Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seventeen

Istoria Ascunsă a Versetului Patruzeci – Numărul Șaptesprezece

The Second Woe - Part Four

A doua vaietare — Partea a patra

Author

Jeff Pippenger

Published

June 25, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## 627, 632 and 637

627, 632 și 637

The “key” that opens the bottomless pit is the battle of Nineveh, fulfilled in 627, five years before Mohammed died in 632. Five years later in 637, the Muslim forces captured the capital of Persia, one of the two great superpowers that engaged in the battle of Nineveh. This event dramatically shifted the balance of power in the Middle East. The battle of Nineveh in 627 sapped the strength of the Persian Empire and ten years later the Persian Empire ended.

„Cheia” care deschide adâncul este bătălia de la Ninive, împlinită în 627, cu cinci ani înainte ca Mahomed să moară în 632. Cinci ani mai târziu, în 637, forțele musulmane au cucerit capitala Persiei, una dintre cele două mari superputeri care s-au angajat în bătălia de la Ninive. Acest eveniment a schimbat în mod dramatic echilibrul de putere în Orientul Mijlociu. Bătălia de la Ninive din 627 a secătuit puterea Imperiului Persan, iar zece ani mai târziu Imperiul Persan a luat sfârșit.

## Humiliation—782

Umilire — 782

One hundred and fifty years after Mohammed’s death in 632, in the Abbasid Campaign of 782, the Abbasid army (reportedly around 95,000 men) launched a massive invasion into Byzantine territory in Asia Minor (modern Turkey). They advanced all the way to Chrysopolis, directly across the Bosporus Strait from Constantinople—coming very close to the Byzantine capital. The Byzantines, under Empress Irene, suffered a serious defeat. As a result, the Byzantines were forced to sign a humiliating three-year truce, agreeing to pay a large annual tribute (around 70,000–90,000 gold dinars) and hand over silk garments and hostages. This campaign was one of the largest and most successful Abbasid incursions into Byzantine lands during the 8th century. It showcased the growing power of the Abbasid Caliphate and the continuing decline of the Byzantine Empire.

La o sută cincizeci de ani după moartea lui Mohammed, în 632, în cadrul Campaniei Abbaside din 782, armata abbasidă (se spune că număra aproximativ 95.000 de oameni) a lansat o invazie masivă în teritoriul bizantin din Asia Mică (Turcia de astăzi). Ei au înaintat până la Chrysopolis, direct dincolo de Strâmtoarea Bosfor față de Constantinopol — apropiindu-se foarte mult de capitala bizantină. Bizantinii, sub împărăteasa Irina, au suferit o înfrângere gravă. Ca urmare, bizantinii au fost siliți să semneze un armistițiu umilitor pe trei ani, consimțind să plătească un mare tribut anual (aproximativ 70.000–90.000 de dinari de aur) și să predea veșminte de mătase și ostatici. Această campanie a fost una dintre cele mai mari și mai de succes incursiuni abbaside în ținuturile bizantine din cursul secolului al VIII-lea. Ea a evidențiat puterea tot mai mare a Califatului Abbasid și declinul continuu al Imperiului Bizantin.

## Five months

Cinci luni

In Revelation chapter nine the “five months” that equates to one hundred and fifty years is mentioned twice; once in verse five and again in verse ten.

În capitolul nouă din Apocalipsa, „cinci luni”, care echivalează cu o sută cincizeci de ani, sunt menționate de două ori: o dată în versetul cinci și din nou în versetul zece.

> And to them it was given that they should not kill them, but that they should be tormented five months: and their torment was as the torment of a scorpion, when he striketh a man. And in those days shall men seek death, and shall not find it; and shall desire to die, and death shall flee from them. And the shapes of the locusts were like unto horses prepared unto battle; and on their heads were as it were crowns like gold, and their faces were as the faces of men. And they had hair as the hair of women, and their teeth were as the teeth of lions. And they had breastplates, as it were breastplates of iron; and the sound of their wings was as the sound of chariots of many horses running to battle. And they had tails like unto scorpions, and there were stings in their tails: and their power was to hurt men five months. Revelation 9:5–10.

> Și li s-a dat să nu-i omoare, ci să fie chinuiți cinci luni; iar chinul lor era ca chinul unui scorpion, când lovește pe un om. Și în zilele acelea oamenii vor căuta moartea și n-o vor găsi; și vor dori să moară, iar moartea va fugi de ei. Și înfățișările lăcustelor erau asemenea unor cai pregătiți pentru luptă; și pe capetele lor aveau ca niște cununi asemenea aurului, iar fețele lor erau ca fețele oamenilor. Și aveau păr ca părul femeilor, iar dinții lor erau ca dinții leilor. Și aveau platoșe, ca niște platoșe de fier; iar vuietul aripilor lor era ca vuietul unor care trase de mulți cai alergând la luptă. Și aveau cozi asemenea scorpionilor, și în cozile lor erau bolduri; și puterea lor era să vatăme pe oameni cinci luni. Apocalipsa 9:5–10.

There are two distinct prophetic periods of one hundred and fifty years in Revelation nine’s fifth trumpet. The first is from the death of Mohammed in 632 unto the humiliation of the Empress Irene of Eastern Rome in 782. Chapter nine identifies the rise of Islam in a very detailed fashion. From the uniting of the tribes in 606, to the battle of Nineveh in 627, to Mohammed’s death in 632, then to the defeat of Persia in 637, the rise and fall of Islam is carefully traced in God’s prophetic Word. Islam of Arabia is the power in the first one-hundred-and-fifty-year prophecy of torment. The unification of the tribes by Mohammed in 606; then the “key” battle of Nineveh in 627, followed by Mohammed’s prediction of the demise of both Persia and Rome around 628, then on to his death in 632. These dates represent a specific sequence of events in the line of Islam.

În trâmbița a cincea din Apocalipsa nouă există două perioade profetice distincte de o sută cincizeci de ani. Prima se întinde de la moartea lui Mahomed în 632 până la umilirea împărătesei Irina a Romei de Răsărit în 782. Capitolul nouă identifică într-un mod foarte detaliat ridicarea Islamului. De la unirea triburilor în 606, la bătălia de la Ninive din 627, la moartea lui Mahomed în 632, apoi la înfrângerea Persiei în 637, ridicarea și căderea Islamului sunt urmărite cu grijă în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. Islamul Arabiei este puterea din prima profeție de o sută cincizeci de ani a chinului. Unificarea triburilor de către Mahomed în 606; apoi bătălia „cheie” de la Ninive în 627, urmată de prezicerea de către Mahomed a pieirii atât a Persiei, cât și a Romei în jurul anului 628, apoi până la moartea sa în 632. Aceste date reprezintă o succesiune specifică de evenimente în linia Islamului.

One hundred and fifty years after Mohammed died in 632, the power-base of Islam changed from Arabia to Turkey, as it drove Eastern Rome all the way back to Constantinople. The first woe represented the Islam of Arabia, and the second woe represented the Islam of Turkey. Within the first woe, both one-hundred-and-fifty-year time prophecies identify the distinction between Islam of Arabia and Islam of Turkey, just as is represented in the distinction of the same truth between the first and second woe.

O sută cincizeci de ani după ce Mahomed a murit în 632, baza de putere a islamului s-a mutat din Arabia în Turcia, pe măsură ce împingea Roma de Răsărit până înapoi la Constantinopol. Prima vaietare reprezenta islamul Arabiei, iar a doua vaietare reprezenta islamul Turciei. În cadrul primei vaietări, ambele profeții de timp de o sută cincizeci de ani identifică distincția dintre islamul Arabiei și islamul Turciei, așa cum este reprezentată în distincția aceluiași adevăr dintre prima și a doua vaietare.

The first one hundred and fifty years began with the demise of Persia and ended with Rome being stuck within the walls of Constantinople. The second period of one hundred and fifty years began with Osman’s (also called Ottman) victory at Nicomedia. The Ottoman victory at Nicomedia refers to the Siege of Nicomedia (modern-day İzmit, Turkey), which took place from 1333 to 1337 when Sultan Orhan Gazi (son of Osman I, the founder of the Ottoman Beylik), laid siege to the important Byzantine city of Nicomedia. The city held out for several years, but eventually surrendered in 1337 due to starvation and lack of supplies. The Byzantine garrison was allowed to leave for Constantinople. Nicomedia was one of the last major Byzantine strongholds in Asia Minor (Anatolia). Its fall effectively ended Byzantine control in most of western Anatolia. This victory allowed the Ottomans to consolidate their power in Bithynia and expand further toward the Bosporus Strait. It was a major stepping stone toward the eventual Ottoman conquest of Constantinople (which happened over a century later in 1453). The siege is often seen as one of the key early victories that transformed the small Ottoman beylik into a rising regional power.

Primele o sută cincizeci de ani au început odată cu dispariția Persiei și s-au încheiat cu Roma rămasă încercuită înăuntrul zidurilor Constantinopolului. A doua perioadă de o sută cincizeci de ani a început cu victoria lui Osman (numit și Ottman) la Nicomedia. Victoria otomană de la Nicomedia se referă la Asediul Nicomediei (actualul İzmit, Turcia), care a avut loc din 1333 până în 1337, când sultanul Orhan Gazi (fiul lui Osman I, întemeietorul Beylikului Otoman) a pus sub asediu importantul oraș bizantin Nicomedia. Orașul a rezistat câțiva ani, dar în cele din urmă s-a predat în 1337 din cauza foametei și a lipsei de provizii. Garnizoanei bizantine i s-a îngăduit să plece la Constantinopol. Nicomedia era una dintre ultimele mari fortărețe bizantine din Asia Mică (Anatolia). Căderea ei a pus capăt în mod efectiv stăpânirii bizantine asupra celei mai mari părți a Anatoliei apusene. Această victorie le-a îngăduit otomanilor să-și consolideze puterea în Bitinia și să se extindă mai departe spre Strâmtoarea Bosfor. A fost o etapă majoră către eventuala cucerire otomană a Constantinopolului (care a avut loc peste mai bine de un secol, în 1453). Asediul este adesea privit ca una dintre victoriile-cheie timpurii care au transformat micul beylik otoman într-o putere regională în ascensiune.

When the second one-hundred-and-fifty-year period within the first trumpet concluded on July 27, 1449 the last Constantine sought permission from the Islamic sultan to ascend to the throne of Eastern Rome, thus suffering the same humiliation that the Empress Irene suffered at the end of the first one hundred and fifty years of Revelation nine’s two “five-month” periods. The humiliation of ‘the Empress Irene’ and also of ‘Constantine the last’ typified the later humiliation of the Ottomans, when at the conclusion of the time prophecy of the second woe they sought protection from the four great European powers from the threat of Egypt.

Cînd cea de-a doua perioadă de o sută cincizeci de ani din cadrul primei trîmbițe s-a încheiat la 27 iulie 1449, ultimul Constantin a căutat permisiunea sultanului islamic pentru a urca pe tronul Romei de Răsărit, suferind astfel aceeași umilire pe care a suferit-o împărăteasa Irina la sfîrșitul primilor o sută cincizeci de ani ai celor două „cinci luni” din Apocalipsa nouă. Umilirea „împărătesei Irina” și, de asemenea, a „ultimului Constantin” a prefigurat umilirea ulterioară a otomanilor, cînd, la încheierea profeției de timp a celui de-al doilea vai, ei au căutat ocrotire din partea celor patru mari puteri europene împotriva amenințării Egiptului.

## The Pantheon

Panteonul

The pioneers correctly understood and taught that the phrase “the place of his sanctuary was cast down” in Daniel eight and verse eleven was fulfilled by Constantine.

Pionierii au înțeles și au învățat corect că expresia „locul sanctuarului său a fost aruncat la pământ” din Daniel 8 cu versetul 11 a fost împlinită de Constantin.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down.

> Da, s-a înălțat pe sine chiar până la Căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sfântului Său locaș a fost doborât.

The “sanctuary” here identified was the Pantheon temple in the city of Rome and the “place of” that temple was Rome. Rome was “cast down” by Constantine when he chose to move the capital of his empire to Constantinople in the year 330. Verse eleven connects with Revelation thirteen and verse two is identifying the same events.

„Святыней“, обозначенной здесь, был храм Пантеона в городе Риме, а „местом“ того храма был Рим. Рим был „повержен“ Константином, когда он решил перенести столицу своей империи в Константинополь в 330 году. Одиннадцатый стих соотносится с тринадцатой главой Откровения, а второй стих указывает на те же самые события.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority.

> Și fiara pe care am văzut-o era asemenea unui leopard, iar picioarele ei erau ca picioarele unui urs, și gura ei ca gura unui leu; și balaurul i-a dat puterea sa, și scaunul său de domnie, și o mare autoritate.

The dragon was pagan Rome, and pagan Rome gave its “seat” of authority over to the Roman church in 330, when it moved the capital to the east, thus leaving a power vacuum which the papal church happily took advantage of. When we start the line of eastern Rome from the year 330 unto 1453, we find that at the start of the prophecy of eastern Rome, the city of Rome is humiliated by Constantine’s rejection of Rome. That humiliation was repeated with the Empress Irene in 782, at the conclusion of the first one hundred and fifty years of torment. Both those humiliations were repeated by Constantine the last.

Draconul a fost Roma păgână, iar Roma păgână și-a transferat „scaunul” autorității sale bisericii romane în anul 330, când a mutat capitala spre răsărit, lăsând astfel un vid de putere de care biserica papală a profitat cu bucurie. Când urmărim linia Romei de Răsărit din anul 330 până în 1453, constatăm că, la începutul profeției despre Roma de Răsărit, cetatea Romei este umilită prin lepădarea Romei de către Constantin. Acea umilire s-a repetat odată cu împărăteasa Irina în 782, la încheierea primilor o sută cincizeci de ani de chin. Ambele acele umiliri au fost repetate de Constantin cel din urmă.

## Peculiar Rise and Falls

Ascensiuni și căderi neobișnuite

The fifth and sixth trumpets of Revelation nine provide the details of the fall of eastern Rome, while also chronicling the rise and fall of Islam. Inspiration informs us to study the “rise and fall” of the kingdoms in the books of Daniel and Revelation. Those kingdoms possess their own distinct characteristics associated with their peculiar “rise and falls.” The fall of Judah was brought about by three attacks upon Jerusalem. The Hebrews were carried into Babylon and would return under three decrees, which would initiate the 2,300 years that led to the three angels arriving into history from 1798 unto 1844. Babylon fell in one night. Rome disintegrated, and within its disintegration two aspects of Rome were set forth under the location of either western or eastern Rome. The rise and fall of the Ptolemaic empire and the Seleucid empire in the first third of Daniel eleven typifies the rise and fall of papal Rome. That testimony is simply the conclusion of the story of Alexander and Greece’s dissolution. Unlike Rome, Greece divided into four parts that ultimately became two. Rome divided into east and west, and thereafter western Rome was divided prophetically into three, representing Rome’s threefold government. For eastern Rome, Constantine divided his kingdom unto his three sons. Clearly western and eastern Rome are parallel lines representing the Roman church and the Roman state. With that twofold division is a further threefold division. Greece was four into two, Babylon was one night, Judah was three attacks. With Islam, their “rise” is portrayed as a “release” and their “fall” is a “restraint.”

A cincea și a șasea trâmbiță din Apocalipsa nouă oferă detaliile căderii Romei de răsărit, consemnând totodată ridicarea și căderea islamului. Inspirația ne informează să studiem „ridicarea și căderea” împărățiilor din cărțile lui Daniel și Apocalipsa. Aceste împărății posedă propriile lor caracteristici distincte, asociate cu „ridicările și căderile” lor specifice. Căderea lui Iuda a fost adusă prin trei atacuri asupra Ierusalimului. Evreii au fost duși în Babilon și aveau să se întoarcă sub trei decrete, care aveau să inițieze cei 2.300 de ani ce au condus la sosirea în istorie a celor trei îngeri din 1798 până în 1844. Babilonul a căzut într-o singură noapte. Roma s-a dezintegrat, iar în cadrul dezintegrării ei au fost prezentate două aspecte ale Romei sub localizarea fie a Romei de apus, fie a Romei de răsărit. Ridicarea și căderea imperiului ptolemeic și a imperiului seleucid în prima treime a lui Daniel unsprezece prefigurează ridicarea și căderea Romei papale. Acea mărturie este pur și simplu concluzia istoriei lui Alexandru și a dizolvării Greciei. Spre deosebire de Roma, Grecia s-a împărțit în patru părți care, în cele din urmă, au devenit două. Roma s-a împărțit în răsărit și apus, iar după aceea Roma de apus a fost împărțită profetic în trei, reprezentând tripla guvernare a Romei. În ce privește Roma de răsărit, Constantin și-a împărțit împărăția între cei trei fii ai săi. Este limpede că Roma de apus și Roma de răsărit sunt linii paralele care reprezintă biserica romană și statul roman. Odată cu această împărțire dublă există și o împărțire triplă suplimentară. Grecia a fost patru în doi, Babilonul a fost o singură noapte, Iuda a fost trei atacuri. În cazul islamului, „ridicarea” lor este înfățișată ca o „dezlegare”, iar „căderea” lor este o „restrângere”.

Their rise began with Mohammed and they were restrained on August 11, 1840. They were released and immediately restrained at 9/11. They were recently released on October 7, 2023 and have since been restrained in Gaza. Islam will be released again to mark the setting up of the image of the beast. The line of Islamic prophetic history that is represented in chapters nine through eleven in the book of Revelation, identifies the prophetic history of Islam of the third woe. ‘The prophetic history of Islam of the third woe’ is also represented by the seventh and also the third angel. The third angel arrived on October 22, 1844 when the seventh angel began to sound. The third angel and the third woe arrived into prophetic history at 9/11. From 9/11 unto the Sunday law the prophetic history of the first and second woes has been and still is, repeating.

Creșterea lor a început cu Mohammed și au fost ținuți în frâu la 11 august 1840. Au fost eliberați și imediat ținuți în frâu la 11 septembrie. Au fost recent eliberați la 7 octombrie 2023 și de atunci au fost ținuți în frâu în Gaza. Islamul va fi eliberat din nou pentru a marca ridicarea chipului fiarei. Linia istoriei profetice islamice, care este reprezentată în capitolele nouă până la unsprezece din cartea Apocalipsa, identifică istoria profetică a Islamului celei de-a treia vai. „Istoria profetică a Islamului celei de-a treia vai” este de asemenea reprezentată de al șaptelea și, totodată, de al treilea înger. Al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844, când al șaptelea înger a început să sune. Al treilea înger și a treia vai au intrat în istoria profetică la 11 septembrie. De la 11 septembrie și până la legea duminicală, istoria profetică a primei și celei de-a doua vai s-a repetat și încă se repetă.

The “key” of the battle of Nineveh, draws two powers, Rome and Persia into direct and inseparable connection with Islam. Nineveh identifies more clearly than any other passage of Scripture the progressive demise of both western and eastern Rome.

„Cheia” bătăliei de la Ninive aduce două puteri, Roma și Persia, într-o legătură directă și inseparabilă cu islamul. Ninive identifică mai clar decât orice alt pasaj al Scripturii declinul progresiv atât al Romei apusene, cât și al Romei răsăritene.

Herod is a symbol of the dragon; he was representing Rome. The dragon at the end of the world is the United Nations. At the Sunday law the sixth kingdom falls, the seventh begins, but they give their kingdom to the eighth kingdom at their own birthday party. The seventh kingdom has just been born, and it immediately agrees to give its kingdom to the whore of Babylon for one hour, as typified by Herod promising up to half his kingdom to Salome.

Irod este un simbol al balaurului; el reprezenta Roma. Balaurul de la sfârșitul lumii este Națiunile Unite. La legea duminicală, a șasea împărăție cade, a șaptea începe, dar își dau împărăția celei de-a opta împărății chiar la propria lor petrecere de aniversare. A șaptea împărăție tocmai s-a născut și este imediat de acord să-și dea împărăția desfrânatei Babilonului pentru un ceas, așa cum este prefigurat de Irod, care i-a promis Salomeei până la jumătate din împărăția sa.

Right where the United States falls, the United Nations is born and the threefold union is implemented. Herod is the dragon, and Herodias is the papacy, and the United States is Salome. Herod was in an unlawful marriage alliance, for he was married to his brother’s wife, and at the prophetic level he was in an incestuous relationship with Salome, for it is clear that he was lusting after her as she danced. The dragon has relations with both the mother and daughter. This is important to see when you determine that western and eastern Rome represents church craft and statecraft respectively. Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, placed the papacy on the throne prophetically, and in so doing it typified the United States who will once again place the papacy on the throne.

În chiar locul în care cade Statele Unite, se naște Națiunile Unite și este pusă în aplicare unirea întreită. Irod este balaurul, iar Irodiada este papalitatea, iar Statele Unite sunt Salomeea. Irod se afla într-o alianță matrimonială nelegiuită, căci era căsătorit cu soția fratelui său, iar la nivel profetic se afla într-o relație incestuoasă cu Salomeea, deoarece este limpede că o poftea în timp ce ea dansa. Balaurul are legături atât cu mama, cât și cu fiica. Este important să se vadă aceasta atunci când se stabilește că Roma apuseană și Roma răsăriteană reprezintă, respectiv, meșteșugul bisericesc și meșteșugul politic. Roma, al patrulea regat al profeției biblice, a așezat papalitatea pe tron din punct de vedere profetic, iar făcând astfel a prefigurat Statele Unite, care vor așeza din nou papalitatea pe tron.

The progressive demise of western Rome from 330 unto 476 represents the progressive demise of the United States from 1798 unto the Sunday law. The year “330” and the year “1798” are both prophetic waymarks called “the time appointed” or the “time of the end” in the book of Daniel. 330 marks the beginnings of western and eastern Rome. The ending of both is the humiliation of the Roman leader, just as Constantine humiliated the city of Rome at the beginning. 476 was the end of a prophetic period that marks how the prestigious political structure of Rome disintegrated under three steps. A period that began with the city being rejected in 330 was followed by the humiliation of their entire political structure—their glorious republic, which had been the primary bragging point for ancient Rome, was taken apart, and ultimately reached 476, when there would never be a ruler over Rome that was from an actual Roman bloodline. Two lines of Rome beginning in the year 330, and the passage where those two lines are set forth, also includes two prophetic lines of five months. The line of western Rome begins and ends with progressive humiliation. The line of eastern Rome begins and ends with progressive humiliation in 1449, as Constantine the last asked permission to reign.

Declinul progresiv al Romei occidentale, din 330 până în 476, reprezintă declinul progresiv al Statelor Unite, din 1798 până la legea duminicală. Anul „330” și anul „1798” sunt amândouă repere profetice numite „vremea hotărâtă” sau „vremea sfârșitului” în cartea lui Daniel. Anul 330 marchează începuturile Romei occidentale și orientale. Sfârșitul amândurora este umilirea conducătorului roman, după cum Constantin a umilit cetatea Romei la început. Anul 476 a fost sfârșitul unei perioade profetice care arată cum prestigioasa structură politică a Romei s-a dezintegrat în trei pași. O perioadă care a început cu respingerea cetății în 330 a fost urmată de umilirea întregii lor structuri politice — glorioasa lor republică, care fusese principalul motiv de laudă al Romei antice, a fost desfăcută bucată cu bucată — și a ajuns în cele din urmă la anul 476, când nu avea să mai existe niciodată peste Roma un conducător provenit dintr-o veritabilă linie de sânge romană. Două linii ale Romei care încep în anul 330, iar pasajul în care aceste două linii sunt prezentate, include de asemenea două linii profetice de cinci luni. Linia Romei occidentale începe și se încheie cu o umilire progresivă. Linia Romei orientale începe și se încheie cu o umilire progresivă în 1449, când Constantin cel din urmă a cerut permisiunea de a domni.

One of the five month periods leads to the end of Arabic Islam as the focus of prophecy and the beginning of Turkish Islam in 782. On that date Empress Irene is humiliated, in alignment with the humiliation of Constantine the last at the end of the second five-month prophecy. Two five-month prophecies within one narrative of fifteen verses. One portrays a history of the Islam of Arabia the other Islam of Turkey. Both conclude with the humiliation of eastern Rome. The conclusion of one of the prophecies was fulfilled by a woman being humiliated and the other by a man. Line upon line they identify a humiliation of the church and the state of eastern Rome. Both humiliations are brought about by Islam of the first woe. The humiliation of Constantine the last in 1449, begins a four-year period that ends in 1453, with the walls of Constantinople coming down. 1449 represents a humiliation and 1453 the walls come down and a kingdom ends.

Ena od petmesečnih dob vodi do konca arabskega islama kot središča prerokbe in do začetka turškega islama leta 782. Tega dne je cesarica Irena ponižana, v skladu s ponižanjem zadnjega Konstantina ob koncu drugega petmesečnega prerokovanja. Dve petmesečni prerokovanji znotraj ene pripovedi petnajstih vrstic. Eno prikazuje zgodovino islama Arabije, drugo islam Turčije. Obe se skleneta s ponižanjem vzhodnega Rima. Sklep ene od prerokb se je izpolnil s ponižanjem ženske, drugi pa s ponižanjem moškega. Vrstica na vrstico prepoznavata ponižanje cerkve in države vzhodnega Rima. Obe ponižanji povzroči islam prvega gorja. Ponižanje zadnjega Konstantina leta 1449 začenja štiriletno obdobje, ki se konča leta 1453, s padcem obzidja Konstantinopla. Leto 1449 predstavlja ponižanje, leto 1453 pa padejo zidovi in kraljestvo se konča.

## Death of Mohammed

Moartea lui Mohammed

One of the two five-month periods begins with the death of Mohammed, who is identified as the “king that was over them” in verse eleven.

Jedno od dvaju razdoblja od pet mjeseci započinje smrću Muhameda, koji je u jedanaestom retku označen kao „kralj koji bijaše nad njima“.

> And they had a king over them, which is the angel of the bottomless pit, whose name in the Hebrew tongue is Abaddon, but in the Greek tongue hath his name Apollyon.

> Și aveau peste ele un împărat, pe îngerul adâncului, al cărui nume, în limba ebraică, este Abaddon, iar în limba greacă are numele Apollyon.

The king over them was Mohammed, for he is identified in verse one, so he is not some other Islamic figure; he is Mohammed the king, and a king is a kingdom and Islam is the kingdom of Mohammed.

Regele peste ei era Mohammed, căci el este identificat în versetul întâi, deci nu este vreo altă figură islamică; el este Mohammed, regele, iar un rege este o împărăție, iar Islamul este împărăția lui Mohammed.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. Revelation 9:1–3.

> Și al cincilea înger a sunat din trâmbiță și am văzut o stea căzută din cer pe pământ; și i s-a dat cheia fântânii adâncului. Și a deschis fântâna adâncului; și din fântână s-a ridicat un fum, ca fumul unui cuptor mare; și soarele și văzduhul s-au întunecat din pricina fumului fântânii. Și din fum au ieșit pe pământ lăcuste; și li s-a dat putere, așa cum au putere scorpionii pământului. Apocalipsa 9:1–3.

The repetition of the first and second woes within the third woe parallels the repetition of the first and second angels within the third angel. Mohammed, the king was given the key to open the bottomless pit and 9/11 identifies when the third angel is empowered. Christ as the mighty angel then descended as the first strike of Balaam arrived in prophetic history. Then the bottomless pit opened and Islam became a subject of world history again. Christ then led His people back to the old paths of Jeremiah and the message of the third woe and third angel began to be sounded. In 2015, Trump announced his intent to run for president, thus stirring up the globalist dragon powers and the bottomless pit then released the atheism that ultimately killed Trump in the streets of Sodom and Egypt. At the Sunday law the beast that is the eighth that is of the seven will ascend out of the bottomless pit. The beginning of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand and the ending identifies the rise of a bottomless pit power.

Repetarea primei și a celei de-a doua vai în cadrul celei de-a treia vai este paralelă cu repetarea primului și a celui de-al doilea înger în cadrul celui de-al treilea înger. Lui Mahomed, împăratul, i s-a dat cheia pentru a deschide adâncul, iar 11 septembrie identifică momentul în care al treilea înger este împuternicit. Hristos, ca îngerul cel puternic, a coborât atunci când prima lovitură a lui Balaam a sosit în istoria profetică. Apoi adâncul s-a deschis, iar islamul a devenit din nou un subiect al istoriei lumii. Hristos Și-a condus apoi poporul înapoi la vechile cărări ale lui Ieremia, iar mesajul celei de-a treia vai și al celui de-al treilea înger a început să fie vestit. În 2015, Trump și-a anunțat intenția de a candida la președinție, stârnind astfel puterile globaliste ale balaurului, iar adâncul a eliberat apoi ateismul care, în cele din urmă, l-a ucis pe Trump pe ulițele Sodomei și Egiptului. La legea duminicală, fiara care este a opta și care este dintre cele șapte se va ridica din adânc. Începutul timpului sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii și sfârșitul lui identifică ridicarea unei puteri a adâncului.

> The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. Revelation 17:8.

> Fiara pe care ai văzut-o era, și nu mai este; și se va ridica din adânc și va merge la pieire; iar cei ce locuiesc pe pământ se vor mira, ale căror nume n-au fost scrise în cartea vieții de la întemeierea lumii, când vor privi fiara care era, și nu mai este, și totuși este. Apocalipsa 17:8

Islam is the key that opened the bottomless pit on 9/11 and that opens the bottomless pit at the Sunday law. In the midst of the sealing time, the dragon-beast of globalism also came out of the bottomless pit.

Islamul este cheia care a deschis adâncul fără fund la 11 septembrie și care deschide adâncul fără fund la legea duminicală. În mijlocul timpului sigilării, fiara-balaur a globalismului a ieșit, de asemenea, din adâncul fără fund.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. Revelation 11:7.

> Și când își vor fi sfârșit mărturia, fiara care se ridică din adânc va face război împotriva lor, îi va birui și îi va omorî. Apocalipsa 11:7.

The key that opens all three waymarks of a power from the bottomless pit was given to Mohammed, the king of the kingdom of Islam. The battle of Nineveh in 627 represented a battle between two powers that depleted the power of both combatants that allowed Islam to rapidly rise into power. The key was turned on 9/11 and Islam’s rise began, though it was restrained shortly thereafter. The battle of Nineveh was typified at 9/11, for Islam’s rise there began as the mighty angel descended to lighten the earth with His glory, and the star, which means messenger, also fell from heaven. The battle of Nineveh is also typified at the end, when the Sunday law arrives and the second period of the Dark Ages begins as the smoke of the Islamic religion blots out the sun.

चाबी, जो अथाह गड्ढे से उत्पन्न होने वाली एक शक्ति के सभी तीन मार्गचिह्नों को खोलती है, इस्लाम के राज्य के राजा मुहम्मद को दी गई थी। 627 में नीनवेह का युद्ध दो शक्तियों के बीच एक युद्ध का प्रतिनिधित्व करता था, जिसने दोनों युद्धरत पक्षों की सामर्थ्य को क्षीण कर दिया, और इस प्रकार इस्लाम को शीघ्रता से सत्ता में उदित होने का अवसर मिला। 9/11 को वह चाबी घुमाई गई और इस्लाम का उदय आरम्भ हुआ, यद्यपि उसके थोड़े ही समय बाद उसे रोक दिया गया। नीनवेह के युद्ध का प्रतिरूप 9/11 पर प्रकट हुआ, क्योंकि वहाँ इस्लाम का उदय उसी समय आरम्भ हुआ जब वह शक्तिशाली स्वर्गदूत पृथ्वी को अपनी महिमा से प्रकाशित करने के लिए उतरा, और वह तारा भी, जिसका अर्थ संदेशवाहक है, स्वर्ग से गिरा। नीनवेह के युद्ध का प्रतिरूप अन्त में भी प्रकट होता है, जब रविवार का विधान आता है और अंधकार युगों की दूसरी अवधि आरम्भ होती है, क्योंकि इस्लामी धर्म का धुआँ सूर्य को अन्धकारमय कर देता है।

## Exeter

Exeter

The Sunday law is typified when the message of the midnight cry arrives to the Exeter camp meeting. Then the final movements of the setting up of the image of the beast begins. The formation, or the setting up of the image began at 9/11, but at the ending of the period, the period of the proclamation of the midnight cry is also a fractal of the entire period of the image’s formation that began at 9/11. The beginning represents the ending. The first woe typifies the third woe, just as the first angel typifies the third angel. The battle of Nineveh at the ending of the sealing time, identifies the battle of Nineveh at the beginning. The battle of Nineveh at the Sunday law, is the ending of the sealing time that began at 9/11, but it is also the ending of the period of the proclamation of the midnight cry. The battle of Nineveh is therefore typified at the beginning to the midnight cry proclamation, that identifies the final steps in the formation of the image of the beast in the United States, and at the Sunday law the beginning of the formation of the image of the beast in the world begins. Nineveh is the key that aligns the various lines that find their perfect fulfillment in the hidden history of verse forty.

Legea duminicală este prefigurată atunci când solia strigătului de la miezul nopții ajunge la adunarea de tabără din Exeter. Atunci încep mișcările finale ale ridicării chipului fiarei. Formarea, sau ridicarea chipului, a început la 9/11, însă la încheierea perioadei, perioada proclamării strigătului de la miezul nopții este, de asemenea, un fractal al întregii perioade a formării chipului, care a început la 9/11. Începutul reprezintă sfârșitul. Prima nenorocire îl prefigurează pe al treilea vai, după cum primul înger îl prefigurează pe al treilea înger. Bătălia de la Ninive, la sfârșitul timpului de sigilare, identifică bătălia de la Ninive de la început. Bătălia de la Ninive de la legea duminicală este sfârșitul timpului de sigilare care a început la 9/11, însă este, de asemenea, sfârșitul perioadei proclamării strigătului de la miezul nopții. Prin urmare, bătălia de la Ninive este prefigurată la începutul proclamării strigătului de la miezul nopții, ceea ce identifică pașii finali în formarea chipului fiarei în Statele Unite, iar la legea duminicală începe începutul formării chipului fiarei în lume. Ninive este cheia care aliniază diferitele linii care își găsesc împlinirea desăvârșită în istoria ascunsă a versetului patruzeci.

We will proceed further in the next article.

Vom continua mai departe în articolul următor.

Back to Articles