate Israelului din vechime, acestea constituie un depozit sacru care trebuie transmis lumii. Cei trei îngeri din Apocalipsa 14 reprezintă poporul care primește lumina soliilor lui Dumnezeu și înaintează ca agenți ai Săi pentru a face să răsune avertizarea de-a lungul și de-a latul pământului.” Testimonies, volumul 5, 455.

William Miller represented the chosen messenger to open God’s prophetic truths, and when those truths led a people to the open door of the Most Holy Place in 1844, God then opened up the law of God. Wycliffe is a waymark in opening up the Bible and producing the beginnings of the Protestant Reformation, but he is also a waymark of God’s work to establish “the great truths of prophecy.” John Wycliffe was the morning star identified in the history of the twelve-hundred and sixty year rule of the papacy. His work began in the fourteenth century, then in the seventeenth century another waymark of that prophetic line was the production of the King James Bible in 1611. On that line we ultimately reach the waymark of Miller’s rules of prophetic interpretation. Miller is a waymark in that line of truth, and so are his rules. His rules give witness to a waymark at the end of Adventism represented by the publication of Prophetic Keys.

William Miller a reprezentat solul ales pentru a deschide adevărurile profetice ale lui Dumnezeu, iar când acele adevăruri au condus un popor la uşa deschisă a Locului Preasfânt în 1844, Dumnezeu a deschis atunci Legea lui Dumnezeu. Wycliffe este un reper în deschiderea Bibliei şi în producerea începuturilor Reformei Protestante, dar el este, de asemenea, un reper al lucrării lui Dumnezeu de a statornici „marile adevăruri ale profeţiei”. John Wycliffe a fost luceafărul de dimineaţă identificat în istoria celor o mie două sute şaizeci de ani ai stăpânirii papalităţii. Lucrarea lui a început în secolul al paisprezecelea, apoi, în secolul al şaptesprezecelea, un alt reper al acelei linii profetice a fost producerea Bibliei King James în 1611. Pe acea linie ajungem în cele din urmă la reperul regulilor lui Miller de interpretare profetică. Miller este un reper pe acea linie a adevărului, şi la fel sunt şi regulile lui. Regulile lui dau mărturie despre un reper la sfârşitul adventismului reprezentat prin publicarea Prophetic Keys.

If we do not understand that Miller’s rules were a waymark in a line of prophetic history representing the work to preserve the original and correct texts of the Bible and also the work of the opening up the true understanding of the Bible, which required that the reformers were led to understand and employ the sacred methodology of study called “historicism,” we lack the information necessary to recognize prophetic truths associated with the work of presenting and preserving the light of the third angel at the end of Adventism. For this reason, it is important to take a small survey of that line of history.

Dacă nu înțelegem că regulile lui Miller au fost un reper pe o linie a istoriei profetice, reprezentând lucrarea de păstrare a textelor originale și corecte ale Bibliei, precum și lucrarea de deschidere a adevăratei înțelegeri a Bibliei, care a cerut ca reformatorii să fie călăuziți să înțeleagă și să folosească metodologia sacră de studiu numită „istoricism”, ne lipsește informația necesară pentru a recunoaște adevărurile profetice asociate cu lucrarea de prezentare și păstrare a luminii celui de-al treilea înger la sfârșitul adventismului. Din acest motiv, este important să facem o scurtă trecere în revistă a acelei linii de istorie.

The only genuine definition of the word “Protestant” is to protest Rome. If a church ceases to protest Rome, it is no longer Protestant and it then becomes a daughter of Rome, as did the Protestants who rejected the first angel’s message. The premier understanding that became the “motto” of the Protestants that came out of the Catholic church was “the Bible and the Bible alone.” Yet history attests to the fact that the Bible needed to be rightly divided.

Singura definiție autentică a cuvântului „protestant” este a protesta împotriva Romei. Dacă o biserică încetează să protesteze împotriva Romei, ea nu mai este protestantă și atunci devine o fiică a Romei, așa cum s-a întâmplat cu protestanții care au respins solia primului înger. Înțelegerea fundamentală care a devenit „motto-ul” protestanților ieșiți din Biserica Catolică a fost „Biblia și numai Biblia”. Totuși, istoria atestă faptul că Biblia trebuia să fie împărțită drept.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Caută să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, ca un lucrător care nu are de ce să-i fie rușine, împărțind drept cuvântul adevărului. Dar ferește-te de vorbăriile lumești și deșarte, căci ele vor înainta spre tot mai multă neevlavie. 2 Timotei 2:15, 16.

The method of biblical study that the Protestants were led to use in their efforts to rightly divide the word of truth is “historicism.” That method was a specific and serious target for Satan to attack, and attack he did.

Metoda de studiu biblic pe care protestanții au fost călăuziți s-o folosească în eforturile lor de a împărți drept cuvântul adevărului este „istoricismul”. Acea metodă a constituit o țintă precisă și serioasă pentru atacul lui Satana, și el a atacat-o.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> „Trebuie să cunoaștem noi înșine ce constituie creștinismul, ce este adevărul, care este credința pe care am primit-o, care sunt regulile Bibliei — regulile date nouă de cea mai înaltă autoritate.” The 1888 Materials, 403.

The undermining of the biblical methodology used by the Reformers all the way to and including William Miller is specifically identified as beginning in the fifteenth century with a Jesuit scholar named Francisco Ribera (1537–1591), who is credited with popularizing the futurist interpretation. He wrote a commentary on the book of Revelation that proposed a futuristic interpretation of the prophecies, distancing them from the historical context. Ribera invented this methodology for the purpose of resisting the truth which the methodology of historicism always produced. That truth was that the pope of Rome is the antichrist of Bible prophecy.

Subminarea metodologiei biblice folosite de Reformatori până la William Miller inclusiv este identificată în mod specific ca începând în secolul al XV-lea cu un savant iezuit numit Francisco Ribera (1537–1591), căruia i se atribuie popularizarea interpretării futuriste. El a scris un comentariu la cartea Apocalipsei care propunea o interpretare futuristă a profețiilor, îndepărtându-le de contextul istoric. Ribera a inventat această metodologie cu scopul de a se împotrivi adevărului pe care metodologia istoricismului îl producea întotdeauna. Acest adevăr era că papa de la Roma este antihristul profeției biblice.

In the seventeenth and eighteenth centuries it can be documented that Protestantism knew that Ribera’s false methodology was satanic and unsound. The Protestants in that history wrote books and tracts opposing the “profane and vain babblings” of the Jesuit scholar. But in 1909, the Trojan horse, the Scofield Reference Bible was published, and the references inserted into the footnotes of the Bible were based upon the teachings of Ribera and another Jesuit named Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza wrote under the pen name Juan Josafat Ben-Ezra, and published a book titled The Coming of the Messiah in Glory and Majesty. As Ribera before him, the book was a direct attack upon the fulfillment of the prophecies in the book of Revelation.

În secolele al șaptesprezecelea și al optsprezecelea se poate dovedi că protestantismul știa că metodologia falsă a lui Ribera era satanică și nesănătoasă. Protestanții din acea istorie au scris cărți și broșuri împotriva „vorbirilor deșarte și nelegiuite” ale învățatului iezuit. Dar, în 1909, a fost publicat calul troian, Biblia de referință Scofield, iar trimiterile introduse în notele de subsol ale Bibliei se întemeiau pe învățăturile lui Ribera și ale unui alt iezuit numit Manuel Lacunza (1731–1801). Lacunza a scris sub pseudonimul Juan Josafat Ben-Ezra și a publicat o carte intitulată Venirea lui Mesia în glorie și măreție. Asemenea lui Ribera înaintea lui, cartea a constituit un atac direct asupra împlinirii profețiilor din cartea Apocalipsei.

Satan knew the message he needed to cloud with confusion was the final warning message that comes from the book of Revelation. Incorporating the profane and vain babblings of the two Jesuit priests into the references within the Scofield Reference Bible allowed Satan to lead apostate Protestants into accepting the Jesuit methodologies, thus blinding them to the truth. Satan accomplished by introducing several Catholic prophetic models which removed the possibility to clearly identify who the antichrist of Bible prophecy is. It was not a difficult deception for Satan, for the Protestants had already returned to the Roman church with their rejection of Miller’s message in 1843.

Satana atisobanukirwa ko ubutumwa yagombaga kujijisha no gupfukirana mu rujijo ari bwo butumwa bw’imbuzi ya nyuma buva mu gitabo cy’Ibyahishuwe. Kwinjiza amagambo y’ubuhemu n’ibiganiro by’ubusa by’abo bapadiri babiri b’Abayezuwiti mu nyandiko z’icyitonderwa ziri muri Scofield Reference Bible byahaye Satani uburyo bwo kuyobya Abaporotesitanti b’abahakanyi ngo bemere uburyo bw’Abayezuwiti, bityo bahumishwe amaso ntibabone ukuri. Ibyo Satani yabigezeho abinyujije mu kwinjiza ingero nyinshi za gihanura za Gatolika, zakuyeho amahirwe yo kumenya neza uwo umwanzi wa Kristo wo mu buhanuzi bwa Bibiliya ari we. Ntabwo byagoye Satani gukora ubwo buriganya, kuko Abaporotesitanti bari basanzwe baragarukiye ku itorero ry’i Roma ubwo banangaga ubutumwa bwa Miller mu 1843.

There have been several books and articles published through the years that document Satan’s attack upon the Bible, that began in the first few centuries after Christ was crucified. That attack reached a point where counterfeit manuscripts were introduced to produce counterfeit Bibles. Satan also attacked the reformers that were raised up to uphold God’s word while they lived and even after those Reformers died.

Au fost publicate de-a lungul anilor mai multe cărți și articole care documentează atacul lui Satan împotriva Bibliei, atac care a început în primele câteva secole după răstignirea lui Hristos. Acest atac a ajuns într-un punct în care au fost introduse manuscrise contrafăcute pentru a produce Biblii contrafăcute. Satan i-a atacat, de asemenea, pe reformatorii care au fost ridicați pentru a susține Cuvântul lui Dumnezeu atât în timpul vieții lor, cât și după moartea acelor Reformatori.

Just consider how modern Seventh-day Adventist historians and theologians treat the subject of William Miller. It is as if they dug up his bones and cast them into the Mississippi River.

Numai gândiți-vă cum tratează istoricii și teologii adventiști de ziua a șaptea moderni subiectul lui William Miller. Este ca și cum i-ar fi dezgropat oasele și le-ar fi aruncat în fluviul Mississippi.

> “William Miller was disturbing Satan’s kingdom, and the arch-enemy sought not only to counteract the effect of the message, but to destroy the messenger himself. As Father Miller made a practical application of Scripture truth to the hearts of his hearers, the rage of professed Christians was kindled against him, even as the anger of the Jews was excited against Christ and his apostles. Church-members stirred up the baser classes, and upon several occasions enemies plotted to take his life as he should leave the place of meeting. But holy angels were in the throng, and one of these, in the form of a man, took the arm of this servant of the Lord, and led him in safety from the angry mob. His work was not yet done, and Satan and his emissaries were disappointed in their purpose.” Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

> „William Miller tulbura împărăţia lui Satana, iar vrăjmaşul de moarte căuta nu numai să zădărnicească efectul soliei, ci şi să-l nimicească pe sol însuşi. Pe măsură ce Părintele Miller făcea o aplicare practică a adevărului Scripturii la inimile ascultătorilor săi, mânia creştinilor doar cu numele se aprindea împotriva lui, tot aşa cum mânia iudeilor s-a stârnit împotriva lui Hristos şi a apostolilor Săi. Membrii bisericii au instigat clasele cele mai de jos, iar în mai multe rânduri vrăjmaşii au complotat să-i ia viaţa când avea să părăsească locul adunării. Dar îngerii sfinţi se aflau în mulţime, iar unul dintre ei, în chip de om, a luat braţul acestui slujitor al Domnului şi l-a condus în siguranţă departe de mulţimea înfuriată. Lucrarea lui nu era încă încheiată, iar Satana şi uneltele sale au fost dezamăgiţi în planul lor.” Spirit of Prophecy, volumul 4, 219.

Look at how those same two categories of Adventism (theologians and historians) have downplayed and covered up the validity of the rules of Miller, which Sister White informs us will be used by all who actually proclaim the three angel’s messages.

Priviți cum aceleași două categorii ale adventismului (teologii și istoricii) au minimalizat și au ascuns validitatea regulilor lui Miller, despre care sora White ne spune că vor fi folosite de toți cei care vestesc cu adevărat întreitele solii îngerești.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:—

> „Cei care sunt angajați în vestirea soliei celui de-al treilea înger cercetează Scripturile după același plan pe care l-a adoptat Părintele Miller. În mica carte intitulată Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Părintele Miller oferă următoarele reguli simple, dar inteligente și importante, pentru studiul și interpretarea Bibliei:—”

> “[Rules one through five quoted.]

> „[Citate regulile unu până la cinci.]”

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.” Review and Herald, November 25, 1884.

> „Ceea ce precede este o parte din aceste reguli; iar în studiul nostru al Bibliei, toți vom face bine să luăm aminte la principiile enunțate.” Review and Herald, 25 noiembrie 1884.

Without reviewing the three threads of the line of prophetic history associated with the development and establishment of God’s Word it is impossible to see the significance of a major testimony to uphold William Miller as the messenger that was typified by Elijah in his presentation of the message, and as Moses in the promise of Miller being raised up in the resurrection of the righteous, and as Elisha in his willingness to leave his farm and serve the Elijah message. Sister White identifies all three of the biblical heroes as typifying William Miller, who is now treated by modern Adventist theologians and historians as if he was simply some “poor farm boy” from the eighteenth century.

Fără a revedea cele trei fire ale liniei istoriei profetice asociate cu dezvoltarea și întemeierea Cuvântului lui Dumnezeu, este cu neputință să se vadă însemnătatea unei mărturii majore menite să-l susțină pe William Miller ca solul care a fost preînchipuit prin Ilie în prezentarea soliei sale, și ca Moise în făgăduința că Miller va fi ridicat în învierea celor drepți, și ca Elisei în disponibilitatea lui de a-și părăsi ferma și de a sluji soliei lui Ilie. Sora White îi identifică pe toți cei trei eroi biblici ca preînchipuindu-l pe William Miller, care este acum tratat de teologii și istoricii adventiști moderni ca și cum ar fi fost pur și simplu vreun „biet băiat de la țară” din secolul al XVIII-lea.

William Tyndale was one of the many reformers raised up in this line of prophetic history. If I might say it this way, his ‘mission statement’ against the pope’s ambassadors he interacted with was, “I will cause the boy that drives the plow to know more of the Scriptures than you do.” William Miller was the farm boy, who drove the plow and fulfilled Tyndale’s prophecy.

William Tyndale a fost unul dintre mulții reformatori ridicați în această linie a istoriei profetice. Dacă mi-ar fi îngăduit să o spun astfel, „declarația lui de misiune” împotriva solilor papei cu care a intrat în contact era: „Îl voi face pe băiatul care mână plugul să cunoască mai mult din Scripturi decât cunoașteți voi.” William Miller a fost băiatul de la țară care mâna plugul și a împlinit profeția lui Tyndale.

This introduction has been greatly simplified in terms of all the history that could be brought to bear in support of what we have presented up until now. We will now consider some signatures of Alpha and Omega in order to lead back to the consideration of Miller as a waymark and a messenger.

Această introducere a fost mult simplificată în ceea ce privește întreaga istorie care ar fi putut fi adusă ca sprijin pentru ceea ce am prezentat până acum. Vom lua acum în considerare câteva semnături ale lui Alfa și Omega, pentru a reveni la examinarea lui Miller ca reper și sol.

The book of Daniel is the beginning of a book that consists of two books. The end of that book is the book of Revelation. Though they are two distinct books, together they represent one book.

Cartea lui Daniel este începutul unei cărți alcătuite din două cărți. Sfârșitul acelei cărți este cartea Apocalipsei. Deși sunt două cărți distincte, împreună ele reprezintă o singură carte.

Years ago, I had a public interaction with a well-known Seventh-day Adventist theologian who worked at the Biblical Research Institute of the General Conference of the Seventh-day Adventist Church. The theologian was attempting to correct my understanding of the last six verses of Daniel eleven, and also my understanding of the “daily” in the book of Daniel. In our interaction which took place over a period of time, for it consisted of his producing an article which I responded to, which he then answered back, and then of course I returned my thoughts, and so on and so forth. In the interaction he informed me that in the committee he worked in at the General Conference, he was considered the expert on the book of Daniel, and that a coworker of his was considered the resident expert on the book of Revelation. In our interactions he did not want to address points in the book of Revelation, but rather refer them to his colleague. He wanted to keep the discussion in the book of Daniel alone.

În urmă cu ani, am avut o interacțiune publică cu un teolog adventist de ziua a șaptea bine-cunoscut, care lucra la Institutul de Cercetări Biblice al Conferinței Generale a Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea. Teologul încerca să-mi corecteze înțelegerea ultimelor șase versete din Daniel unsprezece, precum și înțelegerea mea cu privire la „necurmata” din cartea lui Daniel. În cadrul interacțiunii noastre, care s-a desfășurat pe o anumită perioadă de timp, deoarece a constat în redactarea de către el a unui articol la care eu am răspuns, la care el a revenit cu un răspuns, iar apoi, desigur, mi-am prezentat din nou gândurile, și tot așa mai departe, el m-a informat că, în cadrul comitetului în care lucra la Conferința Generală, era considerat expertul în cartea lui Daniel, iar un coleg de-al său era considerat expertul de referință în cartea Apocalipsei. În interacțiunile noastre, el nu a dorit să abordeze puncte din cartea Apocalipsei, ci mai degrabă să le trimită colegului său. El a dorit să păstreze discuția numai în cartea lui Daniel.

Sister White is clear that Daniel and Revelation are one book. At that level they represent the Bible, which is one book made up of two books, the old and the new. Sister White also comments on the Jewish church, that only considers the old book to be the one book, and she also comments on those who disregard the old book for they only understand or are only willing to understand the new book. Her inspired testimony is that if you only accept the new, then you reject the old, and vice versa. For the theologian to claim he was the expert of Daniel, but not of Revelation is repeating the Jewish concept of only accepting the Old Testament, and we know where that narrow view led the Jews. Taking either side of the issue; accepting the old and not the new, or accepting new, but not the old is to reject the entire testimony.

Sora White limpeziște faptul că Daniel și Apocalipsa sunt o singură carte. La acel nivel, ele reprezintă Biblia, care este o singură carte alcătuită din două cărți, cea veche și cea nouă. Sora White comentează, de asemenea, despre biserica iudaică, care consideră că numai cartea veche este acea singură carte, și comentează, de asemenea, despre aceia care nesocotesc cartea veche, deoarece ei înțeleg sau sunt dispuși să înțeleagă numai cartea nouă. Mărturia ei inspirată este că, dacă accepți numai noul, atunci îl respingi pe cel vechi, și invers. Ca teologul să pretindă că era expert în Daniel, dar nu și în Apocalipsa, înseamnă a repeta concepția iudaică de a accepta numai Vechiul Testament, iar noi știm unde a dus acea perspectivă îngustă pe iudei. A lua oricare dintre părțile acestei chestiuni — a accepta vechiul și nu noul sau a accepta noul, dar nu vechiul — înseamnă a respinge întreaga mărturie.

> “The Saviour inquired of his disciples if they understood these things. They answered, ‘Yea, Lord. Then said he unto them, Therefore every scribe which is instructed unto the kingdom of Heaven is like unto a man that is an householder, which bringeth forth out of his treasure things new and old.’ In this parable, Jesus presented before his disciples the responsibility of those whose work it is to give to the world the light which they have received from him. The Old Testament was all the Scripture then in existence; but it was not written merely for the ancients; it was for all ages and for all people. Jesus would have the teachers of his doctrine diligently search the Old Testament for that light which establishes his identity as the Messiah foretold in prophecy, and reveals the nature of his mission to the world. The Old and the New Testament are inseparable, for both are the teachings of Christ. The doctrine of the Jews, who accept only the Old Testament, is not unto salvation, since they reject the Saviour whose life and ministry was a fulfillment of the law and the prophecies. And the doctrine of those who discard the Old Testament is not unto salvation, because it rejects that which is direct testimony of Christ. Skeptics begin with discounting upon the Old Testament, and it takes but another step to deny the validity of the New, and thus both are rejected.

> „Mântuitorul i-a întrebat pe ucenicii Săi dacă au înțeles aceste lucruri. Ei au răspuns: «Da, Doamne.» Atunci El le-a zis: «De aceea, orice cărturar care a fost învățat pentru Împărăția cerurilor este asemenea unui om, stăpân al casei, care scoate din vistieria lui lucruri noi și vechi.» În această parabolă, Isus a pus înaintea ucenicilor Săi răspunderea acelora a căror lucrare este să dea lumii lumina pe care au primit-o de la El. Vechiul Testament era toată Scriptura existentă pe atunci; dar nu a fost scris numai pentru cei din vechime; el era pentru toate veacurile și pentru toate popoarele. Isus voia ca învățătorii doctrinei Sale să cerceteze cu stăruință Vechiul Testament pentru acea lumină care stabilește identitatea Sa ca Mesia prevestit în profeție și descoperă natura misiunii Sale față de lume. Vechiul și Noul Testament sunt de nedespărțit, căci amândouă sunt învățăturile lui Hristos. Doctrina iudeilor, care primesc numai Vechiul Testament, nu este spre mântuire, deoarece ei Îl resping pe Mântuitorul a cărui viață și slujire au fost o împlinire a Legii și a profețiilor. Iar doctrina acelora care înlătură Vechiul Testament nu este spre mântuire, fiindcă respinge ceea ce este mărturie directă despre Hristos. Scepticii încep prin a discredita Vechiul Testament, și nu mai este decât un pas până la a nega valabilitatea Noului, și astfel amândouă sunt respinse.”

> “The Jews have little influence over the Christian world in showing them the importance of the commandments, including the binding law of the Sabbath, because in bringing forth the old treasures of truth, they throw aside the new ones in the personal teachings of Jesus. On the other hand, the strongest reason why Christians fail to influence the Jews to accept the teachings of Christ as the language of divine wisdom, is because, in bringing forth the treasures of his word, they treat with contempt the riches of the Old Testament, which are the earlier teachings of the Son of God, through Moses. They reject the law proclaimed from Sinai, and the Sabbath of the fourth commandment, instituted in the garden of Eden. But the minister of the gospel, who follows the teachings of Christ, will gain a thorough knowledge of both the Old and the New Testament, that he may present them in their true light to the people an inseparable whole—the one depending upon and illuminating the other. Thus, as Jesus instructed his disciples, they will bring forth from their treasure ‘things new and old.’” Spirit of Prophecy, volume 2, 255.

> „Židovi imaju malo uticaja na hrišćanski svet u pokazivanju važnosti zapovesti, uključujući obavezujući zakon o Suboti, jer, iznoseći stare riznice istine, odbacuju nove u ličnim učenjima Isusa. S druge strane, najsnažniji razlog zbog kojeg hrišćani ne uspevaju da utiču na Židove da prihvate Hristova učenja kao jezik božanske mudrosti jeste to što, iznoseći riznice njegove reči, s prezirom postupaju prema bogatstvima Starog zaveta, koja su ranija učenja Sina Božjeg, data preko Mojsija. Oni odbacuju zakon objavljen sa Sinaja i Subotu četvrte zapovesti, ustanovljenu u edenskom vrtu. Ali propovednik jevanđelja, koji sledi Hristova učenja, steći će temeljno poznanje i Starog i Novog zaveta, da bi ih mogao izložiti narodu u njihovoj pravoj svetlosti kao nerazdvojnu celinu — pri čemu jedno zavisi od drugoga i osvetljava ga. Tako će, kao što je Isus poučio svoje učenike, iz svoje riznice iznositi ‘novo i staro.’“ Spirit of Prophecy, volume 2, 255.

The previous counsel has another application for Laodicean Adventists. To profess to believe the Bible in its entirety, both the Old and the New Testaments, yet reject the Spirit of Prophecy is the identical ditch of accepting only one testimony. Two witnesses are required to establish truth, so it is impossible to establish truth with one witness, and if any attempt to do so they are rejecting both witnesses, they are basing their faith upon what is referred to as ‘half-truths.’

Counselul precedent are o altă aplicare pentru adventiștii laodiceeni. A pretinde că crezi Biblia în întregimea ei, atât Vechiul, cât și Noul Testament, și totuși a respinge Spiritul Profeției, este aceeași groapă a acceptării unei singure mărturii. Sunt necesari doi martori pentru a stabili adevărul, astfel că este imposibil să se stabilească adevărul cu un singur martor; iar dacă cineva încearcă să facă aceasta, el respinge ambii martori, întemeindu-și credința pe ceea ce este numit „jumătăți de adevăr”.

I will now repeat a question that was in one of the initial articles that have been coming out since July, 2023. The question is, “What new light has come out of Adventism since 1863?” The answer is simply, “None.”

Voi repeta acum o întrebare care se afla într-unul dintre articolele inițiale care au apărut începând din iulie 2023. Întrebarea este: „Ce lumină nouă a ieșit din adventism din 1863 încoace?” Răspunsul este simplu: „Niciuna.”

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Cartea lui Daniel și Apocalipsa sunt una. Una este o profeție, cealaltă o revelație; una este o carte pecetluită, cealaltă o carte deschisă. Ioan a auzit tainele pe care le-au rostit tunetele, dar i s-a poruncit să nu le scrie.” Comentariul Biblic Adventist de Ziua a Șaptea, volumul 7, 971.

The Alpha and Omega therefore identifies that Daniel is the first and Revelation the last. Daniel represents the beginning and Revelation represents the end of Adventism.

Alpha și Omega identifică, așadar, faptul că Daniel este primul, iar Apocalipsa cea din urmă. Daniel reprezintă începutul, iar Apocalipsa reprezintă sfârșitul adventismului.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Apocalipsa este o carte pecetluită, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în ultimele zile ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt precise, nu mistice și de neînțeles. În ea este reluată aceeași linie de profeție ca în Daniel. Unele profeții Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie să li se acorde importanță. Domnul nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate.” Manuscript Releases, volumul 9, 8.

In the beginning of Adventism, in the very verses that are the central pillar of Adventism, the verses that were unsealed in 1798; Jesus introduced Himself as “Palmoni,” the Wonderful Numberer. At the end of Adventism, Jesus introduces Himself as “Alpha and Omega,” the wonderful linguist—the Word of God. For this reason, the beginning of Adventism and the first angel’s message was “hung upon time.” At the end of Adventism, the third angel’s message will be hung upon His Word.

La începutul adventismului, chiar în versetele care constituie stâlpul central al adventismului, versetele care au fost desigilate în 1798, Isus S-a prezentat ca „Palmoni”, Minunatul Numărător. La sfârșitul adventismului, Isus Se prezintă ca „Alpha and Omega”, minunatul lingvist — Cuvântul lui Dumnezeu. Din acest motiv, începutul adventismului și solia primului înger au fost „atârnate de timp”. La sfârșitul adventismului, solia celui de-al treilea înger va fi atârnată de Cuvântul Său.

The beginning and ending of Adventism take place during the history of the sixth kingdom of Bible prophecy, therefore they occur during the beginning and ending of the United States. The prophetic history of the United States is the history of the two horns of Republicanism and Protestantism. At the conclusion of that history those two horns will have changed from a lamb to a dragon. Republicanism will change to a democracy and Protestantism will change to apostate Protestantism. When the cup of probationary time for the United States begins to come to its close, as is happening right now, the two horns of apostate Republicanism and apostate Protestantism will form an image to the beast, thus merging church and state into one horn that speaks as a dragon. But God will not be left without a witness, for in the process of bringing a conclusion to the United States, He will raise up the genuine horn of Protestantism to protest both the image of the beast in the United States, and thereafter the image of the beast that confronts the entire world. The raising up of the Protestant horn at the end of the United States will be accomplished within the same historical structure as was the Protestant horn raised up in the beginning of the United States. A former covenant people will be passed by, and a new people will become the new covenant people. There is nothing new under the sun.

Începutul și sfârșitul adventismului au loc în timpul istoriei celei de-a șasea împărății a profeției biblice; prin urmare, ele au loc în timpul începutului și sfârșitului Statelor Unite. Istoria profetică a Statelor Unite este istoria celor două coarne ale Republicanismului și Protestantismului. La încheierea acelei istorii, aceste două coarne se vor fi schimbat din miel în balaur. Republicanismul se va schimba în democrație, iar Protestantismul se va schimba în Protestantism apostat. Când paharul timpului de probă al Statelor Unite va începe să se apropie de încheiere, așa cum se întâmplă chiar acum, cele două coarne ale Republicanismului apostat și Protestantismului apostat vor forma o icoană a fiarei, unind astfel biserica și statul într-un singur corn care vorbește ca un balaur. Dar Dumnezeu nu va fi lăsat fără un martor, căci, în procesul aducerii Statelor Unite la încheiere, El va ridica adevăratul corn al Protestantismului, pentru a protesta atât împotriva icoanei fiarei din Statele Unite, cât și, după aceea, împotriva icoanei fiarei care se confruntă cu întreaga lume. Ridicarea cornului Protestant la sfârșitul Statelor Unite va fi împlinită în cadrul aceleiași structuri istorice în care cornul Protestant a fost ridicat la începutul Statelor Unite. Un fost popor al legământului va fi trecut cu vederea, iar un popor nou va deveni noul popor al legământului. Nu este nimic nou sub soare.

When we use the time prophecies understood and presented in the Millerite history to evaluate the Alpha and Omega, we find they are one in the same. Every time prophecy begins with a history when the prophecy is proclaimed, and that history always typifies the history when the prophecy is fulfilled.

Când folosim profețiile de timp înțelese și prezentate în istoria millerită pentru a evalua Alfa și Omega, constatăm că ele sunt una și aceeași. Fiecare profeție de timp începe cu o istorie în care profeția este proclamată, iar acea istorie prefigurează întotdeauna istoria în care profeția este împlinită.

The history of the twenty-three hundred year prophecy began on the third decree in 457 BC and ended at the third angel’s message on October 22, 1844. Leading up to, but before the arrival of the third decree the work of erecting the temple and Jerusalem was accomplished. In like manner the history, leading up to the arrival of the third angel, the foundational truths of the Millerite temple was established.

Istoria profeției celor două mii trei sute de ani a început odată cu al treilea decret, în anul 457 î.Hr., și s-a încheiat cu solia celui de-al treilea înger, la 22 octombrie 1844. În perioada premergătoare, dar înainte de venirea celui de-al treilea decret, a fost împlinită lucrarea de ridicare a templului și a Ierusalimului. În același fel, în istoria care a precedat venirea celui de-al treilea înger, au fost statornicite adevărurile fundamentale ale templului millerit.

In 1798, the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 723 BC with the scattering of the northern ten tribes was fulfilled. That prophecy identified two periods of twelve hundred and sixty years, marking the trampling down of the literal temple and literal Jerusalem by literal pagan Rome, that was followed by twelve hundred and sixty years of papal Rome trampling down the spiritual city and temple. The prophecy began with the destruction of the northern kingdom and the scattering of the kingdom’s citizens. Half way through the prophecy in 538, marks the end of the trampling down of God’s people by pagan Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy and produces the scattering of God’s church into the wilderness of the Dark Ages. The end of that time prophecy in 1798 marks the end of the fifth kingdom of Bible prophecy. The scattering of the northern ten tribes, and of the Christian church that fled into the wilderness represents the gathering of those destined to become the horn of Protestantism. Waymarks are often represented by opposites and a scattering can represent a gathering, just as Elijah represents John the Baptist. In the same prophetic confrontation Elijah does not die, and John the Baptist does.

În 1798 s-a împlinit profeția celor două mii cinci sute douăzeci de ani, care a început în 723 î.Hr., odată cu împrăștierea celor zece seminții din nord. Acea profeție identifica două perioade de o mie două sute șaizeci de ani, marcând călcarea în picioare a templului literal și a Ierusalimului literal de către Roma păgână literală, urmată de o mie două sute șaizeci de ani în care Roma papală a călcat în picioare cetatea spirituală și templul spiritual. Profeția a început odată cu distrugerea împărăției de nord și cu împrăștierea cetățenilor împărăției. Jumătatea profeției, în 538, marchează sfârșitul călcării în picioare a poporului lui Dumnezeu de către Roma păgână, a patra împărăție a profeției biblice, și produce împrăștierea bisericii lui Dumnezeu în pustia Evului Întunecat. Sfârșitul acelei profeții de timp, în 1798, marchează sfârșitul celei de-a cincea împărății a profeției biblice. Împrăștierea celor zece seminții din nord și a bisericii creștine care a fugit în pustie reprezintă strângerea acelora care sunt sortiți să devină cornul protestantismului. Reperele profetice sunt adesea reprezentate prin contrariile lor, iar o împrăștiere poate reprezenta o strângere, așa cum Ilie îl reprezintă pe Ioan Botezătorul. În aceeași confruntare profetică, Ilie nu moare, iar Ioan Botezătorul moare.

In 677 BC the southern tribe of Judah, (also identified as the glorious land in the Scriptures) was scattered for twenty-five hundred and twenty years, ending on October 22, 1844. That prophecy was identifying the trampling down of God’s people, who Daniel identifies as the “host” in Daniel 8:13, 14.

În anul 677 î.Hr., seminția de sud a lui Iuda (identificată, de asemenea, în Scripturi drept țara cea slăvită) a fost împrăștiată pentru două mii cinci sute douăzeci de ani, perioadă care s-a încheiat la 22 octombrie 1844. Acea profeție identifica călcarea în picioare a poporului lui Dumnezeu, pe care Daniel îl identifică drept „oștirea” în Daniel 8:13, 14.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit pe un sfânt vorbind, și un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: „Până când va ține vedenia despre jertfa necurmată și despre fărădelegea pustiirii, care dau atât sfântul locaș, cât și oștirea, ca să fie călcate în picioare?” Și el mi-a zis: „Până vor trece două mii trei sute de zile; apoi sfântul locaș va fi curățit.” Daniel 8:13, 14.

The twenty-three hundred year prophecy which ended at the same time as the twenty-five hundred and twenty year prophecy that began in 677 BC was identifying the trampling down of the sanctuary as identified in Daniel 8:13, 14. The prophecy of the scattering of Judah in 677 BC was preceded by three attacks from Nebuchadnezzar and that prophecy ended on the arrival of the third message on October 22, 1844.

Profeția celor două mii trei sute de ani, care s-a încheiat în același timp cu profeția celor două mii cinci sute douăzeci de ani, începută în 677 î.Hr., identifica călcarea în picioare a sanctuarului, așa cum este arătată în Daniel 8:13, 14. Profeția împrăștierii lui Iuda în 677 î.Hr. a fost precedată de trei atacuri ale lui Nebucadnețar, iar acea profeție s-a încheiat la sosirea celei de-a treia solii, la 22 octombrie 1844.

The two twenty-five hundred and twenty year prophecies ending respectively in 1798 and 1844 identify the forty-six years of building the Millerite temple foundation. Moses was forty-six days in receiving instructions on building the temple, Herod’s temple remodeling in the time of Christ took forty-six years, which ended the year of Christ’s baptism. From the baptism He went to the wilderness for forty days, and when He returned, he cleansed the temple the first time and the quibbling Jew’s wanted to know by what authority He did such a thing.

Cele două profeții de câte două mii cinci sute douăzeci de ani, încheiate, respectiv, în 1798 și 1844, identifică cei patruzeci și șase de ani ai zidirii temeliei templului millerit. Moise a stat patruzeci și șase de zile primind instrucțiuni pentru zidirea templului; refacerea templului lui Irod, în vremea lui Hristos, a durat patruzeci și șase de ani, care s-au încheiat în anul botezului lui Hristos. De la botez, El a mers în pustie timp de patruzeci de zile, iar când S-a întors, a curățit templul pentru prima dată, iar iudeii cârcotași au vrut să știe cu ce autoritate făcea un asemenea lucru.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> 다음은 유대인의 유월절이 가까운 때라, 예수께서 예루살렘에 올라가사 성전 안에서 소와 양과 비둘기 파는 자들과 돈 바꾸는 자들이 앉아 있는 것을 보시고, 가는 끈으로 채찍을 만드사 양과 소와 함께 그들을 다 성전에서 내쫓으시며 돈 바꾸는 자들의 돈을 쏟으시고 상을 엎으시며, 비둘기 파는 자들에게 이르시되, 이것들을 여기서 가져가라. 내 아버지의 집으로 장사하는 집을 만들지 말라 하시니라. 제자들이 성경에 기록된 바, 주의 전을 사모하는 열심이 나를 삼키리라 한 것을 기억하더라. 이에 유대인들이 대답하여 그에게 이르되, 네가 이런 일을 행하니 무슨 표적을 우리에게 보이겠느냐? 예수께서 대답하여 그들에게 이르시되, 이 성전을 헐라. 내가 사흘 동안에 일으키리라 하시니, 그러므로 유대인들이 이르되, 이 성전은 사십육 년 동안 지었거늘 네가 사흘 동안에 일으키겠느냐? 그러나 예수는 성전 된 자기 육체를 가리켜 말씀하신 것이라. 그러므로 죽은 자 가운데서 살아나신 후에야 제자들이 이 말씀하신 것을 기억하고 성경과 예수께서 하신 말씀을 믿었더라. 요한복음 2:13–22.

The Millerite temple was erected in forty-six years from 1798 at the conclusion of the first twenty-five hundred and twenty year prophecy and ended forty-six years later at the fulfillment of the second twenty-five hundred and twenty year prophecy in 1844. Those forty-six years began with the arrival of the first angel and ended with the arrival of the third angel, for Christ said His temple would be raised up in three days. If you are unwilling to see these facts it is because of two primary problems beyond the problems that may exist in an unwilling and unconverted heart. The first problem is you are unwilling to approach the prophetic Word from the perspective that history repeats. You are not a historicist. The other problem is an inability to apply symbolic words that have been recorded within the Word of God by the Word of God. The beginnings of all these prophecies identify the end, and they always identify much more than simply histories which repeat.

Templul millerit a fost ridicat în patruzeci și șase de ani, începând din 1798, la încheierea primei profeții de două mii cinci sute douăzeci de ani, și s-a încheiat patruzeci și șase de ani mai târziu, la împlinirea celei de-a doua profeții de două mii cinci sute douăzeci de ani, în 1844. Acei patruzeci și șase de ani au început odată cu venirea primului înger și s-au încheiat odată cu venirea celui de-al treilea înger, căci Hristos a spus că templul Său avea să fie ridicat în trei zile. Dacă nu sunteți dispus să vedeți aceste fapte, aceasta se datorează la două probleme principale, pe lângă problemele care pot exista într-o inimă nevoitoare și neconvertită. Prima problemă este că nu sunteți dispus să abordați Cuvântul profetic din perspectiva că istoria se repetă. Nu sunteți istoricist. Cealaltă problemă este incapacitatea de a aplica cuvintele simbolice care au fost consemnate în Cuvântul lui Dumnezeu prin Cuvântul lui Dumnezeu. Începuturile tuturor acestor profeții identifică sfârșitul și ele identifică întotdeauna mult mai mult decât simple istorii care se repetă.

The Bible says we are a temple for the Holy Spirit and the body temple is made up of forty-six chromosomes. The scientists who study those forty-six chromosomes inform us that the twenty-three male chromosomes and the twenty-three female chromosomes are wrapped around a protein that is shaped as a cross.

Biblia spune că noi suntem un templu pentru Duhul Sfânt, iar templul trupului este alcătuit din patruzeci și șase de cromozomi. Oamenii de știință care studiază acei patruzeci și șase de cromozomi ne informează că cei douăzeci și trei de cromozomi masculini și cei douăzeci și trei de cromozomi feminini sunt înfășurați în jurul unei proteine care are forma unei cruci.

In Daniel twelve there are three connected time prophecies, the first is referencing the scattering of the power of the holy people, which represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. The scattering of the power of the holy people that was fulfilled by them was twenty-five hundred and twenty years, yet in Daniel twelve it only references the last half of that period. It portrays Daniel as not understanding what was meant by the pronouncement.

En Daniel doce hay tres profecías de tiempo conectadas; la primera hace referencia a la dispersión del poder del pueblo santo, la cual representa los «siete tiempos» de Levítico veintiséis. La dispersión del poder del pueblo santo que ellos cumplieron fue de dos mil quinientos veinte años; sin embargo, en Daniel doce solo se hace referencia a la última mitad de ese período. Presenta a Daniel como no entendiendo lo que se quería decir con aquella declaración.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things? Daniel 12:7, 8.

> Și l-am auzit pe omul îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului, când și-a ridicat mâna dreaptă și mâna stângă spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremuri și o jumătate de vreme; și, când va fi sfârșit de zdrobit puterea poporului celui sfânt, toate aceste lucruri se vor împlini. Și am auzit, dar n-am înțeles; atunci am zis: Domnul meu, care va fi sfârșitul acestor lucruri? Daniel 12:7, 8.

Daniel twelve is illustrating the message that is unsealed at the time of the end, which was 1798. In the passage Daniel represents William Miller, the primary symbol of the wise in that history. Miller was first led to the twenty-five hundred and twenty year prophecy of Leviticus twenty-six, and in verses seven and eight he represents the wise who must reconcile the truth that the twenty-five hundred and twenty year scattering is most definitely identified as God’s scattering of His people.

Դանիել տասներկուսը պատկերում է այն պատգամը, որ բացվում է վախճանի ժամանակ, որը 1798 թվականն էր։ Այդ հատվածում Դանիելը ներկայացնում է Ուիլյամ Միլլերին՝ այն պատմության մեջ իմաստունների գլխավոր խորհրդանիշը։ Միլլերն առաջինը առաջնորդվեց դեպի Ղևտական քսանվեցի երկու հազար հինգ հարյուր քսան տարվա մարգարեությունը, և յոթերորդ ու ութերորդ համարներում նա ներկայացնում է այն իմաստուններին, որոնք պետք է հաշտեցնեն այն ճշմարտությունը, որ երկու հազար հինգ հարյուր քսան տարվա ցրումը ամենայն որոշակիությամբ նույնացվում է որպես Աստծո կողմից Իր ժողովրդի ցրումը։

> And if ye will not yet for all this hearken unto me, then I will punish you seven times more for your sins. And I will break the pride of your power; and I will make your heaven as iron, and your earth as brass. Leviticus 26:18, 19.

> Iar dacă nici după toate acestea nu Mă veți asculta, vă voi pedepsi de șapte ori mai mult pentru păcatele voastre. Și voi frânge mândria puterii voastre; și voi face cerul vostru ca fierul, iar pământul vostru ca arama. Leviticul 26:18, 19.

The “pride” of ancient Israel was when they were allowed to reject God as their king and choose a human king. Their pride, which precludes a fall (Proverbs 16:18) was their desire to be like all the idolatrous kingdoms around them. Removing first the northern kingdom and then the southern kingdom was the scattering of the power (king) in 723 BC and 677 BC respectively.

„Mândria” Israelului antic a fost aceea că li s-a îngăduit să-L respingă pe Dumnezeu ca Împărat al lor și să-și aleagă un împărat omenesc. Mândria lor, care premerge căderii (Proverbe 16:18), era dorința lor de a fi ca toate împărățiile idolatre din jurul lor. Înlăturarea mai întâi a împărăției de nord și apoi a împărăției de sud a fost risipirea puterii (împăratului), în 723 î.Hr. și, respectiv, 677 î.Hr.

Miller represented the wise who understood the increase of knowledge that was unsealed in the previous verses of Daniel twelve, and in verses seven and eight he is represented as not understanding the connection of twelve hundred and sixty years with the twenty-five hundred and twenty years of the scattering of God’s people. Daniel is representing God’s people at the end of Adventism, as well as Miller at the beginning of Adventism. At the end of Adventism, the same dilemma exists, for as Adventism set aside Miller’s understanding of the “seven times” they were forced to only identify the twelve hundred and sixty years as the Dark Ages. The wise at the end had a similar problem to resolve as Daniel and Miller illustrate. Why is the terminology of Leviticus twenty-six employed to illustrate three and a half times instead of seven times?

Miller i-a reprezentat pe cei înțelepți care au înțeles sporirea cunoștinței ce fusese desigilată în versetele anterioare din Daniel doisprezece, iar în versetele șapte și opt el este prezentat ca neînțelegând legătura dintre o mie două sute șaizeci de ani și cele două mii cinci sute douăzeci de ani ai împrăștierii poporului lui Dumnezeu. Daniel îl reprezintă pe poporul lui Dumnezeu la sfârșitul adventismului, după cum îl reprezintă și pe Miller la începutul adventismului. La sfârșitul adventismului există aceeași dilemă, căci, întrucât adventismul a pus deoparte înțelegerea lui Miller cu privire la „șapte vremi”, a fost silit să identifice cei o mie două sute șaizeci de ani doar cu Evul Întunecat. Cei înțelepți de la sfârșit aveau de rezolvat o problemă asemănătoare cu aceea pe care o ilustrează Daniel și Miller. De ce este folosită terminologia din Levitic douăzeci și șase pentru a ilustra trei vremi și jumătate, în loc de șapte vremi?

Miller never fully reconciled this dilemma, but in 1856 the last “new prophetic light” was presented in a series of six articles that were never concluded identifying the seven times as representing three and a half years of pagan Rome trampling down God’s literal Israel, followed by three and a half years of papal Rome trampling down spiritual Israel. Seven years later Adventism outright rejected all of the light of the seven times, preparing the dilemma for the wise at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Miller nu a împăcat niciodată pe deplin această dilemă, dar în 1856 ultima „lumină profetică nouă” a fost prezentată într-o serie de șase articole care nu au fost niciodată încheiate, identificând cele șapte vremi ca reprezentând trei ani și jumătate în care Roma păgână a călcat în picioare pe Israelul literal al lui Dumnezeu, urmate de trei ani și jumătate în care Roma papală a călcat în picioare Israelul spiritual. Șapte ani mai târziu, adventismul a respins fățiș toată lumina cu privire la cele șapte vremi, pregătind această dilemă pentru cei înțelepți la vremea sfârșitului în 1989, când, așa cum este descris în Daniel, capitolul unsprezece, versetul patruzeci, țările care reprezentau fosta Uniune Sovietică au fost măturate de papalitate și de Statele Unite.

The first light given to Miller was rejected in 1863, and the last light on the subject was given by Hiram Edson in those six articles. Those articles were discontinued and seven years (times) later the power of modern Israel was set aside in order to imitate the idolatrous churches that had a few years before been correctly identified as the daughters of Babylon. The seven times of Leviticus twenty-six as a prophetic doctrine became the stone of stumbling, and the pride of ancient Israel as represented by their desire to have Saul rule over them as king was repeated. Jesus represents the end with the beginning.

Lumină dintâi dată lui Miller a fost respinsă în 1863, iar ultima lumină asupra subiectului a fost dată de Hiram Edson în acele șase articole. Acele articole au fost întrerupte și, șapte ani („vremi”) mai târziu, puterea lui Israelul modern a fost pusă deoparte pentru a imita bisericile idolatre care, cu câțiva ani înainte, fuseseră identificate pe bună dreptate ca fiind fiicele Babilonului. Cele șapte vremi din Leviticul douăzeci și șase, ca doctrină profetică, au devenit piatra de poticnire, iar mândria Israelului antic, așa cum este reprezentată prin dorința lor de a-l avea pe Saul să domnească peste ei ca împărat, s-a repetat. Isus reprezintă sfârșitul prin început.

The book of Daniel also identifies a twelve hundred and ninety year prophecy along with a thirteen hundred and thirty-five year prophecy that both begin at the taking away of “the daily” in 508. The taking away of “the daily” represents the removal of pagan Rome’s resistance to the rise of the papal power in 538. There was a thirty-year transition period before the papal power was placed upon the throne of the earth in 538, then the remaining twelve hundred and sixty years ends in 1798. The thirty years of transition from one kingdom to the next identifies the final years of papal rule that lead to the sixth kingdom of Bible prophecy being placed on the throne of the earth in 1798. The beginning of the twelve hundred and ninety year prophecy identifies a transition from one kingdom of Bible prophecy unto the next kingdom of Bible prophecy, as does the ending of that prophecy.

Cartea lui Daniel identifică, de asemenea, o profeție de o mie două sute nouăzeci de ani, împreună cu o profeție de o mie trei sute treizeci și cinci de ani, amândouă începând de la înlăturarea „necurmatei” în 508. Înlăturarea „necurmatei” reprezintă îndepărtarea rezistenței Romei păgâne față de ridicarea puterii papale în 538. A existat o perioadă de tranziție de treizeci de ani înainte ca puterea papală să fie așezată pe tronul pământului în 538, iar apoi cei o mie două sute șaizeci de ani rămași se încheie în 1798. Cei treizeci de ani de tranziție de la o împărăție la următoarea identifică ultimii ani ai stăpânirii papale care duc la așezarea pe tronul pământului, în 1798, a celei de-a șasea împărății din profeția biblică. Începutul profeției de o mie două sute nouăzeci de ani identifică o tranziție de la o împărăție a profeției biblice la următoarea împărăție a profeției biblice, după cum o face și încheierea acelei profeții.

The thirteen hundred and thirty-five year prophecy that began at the removal of “the daily” in 508 ends in 1843.

Profeția celor o mie trei sute treizeci și cinci de ani, care a început la înlăturarea „jertfei necurmate” în 508, se încheie în 1843.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și va fi așezată urâciunea pustiirii, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile. Ferice de cel ce va aștepta și va ajunge la o mie trei sute treizeci și cinci de zile. Daniel 12:11, 12.

The prophecy of thirteen hundred and thirty-five years ended in 1843, and Daniel says those that “waited” when that prophecy would be fulfilled would be blessed. Sister White says it this way.

ការព្យាករណ៍នៃមួយពាន់បីរយសាមសិបប្រាំឆ្នាំ បានបញ្ចប់នៅឆ្នាំ 1843 ហើយដានីយ៉ែលបាននិយាយថា អស់អ្នកដែល «រង់ចាំ» នៅពេលដែលការព្យាករណ៍នោះនឹងត្រូវបានបំពេញ នឹងទទួលព្រះពរ។ ស៊ីស្ទ័រ វ៉ៃត៍ បាននិយាយដូចនេះ។

> “Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> „Fericiți sunt ochii care au văzut lucrurile care au fost văzute în 1843 și 1844.‟

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> „Mesajul a fost dat. Și nu trebuie să fie nicio întârziere în repetarea mesajului, căci semnele vremurilor se împlinesc; lucrarea de încheiere trebuie să fie făcută. O mare lucrare va fi făcută într-un timp scurt. Un mesaj va fi dat în curând, prin rânduiala lui Dumnezeu, care se va amplifica până va deveni un mare strigăt. Atunci Daniel va sta în partea lui, pentru a-și da mărturia.” Manuscript Releases, volumul 21, 437.

Therefore, the beginning of the thirteen hundred and thirty-five year prophecy identifies a transition from the religion of paganism unto the religion of papalism, thus identifying a transition from Protestantism unto Millerite Protestantism.

Prin urmare, începutul profeției celor o mie trei sute treizeci și cinci de ani marchează o trecere de la religia păgânismului la religia papalității, identificând astfel o trecere de la protestantism la protestantismul millerit.

Those Adventists that reject the foundational truths of Adventism, reject all the time prophecies the Millerites presented, even the twenty-three hundred years of Daniel 8:14. They may very well deny this fact, but it can be logically shown that this fact is true, but my point now is different, so I will leave that off for now as we attempt to bring this article to a conclusion.

Cei Adventiști care resping adevărurile fundamentale ale adventismului resping toate profețiile de timp pe care le-au prezentat milleriții, chiar și cele două mii trei sute de zile din Daniel 8:14. Ei ar putea foarte bine să tăgăduiască acest fapt, însă se poate arăta în mod logic că acest fapt este adevărat; dar punctul meu de acum este altul, așa că voi lăsa aceasta deoparte pentru moment, în timp ce încercăm să aducem acest articol la o încheiere.

The scattering of the “glorious land” of Judah in 677 BC represents the trampling down of the “host” in Daniel 8:13, 14, and points to the establishment of the modern glorious land, the United States. The twenty-three hundred years of the same verses began in 457 BC, and represents the trampling down of the “sanctuary.”

ការបែកខ្ចាត់ខ្ចាយនៃ «ដែនដីដ៏រុងរឿង» របស់យូដា នៅឆ្នាំ 677 មុន គ.ស. តំណាងឲ្យការជាន់ឈ្លី «កងពល» ក្នុង ដានីយ៉ែល 8:13, 14 ហើយចង្អុលបង្ហាញទៅកាន់ការបង្កើតឡើងនៃដែនដីដ៏រុងរឿងសម័យទំនើប គឺសហរដ្ឋអាមេរិក។ រយៈពេលពីរពាន់បីរយឆ្នាំនៃខដដែលទាំងនោះ បានចាប់ផ្តើមនៅឆ្នាំ 457 មុន គ.ស. ហើយតំណាងឲ្យការជាន់ឈ្លី «ទីបរិសុទ្ធ»។

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit un sfânt vorbind; și un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: „Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, care dau atât sfântul locaș, cât și oștirea, să fie călcate în picioare?” Și el mi-a zis: „Până la două mii trei sute de zile; apoi sfântul locaș va fi curățit.” Daniel 8:13, 14.

677 BC and 457 BC are dates connected by the relationship of God’s people and God’s sanctuary. God brought both the host and the sanctuary back together at the same time on October 22, 1844. The two hundred and twenty years between 677 BC and 457 BC symbolize a period when God establishes a waymark representing an increase of light. On October 22, 1844 the light of the third angel arrived, the light of the sanctuary began to shine and a host was there to proclaim the light.

677 î.Hr. și 457 î.Hr. sunt date legate prin relația dintre poporul lui Dumnezeu și sanctuarul lui Dumnezeu. Dumnezeu a adus din nou împreună atât oastea, cât și sanctuarul, în același timp, la 22 octombrie 1844. Cei două sute douăzeci de ani dintre 677 î.Hr. și 457 î.Hr. simbolizează o perioadă în care Dumnezeu stabilește un semn de hotar care reprezintă o sporire a luminii. La 22 octombrie 1844 a sosit lumina celui de-al treilea înger, lumina sanctuarului a început să strălucească și o oaste era acolo pentru a proclama lumina.

In the prophetic line which identifies the three-fold warfare that Satan and Christ engaged in, the King James Bible of 1611 was produced. Exactly two hundred and twenty years later in 1831, William Miller published his message for the first time:

În linia profetică ce identifică lupta întreită în care s-au angajat Satana și Hristos, a fost produsă Biblia King James din 1611. Exact două sute douăzeci de ani mai târziu, în 1831, William Miller și-a publicat pentru prima dată solia:

> “For nine years William Miller was convinced that he ought to give his message to the churches; but he waited, hoping that some recognized authority would proclaim the glad news of a soon-coming Saviour. In thus waiting, he but proved the truth of the message; there was a name that they lived, but they were fast dying. In 1831 Miller gave his first discourse on the prophecies.” Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

> „Timp de nouă ani, William Miller a fost convins că trebuie să-și prezinte solia bisericilor; dar a așteptat, nădăjduind că vreo autoritate recunoscută va proclama vestea cea bună a unui Mântuitor care avea să vină în curând. Așteptând astfel, el n-a făcut decât să dovedească adevărul soliei; aveau numele că trăiau, dar mureau cu repeziciune. În 1831, Miller a ținut prima sa cuvântare asupra profețiilor.” Steven Haskell, The Seer of Patmos, 77.

God protected the sacred and correct original texts used to produce the Bible. He then produced His Bible in 1611. He then raised up a messenger that would employ the rules located, derived and established within the Bible to produce the message of the first angel. In 1831, Miller’s message was formalized as was the message in Christ’s history formalized by John the Baptist, as the message has been formalized in every reformatory movement. The message of Miller, the first angel’s message announcing the opening of the judgment is directly upheld by the application of the prophetic time period of two hundred and twenty years. It was the message of warning at the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy—the United States.

Nkulunkulu wavikela imibhalo yasekuqaleni engcwele nelungileyo eyasetshenziswa ekukhiqizeni iBhayibheli. Wase ekhiqiza iBhayibheli laKhe ngo-1611. Wase evusa isithunywa esasizosebenzisa imithetho etholakala, ekhishwa, futhi emiswe ngaphakathi eBhayibhelini ukuze kuvezwe umlayezo wengilosi yokuqala. Ngo-1831, umlayezo kaMiller waqiniswa ngokomumo, njengoba nomlayezo emlandweni kaKristu waqiniswa ngokomumo nguJohane uMbhapathizi, njengoba umlayezo uye waqiniswa ngokomumo kuyo yonke iminyakazo yokuguqula. Umlayezo kaMiller, okuwumlayezo wengilosi yokuqala omemezela ukuvulwa kokwahlulelwa, usekelwa ngokuqondile ngokusetshenziswa kwenkathi yesiprofetho yeminyaka engamakhulu amabili namashumi amabili. Kwakuwumlayezo wesixwayiso ekuqaleni kombuso wesithupha wesiprofetho seBhayibheli—i-United States.

In 1996, the ministry of Future for America began, and the message of the third angel that had been unsealed in 1989, the message identifying the healing of the deadly wound of the papacy and the soon coming Sunday law was published in a magazine titled, The Time of the End. The message at the end of Adventism had been formalized just as the message at the beginning had been formalized. In the beginning the message was hung upon time and represented a further development of the truths contained within God’s Word. In 1996, two hundred and twenty years after the birth of the United States in 1776, the message at the end of Adventism was formalized and represented a further development of the three angels’ messages.

În 1996, a început lucrarea Future for America, iar solia celui de-al treilea înger, care fusese desigilată în 1989 — solia ce identifica vindecarea rănii de moarte a papalității și legea duminicală ce urma să vină în curând — a fost publicată într-o revistă intitulată The Time of the End. Solia de la sfârșitul adventismului fusese formalizată, așa cum fusese formalizată și solia de la început. La început, solia era ancorată în timp și reprezenta o dezvoltare ulterioară a adevărurilor cuprinse în Cuvântul lui Dumnezeu. În 1996, la două sute douăzeci de ani după nașterea Statelor Unite în 1776, solia de la sfârșitul adventismului a fost formalizată și reprezenta o dezvoltare ulterioară a soliilor celor trei îngeri.

As we address the parallel history of the Republican horn and the Protestant horn in the history of the sixth kingdom of Bible prophecy it must be understood who the Protestant horn is and who it is not.

Pe măsură ce abordăm istoria paralelă a cornului republican și a cornului protestant în istoria celei de-a șasea împărății din profeția biblică, trebuie să se înțeleagă cine este cornul protestant și cine nu este.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:15, 16.

> Sârguiește-te să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca un om încercat, ca un lucrător care n-are de ce să-i fie rușine și care împarte drept Cuvântul adevărului. Ferește-te de vorbăriile lumești și deșarte, căci cei ce le țin vor înainta tot mai mult în necinstirea lui Dumnezeu. 2 Timotei 2:15, 16.

Back to Articles