Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Four

Descoperirea lui Isus Hristos - Numărul Patru

Isaiah Forty

Isaia Patruzeci

Author

Jeff Pippenger

Published

October 23, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The message of the Revelation of Jesus Christ that is being unsealed includes the identification of the Hebrew word translated as “truth,” which among other things, represents Christ’s character as the Alpha and Omega. The beginning of a thing representing the end of a thing pervades the entire Bible, and Christ’s character is manifested in the Bible, for He is the Word. Alpha and Omega is the element of Christ’s character that He himself identifies, as the proof that He is God.

Mesajul descoperirii lui Isus Hristos care este desfăcut de peceți include identificarea cuvântului ebraic tradus prin „adevăr”, care, între altele, reprezintă caracterul lui Hristos ca Alfa și Omega. Începutul unui lucru care reprezintă sfârșitul unui lucru străbate întreaga Biblie, iar caracterul lui Hristos este manifestat în Biblie, căci El este Cuvântul. Alfa și Omega este elementul caracterului lui Hristos pe care El Însuși îl identifică drept dovada că El este Dumnezeu.

Isaiah chapter forty marks the beginning of a prophetic narrative that continues until the end of the book of Isaiah in chapter sixty-six. It starts by identifying the comforter that is sent, which Christ promises to the disciples to comfort them from his departure, but the coming of the Comforter finds its perfect fulfillment, as all prophecies do, in the last days. Isaiah’s and Jesus’ identification of the arrival of the Comforter points to the disappointment of the movement of the one hundred and forty-four thousand, that occurred on July 18, 2020.

Capitolul patruzeci din Isaia marchează începutul unei narațiuni profetice care continuă până la sfârșitul cărții lui Isaia, în capitolul șaizeci și șase. El începe prin identificarea Mângâietorului care este trimis, pe care Hristos le promite ucenicilor pentru a-i mângâia în urma plecării Sale, însă venirea Mângâietorului își găsește împlinirea desăvârșită, așa cum se întâmplă cu toate profețiile, în zilele din urmă. Identificarea, de către Isaia și Isus, a venirii Mângâietorului indică spre dezamăgirea mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii, care a avut loc la 18 iulie 2020.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment. John 16:7, 8.

> Totuşi, vă spun adevărul: vă este de folos să Mă duc; căci, dacă nu Mă duc, Mângâietorul nu va veni la voi; dar, dacă Mă duc, vi-L voi trimite. Şi când va veni El, va dovedi lumea vinovată în ce priveşte păcatul, neprihănirea şi judecata. Ioan 16:7, 8.

The words “sin, righteousness, and judgment” are what the Comforter will use to “reprove” the world. The word translated as “reprove,” includes the meaning to convince. The three steps of “sin, righteousness and judgment” represent the Hebrew word that is translated as “truth.” That word was created from the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet, and that word represents that the Creator of all things, is the first and the last, the Alpha and Omega. When the Comforter comes to the disappointed one hundred and forty-four thousand, He will convince them, and then the world, that God is the Alpha and Omega.

Cuvintele „păcat, neprihănire și judecată” sunt cele pe care Mângâietorul le va folosi pentru a „dovedi” lumea. Cuvântul tradus prin „a dovedi” include și înțelesul de a convinge. Cele trei trepte ale „păcatului, neprihănirii și judecății” reprezintă cuvântul ebraic tradus prin „adevăr”. Acest cuvânt a fost alcătuit din prima, a treisprezecea și ultima literă a alfabetului ebraic, iar acest cuvânt arată că Creatorul tuturor lucrurilor este Cel dintâi și Cel de pe urmă, Alfa și Omega. Când Mângâietorul va veni la cei o sută patruzeci și patru de mii dezamăgiți, El îi va convinge pe ei, iar apoi lumea, că Dumnezeu este Alfa și Omega.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. The voice of him that crieth in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make straight in the desert a highway for our God. Every valley shall be exalted, and every mountain and hill shall be made low: and the crooked shall be made straight, and the rough places plain: And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:1–5.

> “Consolaţi, consolaţi pe poporul Meu”, zice Dumnezeul vostru. „Vorbiţi bine Ierusalimului şi strigaţi-i că lupta lui s-a sfârşit, că nelegiuirea lui este iertată; căci a primit din mâna Domnului îndoit pentru toate păcatele lui. Glasul celui ce strigă în pustie: «Pregătiţi calea Domnului, neteziţi în deşert un drum pentru Dumnezeul nostru. Orice vale să fie înălţată, orice munte şi orice deal să fie plecate; ce este strâmb să fie îndreptat şi locurile colţuroase să se prefacă în câmpii. Atunci se va descoperi slava Domnului şi orice făptură o va vedea deodată; căci gura Domnului a vorbit.»” Isaia 40:1–5.

The passage is identifying the work of the final Elijah messenger that was typified by William Miller, who had been typified by John the Baptist, who had been typified by Elijah, and who had been identified by Malachi as the messenger that prepares the way for the messenger of the covenant. In the final Elijah movement, when the Lord sends the comforter to strengthen those who have been disappointed and are waiting for the Lord during a tarrying time, the “glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together.” The “glory” of the Lord is His character, and the Revelation of Jesus Christ is an unsealing of the element of His character that is represented as Alpha and Omega. After the introduction of the first five verses, the “voice of him that crieth in the wilderness,” asks God “What shall I cry?”

Pasajul identifică lucrarea ultimului sol al lui Ilie, prefigurat de William Miller, care fusese prefigurat de Ioan Botezătorul, care fusese prefigurat de Ilie și care fusese identificat de Maleahi drept solul care pregătește calea pentru Solul legământului. În mișcarea finală a lui Ilie, când Domnul trimite Mângâietorul ca să-i întărească pe cei care au fost dezamăgiți și Îl așteaptă pe Domnul în timpul unei întârzieri, „slava Domnului se va descoperi, și orice făptură o va vedea împreună.” „Slava” Domnului este caracterul Său, iar Apocalipsa lui Isus Hristos este o desigilare a elementului caracterului Său care este reprezentat ca Alfa și Omega. După introducerea primelor cinci versete, „glasul celui ce strigă în pustie” Îl întreabă pe Dumnezeu: „Ce să strig?”

> The voice said, Cry. And he said, What shall I cry? All flesh is grass, and all the goodliness thereof is as the flower of the field: The grass withereth, the flower fadeth: because the spirit of the Lord bloweth upon it: surely the people is grass. The grass withereth, the flower fadeth: but the word of our God shall stand for ever. Isaiah 40:6–8.

> Glasul a zis: „Strigă!” Și el a răspuns: „Ce să strig?” „Orice făptură este ca iarba, și toată frumusețea ei este ca floarea câmpului: iarba se usucă, floarea se veștejește, pentru că suflarea Domnului bate peste ea; cu adevărat, poporul este ca iarba. Iarba se usucă, floarea se veștejește, dar cuvântul Dumnezeului nostru rămâne în veac.” Isaia 40:6–8.

The message of Christ’s character that is represented as Alpha and Omega is placed within the symbolism of Islam. In Ezekiel thirty-seven the valley of dead bones is first brought together, and then brought to life by the prophetic message of the four winds.

Mesajul caracterului lui Hristos, care este reprezentat ca Alfa și Omega, este plasat în cadrul simbolismului islamului. În Ezechiel treizeci și șapte, valea oaselor moarte este mai întâi adusă laolaltă, iar apoi adusă la viață prin mesajul profetic al celor patru vânturi.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Îngerii țin cele patru vânturi, înfățișate ca un cal înfuriat care caută să se smulgă și să năvălească peste fața întregului pământ, purtând nimicire și moarte în calea sa.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Să dormim oare chiar pe pragul lumii veșnice? Să fim greoi, reci și morți? O, de am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu suflate în poporul Său, pentru ca ei să stea pe picioarele lor și să trăiască. Avem nevoie să vedem că calea este îngustă și poarta strâmtă. Dar, pe măsură ce trecem prin poarta cea strâmtă, lărgimea ei este fără limită.” Manuscript Releases, volumul 20, 217.

The angry horse of Bible prophecy is Islam. The angry horse is being held back from doing his work of destruction, as represented by the holding of the four winds by four angels in Revelation seven. They are restrained until the one hundred and forty-four thousand are sealed.

Calul mânios al profeției biblice este islamul. Calul mânios este ținut în frâu, fiind împiedicat să-și împlinească lucrarea de nimicire, așa cum este reprezentat prin ținerea celor patru vânturi de către patru îngeri în Apocalipsa șapte. Ei sunt reținuți până când cei o sută patruzeci și patru de mii sunt pecetluiți.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Și după aceste lucruri am văzut patru îngeri stând la cele patru colțuri ale pământului, ținând cele patru vânturi ale pământului, ca vântul să nu sufle peste pământ, nici peste mare, nici peste vreun copac. Și am văzut un alt înger urcând dinspre răsărit, având pecetea Dumnezeului celui viu; și a strigat cu glas tare către cei patru îngeri, cărora le fusese dat să vatăme pământul și marea, zicând: Nu vătămați pământul, nici marea, nici copacii, până nu vom fi pecetluit pe slujitorii Dumnezeului nostru pe frunțile lor. Apocalipsa 7:1–3.

The four winds being held, represents the restraining of Islam until the sealing of God’s people is accomplished. Islam is represented in Revelation as the last three of the seven trumpets, and also as the three woes.

Cele patru vânturi care sunt ţinute reprezintă înfrânarea islamului până când sigilarea poporului lui Dumnezeu va fi împlinită. Islamul este reprezentat în Apocalipsa ca ultimele trei dintre cele şapte trâmbiţe şi, de asemenea, ca cele trei vaiuri.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Și am văzut și am auzit un înger zburând prin mijlocul cerului și zicând cu glas tare: Vai, vai, vai de locuitorii pământului, din pricina celorlalte sunete ale trâmbiței celor trei îngeri care au să mai sune! Apocalipsa 8:13.

After introducing the three woe trumpets, John identifies the characteristics of Islam in chapter nine. In verse four of chapter nine a command is given to Islam, that was fulfilled in the history of Abubekr, the first leader after Mohammed.

După introducerea celor trei trâmbițe ale vaiurilor, Ioan identifică, în capitolul nouă, caracteristicile Islamului. În versetul patru al capitolului nouă este dată Islamului o poruncă, care s-a împlinit în istoria lui Abubekr, primul conducător după Mahomed.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> Li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreo verdeață, nici vreun copac, ci numai pe oamenii care nu au sigiliul lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:4.

Uriah Smith, identified the relation of Abubekr to verse four.

Uriah Smith a identificat relația lui Abubekr cu versetul patru.

> “After the death of Mohammed, he was succeeded in the command by Abubekr, A.D. 632, who, as soon as he had fairly established his authority and government, dispatched a circular letter to the Arabian tribes, from which the following is an extract:

> „Po smrti Mohammeda nasledil v poveljstvu Abubekr leta 632 po Kr., ki je, takoj ko je trdno utrdil svojo oblast in vladavino, arabskim plemenom poslal okrožnico, iz katere sledi naslednji odlomek:“

> “‘When you fight the battles of the Lord, acquit yourselves like men, without turning your backs; but let not your victory be stained with the blood of women and children. Destroy no palm-trees, nor burn any fields of corn. Cut down no fruit-trees, nor do any mischief to cattle, only such as you kill to eat. When you make any covenant or article, stand to it, and be as good as your word. And as you go, you will find some religious persons who live retired in monasteries, and propose to themselves to serve God that way; let them alone, and neither kill them nor destroy their monasteries. And you will find another sort of people that belong to the synagogue of Satan, who have shaven crowns; be sure you cleave their skulls, and give them no quarter till they either turn Mohammedans or pay tribute.’” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 500.

> “‘Cînd luptați luptele Domnului, purtați-vă ca niște bărbați, fără să întoarceți spatele; dar să nu fie mînjită biruința voastră cu sîngele femeilor și al copiilor. Să nu nimiciți niciun palmier și să nu ardeți niciun ogor de grîu. Să nu tăiați niciun pom roditor și să nu faceți niciun rău vitelor, în afară doar de acelea pe care le omorîți ca să le mîncați. Cînd încheiați vreun legămînt sau vreun articol, țineți-vă de el și fiți oameni de cuvînt. Și, pe cînd mergeți, veți găsi niște persoane religioase care trăiesc retrase în mănăstiri și își propun să-I slujească lui Dumnezeu în felul acela; lăsați-le în pace și nici să nu le omorîți, nici să nu le distrugeți mănăstirile. Și veți găsi un alt fel de oameni, care aparțin sinagogii Satanei și care au creștetul ras; aveți grijă să le despicați craniile și să nu le dați niciun sfert pînă cînd fie se fac mahomedani, fie plătesc tributul.’” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 500.

Uriah Smith goes on to identify two classes of men, who were to be distinguished by the Islamic warriors that Abubekr sent to bring war against Rome. One class he identifies as Catholic monks, who worshipped on Sunday; and the other class were those who worshipped on the seventh-day. Islam was only to attack the worshippers of the sun. More important to our considerations is that men, whether Sunday keepers or Sabbath keepers, are symbolically represented as grass, green things and trees. The four winds in chapter seven were restrained from blowing upon the grass until the Sabbath keepers were sealed.

Uriah Smith continuă prin a identifica două categorii de oameni, care urmau să fie deosebite de către războinicii islamici pe care Abubekr i-a trimis să poarte război împotriva Romei. O categorie o identifică drept călugări catolici, care se închinau duminica; iar cealaltă categorie era alcătuită din cei care se închinau în ziua a șaptea. Islamul trebuia să-i atace numai pe închinătorii soarelui. Mai important pentru considerațiile noastre este faptul că oamenii, fie păzitori ai duminicii, fie păzitori ai Sabatului, sunt reprezentați simbolic ca iarbă, lucruri verzi și copaci. Cele patru vânturi din capitolul șapte au fost împiedicate să sufle peste iarbă până când păzitorii Sabatului au fost sigilați.

The messenger of the movement of the one hundred and forty-four thousand asks God, “What shall I cry?” He was told that his message was to be that the Word of God stands fast forever, and that message was to be placed within the context of the wind that blows upon the grass. When the Comforter is sent to the one hundred and forty-four thousand who have been disappointed over a failed prediction of Islam, and who thereafter recognize they are in the tarrying time of the parable of the ten virgins, they are then informed by the Comforter that the message they are to present, is the message of Islam’s role in Bible prophecy. The arrival of the Comforter, in the history of the tarrying time, causes them to stand.

Solul mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii Îl întreabă pe Dumnezeu: „Ce să strig?” I s-a spus că solia lui trebuia să fie aceea că Cuvântul lui Dumnezeu rămâne tare în veac, iar acea solie trebuia să fie așezată în contextul vântului care bate peste iarbă. Când Mângâietorul este trimis la cele o sută patruzeci și patru de mii care au fost dezamăgiți din pricina unei predicții nereușite cu privire la Islam și care, după aceea, recunosc că se află în timpul de întârziere din parabola celor zece fecioare, atunci sunt informați de către Mângâietorul că solia pe care trebuie s-o prezinte este solia rolului Islamului în profeția biblică. Venirea Mângâietorului, în istoria timpului de întârziere, îi face să stea în picioare.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me when he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. Ezekiel 2:1, 2.

> Na mi abwira nti, Ɔdesani ba, gyina wo nan so, na mɛkasa akyerɛ wo. Na honhom no baa me mu bere a ɔkasa kyerɛɛ me no, na ogyinaa me wɔ me nan so, na metee nea ɔkasa kyerɛɛ me no. Hesekiel 2:1, 2.

They stand when they are resurrected.

Ei stau în picioare când sunt înviați.

> And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:9–11.

> 그리고 백성과 족속과 방언과 나라들 가운데 속한 자들이 그들의 시체를 사흘 반 동안 볼 것이며, 그들의 시체를 무덤에 두는 것을 허락하지 아니하리라. 또 땅에 거하는 자들이 그들로 말미암아 즐거워하고 기뻐하며 서로 예물을 보내리니, 이는 이 두 선지자가 땅에 거하는 자들을 괴롭게 하였음이라. 사흘 반 후에 하나님께로부터 오는 생기가 그들 속에 들어가매 그들이 자기들의 발로 서니, 그들을 보는 자들에게 큰 두려움이 임하더라. 요한계시록 11:9–11.

The two steps of standing, and then being lifted up as the ensign is also represented by Ezekiel in chapter thirty-seven. Ezekiel’s first step, brings together the body parts of the dead dry bones which are in the valley of disappointment. Ezekiel’s second step, is the message of the four winds, which is the sealing message, which is the message of Islam.

Cei doi pași ai stării în picioare, iar apoi ai ridicării ca steag de adunare, sunt de asemenea reprezentați de Ezechiel în capitolul treizeci și șapte. Primul pas al lui Ezechiel adună laolaltă părțile trupului oaselor uscate și moarte care se află în valea dezamăgirii. Al doilea pas al lui Ezechiel este mesajul celor patru vânturi, care este mesajul sigilării, care este mesajul Islamului.

> And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Ezekiel 37:3–10.

> Și El mi-a zis: „Fiul omului, pot oare oasele acestea să învie?” Iar eu am răspuns: „O, Doamne Dumnezeule, Tu știi.” Din nou mi-a zis: „Prorocește asupra acestor oase și spune-le: «Oase uscate, ascultați cuvântul Domnului. Așa vorbește Domnul Dumnezeu către oasele acestea: Iată, voi face să intre în voi suflare, și veți învia. Voi pune pe voi tendoane, voi face să crească pe voi carne, vă voi acoperi cu piele și voi pune în voi suflare, și veți învia; și veți cunoaște că Eu sunt Domnul.»” Astfel, am prorocit cum mi se poruncise; și, pe când proroceam, s-a auzit un vuiet și, iată, s-a făcut o mișcare, și oasele s-au apropiat unele de altele, fiecare os la osul lui. Și, pe când priveam, iată că pe ele au crescut tendoanele și carnea, iar pielea le-a acoperit pe deasupra; dar nu era suflare în ele. Atunci mi-a zis: „Prorocește către vânt, prorocește, fiul omului, și spune vântului: «Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Vino din cele patru vânturi, suflare, și suflă peste acești morți, ca să învie.»” Am prorocit, dar, cum îmi poruncise El, și suflarea a intrat în ei, și au înviat și au stat pe picioarele lor: o oștire foarte mare. Ezechiel 37:3–10.

In the passage of Isaiah, which we are currently considering, when the Comforter arrives, they stand on their feet, then they are lifted up into a high mountain as an ensign and proclaim the “good tidings” which is the latter rain, the third angel’s message.

În pasajul din Isaia pe care îl cercetăm acum, când Mângâietorul sosește, ei stau în picioare, apoi sunt ridicați pe un munte înalt ca un steag și vestesc „vestea cea bună”, care este ploaia târzie, solia îngerului al treilea.

> O Zion, that bringest good tidings, get thee up into the high mountain; O Jerusalem, that bringest good tidings, lift up thy voice with strength; lift it up, be not afraid; say unto the cities of Judah, Behold your God! Behold, the Lord God will come with strong hand, and his arm shall rule for him: behold, his reward is with him, and his work before him. He shall feed his flock like a shepherd: he shall gather the lambs with his arm, and carry them in his bosom, and shall gently lead those that are with young. Who hath measured the waters in the hollow of his hand, and meted out heaven with the span, and comprehended the dust of the earth in a measure, and weighed the mountains in scales, and the hills in a balance? Who hath directed the Spirit of the Lord, or being his counsellor hath taught him? With whom took he counsel, and who instructed him, and taught him in the path of judgment, and taught him knowledge, and showed to him the way of understanding? Behold, the nations are as a drop of a bucket, and are counted as the small dust of the balance: behold, he taketh up the isles as a very little thing. And Lebanon is not sufficient to burn, nor the beasts thereof sufficient for a burnt offering. All nations before him are as nothing; and they are counted to him less than nothing, and vanity. Isaiah 40:9–17.

> Ò Ṣioni, iwọ tí ń mú ìròyìn ayọ̀ wá, gòkè lọ sí orí òkè gíga; ìwọ Jerusalẹmu, tí ń mú ìròyìn ayọ̀ wá, gbé ohùn rẹ sókè pẹ̀lú agbára; gbé e sókè, má bẹ̀rù; sọ fún àwọn ìlú Juda pé, Kíyèsi i, Ọlọ́run yín! Kíyèsi i, Olúwa Ọlọ́run yóò wá pẹ̀lú ọwọ́ alágbára, apá rẹ̀ yóò sì ṣe àkóso fún un: kíyèsi i, èrè rẹ̀ ń bẹ lọ́dọ̀ rẹ̀, iṣẹ́ rẹ̀ sì wà níwájú rẹ̀. Yóò bó́ agbo rẹ̀ bí olùṣọ́-àgùntàn: yóò fi apá rẹ̀ kó àwọn ọmọ-àgùntàn jọ, yóò sì gbé wọn mọ́ àyà rẹ̀, yóò sì máa tọ àwọn tí wọ́n lóyún lọ ní pẹ̀lẹ́pẹ̀lẹ́. Ta ni ó fi àpò ọwọ́ rẹ̀ wọn omi, tí ó sì fi ìwọ̀n ìṣàwọ̀n rẹ̀ díwọ̀n ọ̀run, tí ó sì kó erùpẹ̀ ayé jọ sínú ìwọ̀n kan, tí ó sì fi òṣùwọ̀n wọn àwọn òkè ńlá, àti àwọn òkè kékeré sínú àlàgà? Ta ni ó ti darí Ẹ̀mí Olúwa, tàbí ẹni tí ó jẹ́ agbani-nímọ̀ràn rẹ̀ tí ó kọ́ ọ? Pẹ̀lú ta ni ó gbìmọ̀ pọ̀, ta ni ó sì kọ́ ọ́, tí ó sì kọ́ ọ ní ọ̀nà ìdájọ́, tí ó sì kọ́ ọ ní ìmọ̀, tí ó sì fi ọ̀nà òye hàn án? Kíyèsi i, àwọn orílẹ̀-èdè dàbí ìdọ̀tí omi nínú àgolo, a sì kà wọ́n sí erùpẹ̀ kékeré lórí àlàgà: kíyèsi i, ó gbé àwọn erékùṣù sókè bí ohun kékeré pátápátá. Lebanoni kò tó fún ìná, bẹ́ẹ̀ ni àwọn ẹranko inú rẹ̀ kò tó fún ẹbọ sísun. Gbogbo orílẹ̀-èdè níwájú rẹ̀ dàbí asán; a sì kà wọ́n sí ohun tí kò sí, tí ó sì ṣofo fún un. Isaiah 40:9–17.

Those that have come out of their graves are lifted up as an ensign, or as Isaiah identifies, they are taken to “a high mountain.” The high mountain is the ensign, and it represents those who were waiting for the Lord, during the tarrying time that is initiated by the first disappointment of July 18, 2020.

Cei care au ieșit din mormintele lor sunt înălțați ca un steag, sau, așa cum îi identifică Isaia, sunt duși „pe un munte înalt”. Muntele înalt este steagul și îi reprezintă pe aceia care Îl așteptau pe Domnul, în timpul perioadei de întârziere care este inițiată de prima dezamăgire din 18 iulie 2020.

> One thousand shall flee at the rebuke of one; at the rebuke of five shall ye flee: till ye be left as a beacon upon the top of a mountain, and as an ensign on an hill. And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him. Isaiah 30:17, 18.

> O mie vor fugi la mustrarea unuia singur; la mustrarea a cinci veţi fugi, până veţi rămâne ca un stâlp de semnal pe vârful unui munte şi ca un steag pe un deal. De aceea Domnul va aştepta, ca să Se îndure de voi; de aceea Se va înălţa, ca să aibă milă de voi; căci Domnul este un Dumnezeu al judecăţii: fericiţi sunt toţi cei ce Îl aşteaptă. Isaia 30:17, 18.

In Revelation eleven the ensign is taken to heaven.

În Apocalipsa unsprezece, steagul este luat la cer.

> And they heard a great voice from heaven saying unto them, Come up hither. And they ascended up to heaven in a cloud; and their enemies beheld them. And the same hour was there a great earthquake, and the tenth part of the city fell, and in the earthquake were slain of men seven thousand: and the remnant were affrighted, and gave glory to the God of heaven. Revelation 11:12, 13.

> Și au auzit un glas mare din cer, zicându-le: Suieți-vă aici. Și s-au suit la cer într-un nor; iar vrăjmașii lor i-au privit. Și în același ceas s-a făcut un mare cutremur de pământ, și a zecea parte din cetate a căzut, și în cutremur au fost uciși dintre oameni șapte mii; iar cei rămași s-au înfricoșat și au dat slavă Dumnezeului cerului. Apocalipsa 11:12, 13.

Revelation eleven identifies that the two witnesses are lifted up to heaven, at the same hour as the earthquake. The earthquake that was fulfilled by the French Revolution in past history, typifies the overturning of the United States at the Sunday law. The ensign is therefore lifted up at the Sunday law, and the ensign then proclaims the “good tidings” to the entire world.

Apocalipsa unsprezece arată că cei doi martori sunt înălțați la cer chiar în același ceas cu cutremurul. Cutremurul care și-a găsit împlinirea în istoria trecută prin Revoluția Franceză preînchipuie răsturnarea Statelor Unite la legea duminicală. Prin urmare, steagul este înălțat la legea duminicală, iar apoi steagul vestește „vestea bună” întregii lumi.

> All ye inhabitants of the world, and dwellers on the earth, see ye, when he lifteth up an ensign on the mountains; and when he bloweth a trumpet, hear ye. Isaiah 18:3.

> Toți locuitorii lumii și voi, cei ce locuiți pe pământ, vedeți când ridică un steag pe munți; și când sună din trâmbiță, auziți. Isaia 18:3.

The ensign will present the “good tidings” when the “trumpet” is blown. The final trumpet message of Revelation is the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam. Isaiah, John and Ezekiel are all speaking of the last days, and they never contradict one another.

Steagul va prezenta „vestea bună” când „trâmbița” va suna. Mesajul ultimei trâmbițe din Apocalipsa este a șaptea trâmbiță, care este al treilea vai, care este islamul. Isaia, Ioan și Ezechiel vorbesc cu toții despre zilele de pe urmă și nu se contrazic niciodată unul pe altul.

The seal of God is placed upon God’s people at the Sunday law.

Sigiliul lui Dumnezeu este pus asupra poporului lui Dumnezeu la legea duminicală.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost. . ..

> „Niciunul dintre noi nu va primi vreodată sigiliul lui Dumnezeu câtă vreme caracterul nostru mai poartă asupra lui vreo pată sau vreo întinare. Ne revine nouă să îndreptăm defectele din caracterele noastre, să curățim templul sufletului de orice întinăciune. Atunci ploaia târzie va cădea asupra noastră, așa cum ploaia timpurie a căzut asupra ucenicilor în Ziua Cincizecimii....”

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 214–216.

> „Ce faceți, fraților, în marea lucrare de pregătire? Cei care se unesc cu lumea primesc tiparul lumesc și se pregătesc pentru semnul fiarei. Cei care nu se încred în ei înșiși, care se smeresc înaintea lui Dumnezeu și își curățesc sufletele prin ascultare de adevăr, aceștia primesc tiparul ceresc și se pregătesc pentru sigiliul lui Dumnezeu pe frunțile lor. Când decretul va fi dat și întipărirea va fi aplicată, caracterul lor va rămâne curat și fără pată pentru veșnicie.” Testimonies, volumul 5, 214–216.

Though the decree is impressed at the Sunday law, those that receive the seal will need to have a character prepared for the seal, before the Sunday law, for the Sunday law is the crisis that all the crises in God’s word point forward to. It is the “crisis”, or “cry”, at midnight in the parable of the ten virgins.

Deși decretul este impus la legea duminicală, aceia care primesc sigiliul vor trebui să aibă un caracter pregătit pentru sigiliu înainte de legea duminicală, căci legea duminicală este criza spre care arată toate crizele din Cuvântul lui Dumnezeu. Ea este „criza” sau „strigătul” de la miezul nopții din parabola celor zece fecioare.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> „Caracterul este descoperit printr-o criză. Când glasul stăruitor a vestit la miezul nopții: «Iată, mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare», fecioarele adormite s-au trezit din somnul lor și s-a văzut cine făcuse pregătire pentru acel eveniment. Ambele părți au fost luate prin surprindere, dar una era pregătită pentru situația de urgență, iar cealaltă a fost găsită nepregătită. Caracterul este descoperit prin împrejurări. Situațiile de criză scot la iveală adevăratul metal al caracterului. O nenorocire bruscă și neașteptată, o pierdere grea sau o criză, o boală ori o suferință neașteptată, ceva care aduce sufletul față în față cu moartea, va scoate la iveală adevărata lăuntricitate a caracterului. Se va face vădit dacă există sau nu o credință reală în făgăduințele Cuvântului lui Dumnezeu. Se va face vădit dacă sufletul este sau nu susținut de har, dacă este untdelemn în vas împreună cu candela.”

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals.” Review and Herald, October 17, 1895.

> „Vremuri de încercare vin peste toți. Cum ne purtăm sub încercarea și dovedirea lui Dumnezeu? Se sting candelele noastre? sau continuăm să le ținem aprinse? Suntem pregătiți pentru orice situație de urgență prin legătura noastră cu Acela care este plin de har și de adevăr? Cele cinci fecioare înțelepte nu au putut împărtăși caracterul lor celor cinci fecioare neînțelepte. Caracterul trebuie să fie format de fiecare dintre noi ca indivizi.” Review and Herald, 17 octombrie 1895.

The wise virgins needed the oil, before the cry was made, for when the midnight crisis arrives, it is too late to obtain the oil.

Fecioarele înțelepte aveau nevoie de untdelemn înainte de a se auzi strigătul, căci, atunci când sosește criza de la miezul nopții, este prea târziu să mai obțină untdelemnul.

> “There is a spirit of desperation, of war and bloodshed, and that spirit will increase until the very close of time. Just as soon as the people of God are sealed in their foreheads,—it is not any seal or mark that can be seen, but a settling into the truth, both intellectually and spiritually, so they cannot be moved,—just as soon as God’s people are sealed and prepared for the shaking, it will come. Indeed, it has begun already; the judgments of God are now upon the land, to give us warning, that we may know what is coming.” Manuscript Releases, volume 1, 249.

> „Iekuri tas phuv si yeki duxha ando desperacia, ando mariben thaj ratćipen, thaj odi duxha maj but barol dži ko agor e vriamosqo. Sar sig e manuša e Devlesqe avena mudarde ande lengre čela,—na si vareso pečato vaj semno so šaj dikhelpe, no yeki ačhavipen ande čačipen, dujvar, intelektualno thaj duxovno, ase kaj von naštig ačhaven te cinavdenpe,—sar sig e manuša e Devlesqe avena mudarde thaj saj kerde vaś o xutipe, ov avela. Vačharelpe, ov xačardo si imar; e krisura e Devlesqe si akana pe phuv, te den amen upozorenie, kaj te džanas so avel.” Manuscript Releases, volume 1, 249.

The seal of God is a settling into the truth, both intellectually and spiritually. That seal cannot be seen, but the ensign will be seen, for it is the only way the world can be warned. Therefore, there is a time when the seal cannot be seen, that is followed by the Sunday law, where the seal must be seen.

Sigiliul lui Dumnezeu este o statornicire în adevăr, atât din punct de vedere intelectual, cât și spiritual. Acel sigiliu nu poate fi văzut, însă stindardul va fi văzut, căci aceasta este singura cale prin care lumea poate fi avertizată. Prin urmare, există un timp în care sigiliul nu poate fi văzut, urmat de legea duminicală, când sigiliul trebuie să fie văzut.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> „Lucrarea Duhului Sfânt este de a convinge lumea cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată. Lumea poate fi avertizată numai văzându-i pe aceia care cred adevărul sfințiți prin adevăr, acționând pe baza unor principii înalte și sfinte, arătând, într-un sens înalt și elevat, linia de demarcație dintre cei care păzesc poruncile lui Dumnezeu și cei care le calcă în picioare. Sfințirea prin Duhul evidențiază deosebirea dintre cei care au sigiliul lui Dumnezeu și cei care păzesc o zi de odihnă falsă. Când va veni proba, se va arăta limpede care este semnul fiarei. Este păzirea duminicii. Aceia care, după ce au auzit adevărul, continuă să considere această zi ca fiind sfântă poartă semnătura omului fărădelegii, care s-a gândit să schimbe vremurile și legea.” Bible Training School, 1 decembrie 1903.

The seal that must be attained before the Sunday law is the full development of the character of Christ, and it is unseen, except by angels. The seal that is seen at the Sunday law are those who keep the Seventh-day Sabbath, for it is the seal, or sign of God’s people.

Sigiliul care trebuie obținut înainte de legea duminicală este dezvoltarea deplină a caracterului lui Hristos și este nevăzut, cu excepția îngerilor. Sigiliul care se vede la legea duminicală sunt aceia care păzesc Sabatul zilei a șaptea, căci acesta este sigiliul, sau semnul, poporului lui Dumnezeu.

> Speak thou also unto the children of Israel, saying, Verily my sabbaths ye shall keep: for it is a sign between me and you throughout your generations; that ye may know that I am the Lord that doth sanctify you. Exodus 31:13.

> Vorbește și tu copiilor lui Israel și spune-le: „Cu adevărat, să păziți Sabatele Mele, căci acesta este un semn între Mine și voi, din neam în neam, pentru ca să știți că Eu sunt Domnul care vă sfințesc.” Exodul 31:13.

The sealing of the hundred and forty-four thousand began on July 18, 2020, and must be completed before the Sunday law.

Sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii a început la 18 iulie 2020 și trebuie să fie încheiată înainte de legea duminicală.

> All ye inhabitants of the world, and dwellers on the earth, see ye, when he lifteth up an ensign on the mountains; and when he bloweth a trumpet, hear ye. Isaiah 18:3.

> Toți locuitorii lumii și voi, cei ce locuiți pe pământ, vedeți când El înalță un steag pe munți; și când sună din trâmbiță, auziți. Isaia 18:3.

The seven thunders that has now been unsealed, identifies that the history of the one hundred and forty-four thousand is the work of proclaiming a message that is placed within the context of the trumpet warning of the third woe. The trumpet of Islam in Bible prophecy is what is sounded by the ensign that is lifted up out of the grave.

Cele șapte tunete care au fost acum desigilate arată că istoria celor o sută patruzeci și patru de mii este lucrarea de proclamare a unei solii așezate în contextul avertizării trâmbiței celei de-a treia vai. Trâmbița Islamului în profeția biblică este aceea care este sunată de steagul ridicat din mormânt.

The four waymarks of every reform line, that align with the four waymarks of the history of 1840 to 1844, establish that each of the four steps of each reform line always possesses the same theme. The first waymark in the history of the one hundred and forty-four thousand, that was represented by 1840 through 1844 was the empowerment of the message on September 11, 2001. That waymark was Islam. The second waymark of the parallel history for the one hundred and forty-four thousand was the disappointment of July 18, 2020. That waymark was a prediction of Islam which had been corrupted by the application of time. The third waymark which marks the Midnight Cry is a correction of the failed prediction of Islam. The correction represents the rejection of the application of time. The fourth waymark is the Sunday law, where the ensign that is lifted up, blows the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam.

Cele patru repere ale fiecărei linii de reformă, care se aliniază cu cele patru repere ale istoriei din 1840 până în 1844, stabilesc că fiecare dintre cei patru pași ai fiecărei linii de reformă posedă întotdeauna aceeași temă. Primul reper din istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, care a fost reprezentată prin anii 1840 până în 1844, a fost împuternicirea soliei la 11 septembrie 2001. Acel reper a fost islamul. Al doilea reper al istoriei paralele pentru cei o sută patruzeci și patru de mii a fost dezamăgirea din 18 iulie 2020. Acel reper a fost o predicție despre islam care fusese coruptă prin aplicarea timpului. Al treilea reper, care marchează Strigătul de la Miezul Nopții, este o corectare a predicției eșuate despre islam. Corectarea reprezintă respingerea aplicării timpului. Al patrulea reper este legea duminicală, unde steagul care este ridicat sună din a șaptea trâmbiță, care este al treilea vai, care este islamul.

Isaiah chapter forty identifies the starting point for the next twenty-six chapters. That starting point is located in the book of Revelation chapter eleven, when the two prophets that tormented the people are brought back to life. The Comforter resurrects and brings them to the standing position, and thereafter they are lifted up to heaven. Isaiah identifies the Elijah messenger as the voice crying in the wilderness. That messenger then asks what his message is to be and he is told in prophetic symbolism, that the message of Islam is a trumpet warning which the ensign proclaims. Yet the only way that Islam can be presented as the trumpet of warning in the last days is by identifying Islam of the past. The beginning of Islam as understood by the Millerites, and as graphically illustrated on the two sacred charts of Habakkuk, must be employed to identify Islam of the third woe.

Capitolul patruzeci din Isaia identifică punctul de pornire pentru următoarele douăzeci și șase de capitole. Acest punct de pornire se află în cartea Apocalipsa, capitolul unsprezece, când cei doi proroci care îi chinuiau pe oameni sunt readuși la viață. Mângâietorul îi înviază și îi aduce în poziție de stat în picioare, iar după aceea ei sunt ridicați la cer. Isaia îl identifică pe solul Ilie ca fiind glasul celui ce strigă în pustie. Acel sol întreabă apoi care trebuie să fie solia lui, iar în simbolism profetic i se spune că solia Islamului este o avertizare de trâmbiță pe care o proclamă steagul. Totuși, singura cale prin care Islamul poate fi prezentat ca trâmbița de avertizare în zilele din urmă este prin identificarea Islamului din trecut. Începutul Islamului, așa cum a fost înțeles de milleriți și așa cum este ilustrat grafic pe cele două hărți sacre ale lui Habacuc, trebuie folosit pentru a identifica Islamul celei de-a treia vai.

> I was in the Spirit on the Lord’s Day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet. Revelation 1:10.

> Eram în Duhul în Ziua Domnului și am auzit înapoia mea un glas puternic, ca sunetul unei trâmbițe. Apocalipsa 1:10.

John heard the voice of a trumpet behind him in the Revelation, and John represents the one hundred and forty-four thousand who hear a voice from the past. The voice behind John, that is representing the sound of a trumpet from the past, is the pioneer understanding that the trumpets were God’s judgments against Sunday worship. The first four trumpets were brought against pagan Rome in response to the first Sunday law passed by Constantine in the year 321. The fifth and sixth trumpet, which are the first and second woes, represent God’s judgments against papal Rome after it too passed a Sunday law at the Council of Orleans in the year 538. The third woe of Islam arrives when the Sunday law is passed in the United States. Then the ensign is lifted up and identifies the prophetic role of Islam, based upon the beginning role of Islam.

यूहन्ना ने प्रकाशितवाक्य में अपने पीछे तुरही का शब्द सुना, और यूहन्ना उन एक लाख चवालीस हजार का प्रतिनिधित्व करता है जो अतीत से एक वाणी सुनते हैं। यूहन्ना के पीछे की वह वाणी, अर्थात् अतीत से तुरही के शब्द का प्रतिनिधित्व करने वाली, वह अग्रदूत-समझ है कि तुरहियाँ रविवार-आराधना के विरुद्ध परमेश्वर के न्याय थे। पहली चार तुरहियाँ सन् 321 में कॉन्स्टैन्टाइन द्वारा पारित प्रथम रविवार-व्यवस्था के प्रत्युत्तर में मूर्तिपूजक रोम पर लाई गईं। पाँचवीं और छठी तुरही, जो पहला और दूसरा हाय हैं, सन् 538 में ऑरलियॉं की परिषद में पोपीय रोम द्वारा भी रविवार-व्यवस्था पारित किए जाने के बाद उसके विरुद्ध परमेश्वर के न्याय का प्रतिनिधित्व करती हैं। इस्लाम का तीसरा हाय तब आता है जब संयुक्त राज्य अमेरिका में रविवार-व्यवस्था पारित की जाती है। तब पताका उठाई जाती है और इस्लाम की भविष्यवाणी-संबंधी भूमिका की पहचान कराती है, जो इस्लाम की आरंभिक भूमिका पर आधारित है।

The message proclaimed by the ensign can only be established when the message is placed within the context of Alpha and Omega. After this introduction in Isaiah chapter forty, the strongest and most direct biblical presentation of God as the Alpha and Omega is set forth over several consecutive chapters. Those chapters are Isaiah’s representation of the Revelation of Jesus Christ that “God gave unto” Jesus, “to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John,” who wrote it “in a book, and” sent “it unto the seven churches.”

Mesajul proclamat de stindard nu poate fi statornicit decât atunci când mesajul este așezat în contextul lui Alfa și Omega. După această introducere din capitolul patruzeci al cărții lui Isaia, cea mai puternică și mai directă prezentare biblică a lui Dumnezeu ca Alfa și Omega este expusă de-a lungul mai multor capitole consecutive. Acele capitole constituie reprezentarea, de către Isaia, a Apocalipsei lui Isus Hristos, pe care „Dumnezeu I-a dat-o” lui Isus, „ca să arate robilor Săi lucrurile care au să se întâmple în curând; și le-a făcut-o cunoscută, trimițând-o prin îngerul Său la robul Său Ioan”, care a scris-o „într-o carte și” a trimis-o „celor șapte biserici”.

We will consider the following chapters of Isaiah in the next article.

Vom analiza capitolele următoare din Isaia în articolul următor.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Ferice de cel ce citește și de cei ce ascultă cuvintele acestei prorocii și păzesc lucrurile scrise în ea, căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:3.

Back to Articles