Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eight

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul Opt

Number Eight

Numărul Opt

Author

Jeff Pippenger

Published

December 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Pe cine va învăța cunoștința? și pe cine va face să înțeleagă doctrina? Pe cei înțărcați de la lapte și luați de la sân.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Căci poruncă peste poruncă trebuie să fie, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin. Căci cu buze bâlbâitoare și cu altă limbă va vorbi El către poporul acesta. Lor le-a zis: „Aceasta este odihna cu care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea”; totuși ei n-au vrut să asculte.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.

> Dar cuvântul Domnului le-a fost poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puţin, şi acolo puţin; ca să meargă, şi să cadă pe spate, şi să fie zdrobiţi, şi prinşi în cursă, şi capturaţi.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> यस्ततः, हे ठट्ठा करनेवाले लोगो, जो यरूशलेम में रहनेवाली इस प्रजा पर शासन करते हो, यहोवा का वचन सुनो। क्योंकि तुम ने कहा है, “हम ने मृत्यु के साथ वाचा बाँध ली है, और अधोलोक के साथ समझौता कर लिया है; जब उमड़ता हुआ कोड़ा निकल जाएगा, तब वह हम तक न पहुँचेगा; क्योंकि हम ने झूठ को अपना शरणस्थान बना लिया है, और मिथ्याभाषण के नीचे अपने को छिपा लिया है।” इस कारण प्रभु यहोवा यों कहता है, “देखो, मैं सिय्योन में नेव के लिये एक पत्थर रखता हूँ, जो परखा हुआ पत्थर, अनमोल कोने का पत्थर, और दृढ़ नेव है; जो विश्वास करे वह घबराएगा नहीं। मैं न्याय को डोरी, और धर्म को साहुल ठहराऊँगा; और ओले झूठ के शरणस्थान को बहा ले जाएँगे, और जल छिपने के स्थान को डुबो देंगे। तब तुम्हारी मृत्यु के साथ की हुई वाचा टूट जाएगी, और अधोलोक के साथ तुम्हारा समझौता स्थिर न रहेगा; जब उमड़ता हुआ कोड़ा निकल जाएगा, तब तुम उसी से रौंदे जाओगे।” यशायाह 28:9–18।

The scornful men that rule Jerusalem are the leaders of the Laodicean Seventh-day Adventist church, who a few verses before, Isaiah identified as the “drunkards of Ephraim” and “the crown of pride.” At Pentecost Peter responded to those who were claiming the message was being proclaimed by drunken men. The time period of the latter rain is about a true and false latter rain message. A message from the Lord always produces two classes of worshippers, and the two classes both drink wine. The sanctified message, or sanctified wine is what is cut off from the mouth of the unfaithful in Joel.

Batjocoritorii care stăpânesc Ierusalimul sunt conducătorii bisericii adventiste de ziua a șaptea laodiceene, pe care, cu câteva versete mai înainte, Isaia i-a identificat drept „bețivii lui Efraim” și „coroana mândriei”. La Cincizecime, Petru le-a răspuns celor care susțineau că solia era proclamată de niște oameni beți. Perioada ploii târzii privește o adevărată și o falsă solie a ploii târzii. O solie de la Domnul produce întotdeauna două clase de închinători, iar ambele clase beau vin. Solia sfințită, sau vinul sfințit, este ceea ce este tăiat de la gura celor necredincioși în Ioel.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:5.

> Deșteptați-vă, voi, bețivilor, și plângeți; și jeliți, voi toți băutorii de vin, din pricina mustului; căci v-a fost luat de la gură. Ioel 1:5.

In Joel chapter one the wicked husbandmen of the vineyard, representing the Laodicean Seventh-day Adventist church are condemned and judged in connection with the “new wine” being “cut off” from their mouths. God has cut off or withheld the outpouring of God’s Spirit in the latter rain as represented by the “meat and drink offerings” from the wicked drunken husbandmen.

În capitolul unu din Ioel, viticultorii nelegiuiți ai viei, care reprezintă biserica adventistă de ziua a șaptea laodiceeană, sunt condamnați și judecați în legătură cu faptul că „mustul” este „nimicit” din gura lor. Dumnezeu a nimicit sau a reținut revărsarea Duhului lui Dumnezeu în ploaia târzie, așa cum este reprezentată prin „darurile de mâncare și de băutură”, de la viticultorii nelegiuiți și beți.

> The meat offering and the drink offering is cut off from the house of the Lord; the priests, the Lord’s ministers, mourn. The field is wasted, the land mourneth; for the corn is wasted: the new wine is dried up, the oil languisheth. Be ye ashamed, O ye husbandmen; howl, O ye vinedressers, for the wheat and for the barley; because the harvest of the field is perished. The vine is dried up, and the fig tree languisheth; the pomegranate tree, the palm tree also, and the apple tree, even all the trees of the field, are withered: because joy is withered away from the sons of men. Gird yourselves, and lament, ye priests: howl, ye ministers of the altar: come, lie all night in sackcloth, ye ministers of my God: for the meat offering and the drink offering is withholden from the house of your God. Sanctify ye a fast, call a solemn assembly, gather the elders and all the inhabitants of the land into the house of the Lord your God, and cry unto the Lord, Alas for the day! for the day of the Lord is at hand, and as a destruction from the Almighty shall it come. Is not the meat cut off before our eyes, yea, joy and gladness from the house of our God? Joel 1:9–16.

> Jertfa de mâncare și jertfa de băutură au fost nimicite din casa Domnului; preoții, slujitorii Domnului, jelesc. Câmpul este pustiit, țara jelește; căci grâul este nimicit; mustul s-a uscat, untdelemnul tânjește. Rușinați-vă, plugari; urlați, vieri, pentru grâu și pentru orz; fiindcă secerișul câmpului a pierit. Vița s-a uscat, și smochinul tânjește; rodiul, și finicul de asemenea, și mărul, chiar toți copacii câmpului, s-au veștejit; căci bucuria s-a veștejit de la fiii oamenilor. Încingeți-vă și jeliți, preoților; urlați, slujitori ai altarului; veniți, petreceți noaptea în saci, slujitori ai Dumnezeului meu; căci jertfa de mâncare și jertfa de băutură sunt oprite din casa Dumnezeului vostru. Vestiți un post, chemați o adunare de sărbătoare, strângeți pe bătrâni și pe toți locuitorii țării în casa Domnului Dumnezeului vostru, și strigați către Domnul: Vai de ziua aceea! căci ziua Domnului este aproape și va veni ca o pustiire de la Cel Atotputernic. Nu este oare hrana nimicită sub ochii noștri, da, bucuria și veselia din casa Dumnezeului nostru? Ioel 1:9–16.

When Isaiah’s “drunkards of Ephraim” “awake” in Joel, the circumstances they awaken to is the latter rain message—represented as “new wine.” It has been withheld from God’s chosen covenant people. “Corn” in the passage is a general word for grain, and the Word of God is the Bread of Heaven and in the passage, it has been “wasted.”

Când „bețivii lui Efraim” ai lui Isaia se „trezesc” în Ioel, împrejurările în care se trezesc sunt solia ploii târzii — reprezentată ca „vin nou”. Aceasta a fost reținută de la poporul ales al legământului lui Dumnezeu. „Grâul” din pasaj este un termen general pentru cereale, iar Cuvântul lui Dumnezeu este Pâinea Cerului și, în pasaj, a fost „irosit”.

The “new wine” is the present truth message that arrived at 9/11. The “new wine is dried up” and “cut off” for the “new wine” is only recognized by those returning to Jeremiah’s “old” paths, for a “new” message is always in agreement with the “old” message. The word translated as “dried up” means “to be ashamed” in the Hebrew.

„Vinul nou” este mesajul adevărului prezent care a sosit la 11 septembrie. „Vinul nou s-a uscat” și a fost „nimicit”, căci „vinul nou” este recunoscut numai de aceia care se întorc la cărările „vechi” ale lui Ieremia, deoarece un mesaj „nou” este întotdeauna în acord cu mesajul „vechi”. Cuvântul tradus prin „s-a uscat” înseamnă „a fi rușinat” în ebraică.

Those who are “ashamed” are a primary subject of Joel and the prophets. The drunkards of Ephraim are ashamed of their counterfeit latter rain message, which is often called a ‘peace and safety’ message. The three symbols of corn, new wine and oil represent the message of the latter rain. The latter rain is also represented as the outpouring of the Holy Spirit.

Cei ce „sunt rușinați” constituie un subiect principal al lui Ioel și al prorocilor. Bețivii lui Efraim se rușinează de mesajul lor contrafăcut al ploii târzii, care este adesea numit un mesaj de „pace și siguranță”. Cele trei simboluri ale grâului, mustului și untdelemnului reprezintă mesajul ploii târzii. Ploaia târzie este, de asemenea, înfățișată ca revărsarea Duhului Sfânt.

The work of the Holy Spirit is to convict of sin, righteousness and judgment, and in that very order. The Word of God convicts of sin, and is represented by “corn.” Possessing the “new wine’ identifies those who are in possession of the Holy Spirit, who is represented by “rain” and also by “wine,” for both “rain” and “wine” are easily demonstrated as a message or doctrine.

Lucrarea Duhului Sfânt este aceea de a convinge cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată, și chiar în această ordine. Cuvântul lui Dumnezeu convinge de păcat și este reprezentat prin „grâu”. A avea „vinul cel nou” îi identifică pe cei care sunt în posesia Duhului Sfânt, care este reprezentat prin „ploaie” și, de asemenea, prin „vin”, căci atât „ploaia”, cât și „vinul” pot fi demonstrate cu ușurință ca fiind un mesaj sau o doctrină.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will shew you things to come. John 16:7–13.

> Totuși, vă spun adevărul: vă este de folos să Mă duc; căci, dacă nu Mă duc, Mângâietorul nu va veni la voi; dar, dacă plec, vi-L voi trimite. Și când va veni El, va dovedi lumea vinovată cu privire la păcat, la neprihănire și la judecată: cu privire la păcat, fiindcă nu cred în Mine; cu privire la neprihănire, fiindcă Mă duc la Tatăl Meu și nu Mă mai vedeți; cu privire la judecată, fiindcă stăpânitorul lumii acesteia este judecat. Mai am să vă spun multe lucruri, dar acum nu le puteți purta. Însă, când va veni El, Duhul adevărului, vă va călăuzi în tot adevărul; pentru că nu va vorbi de la Sine, ci va spune tot ce va auzi și vă va vesti lucrurile viitoare. Ioan 16:7–13.

Joel’s “corn” is the Word of God, which convicts of “sin.” “Righteousness” is manifested by those who have connected their humanity with divinity through the present truth message represented as “new” (present-truth) “wine” (message). The “oil” is the symbol of “judgment,” for “judgment” is based upon whether those being judged have “oil.” Joel’s corn, new wine and oil is the conviction of sin, righteousness and judgment. All the elements of the work of the Holy Spirit in connection with the outpouring of the latter rain make up the truths that are to test Laodicean Adventism beginning at 9/11 when Joel commands them to “Awake!”

„Grâul” lui Ioel este Cuvântul lui Dumnezeu, care aduce convingerea de „păcat”. „Neprihănirea” este manifestată de aceia care și-au unit omenirea cu divinitatea prin solia adevărului prezent, reprezentată ca „vin” „nou” (al adevărului prezent) (solie). „Untdelemnul” este simbolul „judecății”, căci „judecata” se întemeiază pe faptul dacă aceia care sunt judecați au „untdelemn”. Grâul, vinul nou și untdelemnul lui Ioel sunt convingerea de păcat, neprihănire și judecată. Toate elementele lucrării Duhului Sfânt în legătură cu revărsarea ploii târzii alcătuiesc adevărurile care urmează să pună la probă adventismul laodicean începând cu 11 septembrie, când Ioel le poruncește: „Treziți-vă!”

The three symbols of the latter rain message parallel the three angels’ messages of Revelation fourteen, and the “husbandmen” are to be “ashamed” and the “vinedressers” are to “howl.” In Joel God’s people are never to be ashamed.

Cele trei simboluri ale soliei ploii târzii sunt paralele cu întreitele solii îngerești din Apocalipsa paisprezece, iar „plugarii” trebuie să fie „rușinați”, iar „vierii” trebuie să „urle”. În Ioel, poporul lui Dumnezeu nu trebuie să fie niciodată dat de rușine.

> And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. Joel 2:27.

> Și veți cunoaște că Eu sunt în mijlocul lui Israel și că Eu sunt Domnul Dumnezeul vostru, și nu este altul: iar poporul Meu nu va fi dat de rușine niciodată. Ioel 2:27.

The husbandmen and vinedressers are ashamed and howl because the counterfeit latter rain message they present is powerless to produce life in the vineyard they were given to tend. Adventism knows from their prophetess that they were called to fulfill the latter rain experience, but the fruit of the fields are withered. They are ashamed and weep especially “for the wheat and for the barley.” The “barley” first fruit offering on the day of Christ’s resurrection began the Pentecostal season that ended at Pentecost with the “wheat” first fruit offering of Pentecost. The drunkards of Ephraim are ashamed because they are on the wrong side of the Pentecostal season, which is repeated from 9/11 unto the Sunday law, when the latter rain is falling.

Les cultivateurs et les vignerons sont dans la honte et poussent des lamentations, parce que le message contrefait de la pluie de l’arrière-saison qu’ils présentent est sans puissance pour produire la vie dans la vigne qu’il leur a été donné de cultiver. L’adventisme sait, par sa prophétesse, qu’il a été appelé à accomplir l’expérience de la pluie de l’arrière-saison, mais le fruit des champs est desséché. Ils ont honte et pleurent particulièrement « pour le froment et pour l’orge ». L’offrande des prémices de « l’orge », au jour de la résurrection du Christ, a inauguré la saison pentecostale, qui s’est achevée à la Pentecôte avec l’offrande des prémices du « froment » de la Pentecôte. Les ivrognes d’Éphraïm sont dans la honte, parce qu’ils se trouvent du mauvais côté de la saison pentecostale, laquelle se répète du 11 septembre jusqu’à la loi du dimanche, lorsque tombe la pluie de l’arrière-saison.

> “Many have in a great measure failed to receive the former rain. They have not obtained all the benefits that God has thus provided for them. They expect that the lack will be supplied by the latter rain. When the richest abundance of grace shall be bestowed, they intend to open their hearts to receive it. They are making a terrible mistake. The work that God has begun in the human heart in giving His light and knowledge must be continually going forward. Every individual must realize his own necessity. The heart must be emptied of every defilement and cleansed for the indwelling of the Spirit. It was by the confession and forsaking of sin, by earnest prayer and consecration of themselves to God, that the early disciples prepared for the outpouring of the Holy Spirit on the Day of Pentecost. The same work, only in greater degree, must be done now. Then the human agent had only to ask for the blessing, and wait for the Lord to perfect the work concerning him. It is God who began the work, and He will finish His work, making man complete in Jesus Christ. But there must be no neglect of the grace represented by the former rain. Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

> „Mulți au dat greș, într-o foarte mare măsură, în a primi ploaia timpurie. Ei nu au dobândit toate binecuvântările pe care Dumnezeu le-a prevăzut astfel pentru ei. Ei se așteaptă ca lipsa să fie suplinită prin ploaia târzie. Când va fi revărsată cea mai bogată belșug de har, ei intenționează să-și deschidă inimile pentru a-l primi. Ei fac o greșeală teribilă. Lucrarea pe care Dumnezeu a început-o în inima omenească, dându-i lumina și cunoștința Sa, trebuie să înainteze necontenit. Fiecare individ trebuie să-și dea seama de propria sa nevoie. Inima trebuie să fie golită de orice întinare și curățită pentru locuirea lăuntrică a Duhului. Prin mărturisirea și părăsirea păcatului, prin rugăciune stăruitoare și consacrarea lor lui Dumnezeu, s-au pregătit primii ucenici pentru revărsarea Duhului Sfânt în Ziua Cincizecimii. Aceeași lucrare, numai într-o măsură mai mare, trebuie să fie făcută acum. Atunci agentul omenesc nu avea decât să ceară binecuvântarea și să aștepte ca Domnul să desăvârșească lucrarea privitoare la el. Dumnezeu este Cel care a început lucrarea și El Își va încheia lucrarea, făcându-l pe om desăvârșit în Isus Hristos. Dar nu trebuie să existe nicio neglijare a harului reprezentat prin ploaia timpurie. Numai cei care trăiesc potrivit luminii pe care o au vor primi o lumină mai mare. Dacă nu înaintăm zilnic în manifestarea virtuților creștine active, nu vom recunoaște manifestările Duhului Sfânt în ploaia târzie. Ea poate cădea pe inimile din jurul nostru, dar noi nu o vom discerne și nu o vom primi.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

In the context of the line which Sister White calls the “Pentecostal season,” the “former rain” was Christ breathing on the disciples after He descended from His heavenly meeting after He was resurrected. The “latter rain” in this context was Pentecost. At the alpha of the Pentecostal season a few drops were breathed upon the disciples and at the omega the disciples who had been breathed upon were speaking with tongues of fire to the entire world. A manifestation of the Holy Spirit at the beginning and the ending. Divinity conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the beginning and divinity and humanity combined as represented by tongues (humanity) and fire (Divinity) and conveying the Holy Spirit to humanity through a message at the ending. The barley first fruit offering at the beginning aligns with Christ’s resurrection and the two loaves of wheat at the Pentecostal first fruit offering aligns with Pentecost.

În contextul liniei pe care Sora White o numește „sezonul penticostal”, „ploaia timpurie” a fost Hristos suflând peste ucenici după ce S-a coborât de la întâlnirea Sa cerească după ce a fost înviat. „Ploaia târzie” în acest context a fost Cincizecimea. La alfa sezonului penticostal, câteva picături au fost suflate peste ucenici, iar la omega, ucenicii peste care se suflase vorbeau cu limbi de foc întregii lumi. O manifestare a Duhului Sfânt la început și la sfârșit. Dumnezeirea transmițând Duhul Sfânt omenirii printr-un mesaj la început, iar dumnezeirea și omenirea unite, așa cum sunt reprezentate de limbi (omenirea) și foc (Dumnezeirea), transmițând Duhul Sfânt omenirii printr-un mesaj la sfârșit. Darul de pârgă din orz de la început se aliniază cu învierea lui Hristos, iar cele două pâini de grâu din darul de pârgă al Cincizecimii se aliniază cu Cincizecimea.

Those two loaves are the only offering which included leaven, a symbol of sin. The loaves were baked, thus representing the removal of sin, but upholding the truth that the two wave loaves representing the one hundred and forty-four thousand were men and woman who were sinners that had been purged from those sins by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. Thus, the alpha of the Pentecostal season represented the Bread of Heaven teaching His disciples and the omega of that season had those same disciples symbolized as two loaves of bread that were lifted up to heaven. Thus, the symbol of divinity and humanity of the tongues of fire and the lifting up of the wave offering which typified the disciples taking the message to the world combine to identify that the one hundred and forty-four thousand are to be lifted up as an offering which perfectly represents Jesus Christ, and Jesus Christ represents that Divinity combined with humanity does not sin.

Cele două pâini sunt singura jertfă care includea aluat, un simbol al păcatului. Pâinile erau coapte, reprezentând astfel îndepărtarea păcatului, dar menținând adevărul că cele două pâini legănate, care îi reprezentau pe cei o sută patruzeci și patru de mii, erau bărbați și femei care fuseseră păcătoși, dar care fuseseră curățiți de acele păcate de către Solul legământului din capitolul trei al cărții Maleahi. Astfel, alfa perioadei Cincizecimii Îl reprezenta pe Pâinea Cerului învățându-Și ucenicii, iar omega acelei perioade îi avea pe aceiași ucenici simbolizați ca două pâini care au fost înălțate la cer. Astfel, simbolul dumnezeirii și al omenirii din limbile de foc și înălțarea darului legănat, care prefigura faptul că ucenicii duceau solia în lume, se unesc pentru a identifica faptul că cei o sută patruzeci și patru de mii trebuie să fie înălțați ca o jertfă care Îl reprezintă în chip desăvârșit pe Isus Hristos, iar Isus Hristos reprezintă faptul că dumnezeirea unită cu omenirea nu păcătuiește.

Failing to “receive the former rain” while expecting “that the lack” of “all the benefits that God” “provided” with the “former rain” “will be supplied by the latter rain” is “a terrible mistake.” The former rain is Jeremiah’s “old paths,” that were identified as the path to walk in at 9/11. It is a “terrible mistake” and also a strong delusion that leads people to think they have a latter rain message that is built upon a rock, only to find that their message was built upon sand.

እየጠበቁ ሳሉ “የፊተኛውን ዝናብ መቀበል” ሳይሆን፣ “እግዚአብሔር” በ“ፊተኛው ዝናብ” “ያቀረበው” “ሁሉ ጥቅሞች ውስጥ” ያለው “እጥረት” “በኋለኛው ዝናብ ይሞላል” ብለው መጠበቅ “አስፈሪ ስህተት” ነው። የፊተኛው ዝናብ የኤርምያስ “የቀድሞ መንገዶች” ነው፣ እነርሱም በ9/11 ላይ መመላለስ ያለበት መንገድ መሆናቸው ተለይተው ታወቁ። ይህ “አስፈሪ ስህተት” ነው፣ እንዲሁም ሰዎች በአለት ላይ የተመሠረተ የኋለኛ ዝናብ መልእክት እንዳላቸው እንዲያስቡ የሚያደርግ ብርቱ ማታለያ ነው፤ በመጨረሻም መልእክታቸው በአሸዋ ላይ እንደተመሠረተ ያገኙታል።

Peter was not ashamed to directly explain who was and was not drunk in his representation of the one hundred and forty-four thousand during the latter rain time period. All the prophets speak of the last days and Joel is identifying the “drunkards of Ephraim” awakening and being confronted with clear evidence that the privilege of being the people who would proclaim the loud cry of the third angel under latter rain power has been forever removed. The one hundred and forty-four thousand are developed and sealed during the latter rain time period from 9/11 unto the Sunday law. They are those who follow the Lamb whithersoever He goeth.

Petru nu s-a rușinat să explice în mod direct cine era și cine nu era beat în reprezentarea sa a celor o sută patruzeci și patru de mii din timpul perioadei ploii târzii. Toți profeții vorbesc despre zilele de pe urmă, iar Ioel îi identifică pe „bețivii lui Efraim” trezindu-se și fiind confruntați cu dovezi clare că privilegiul de a fi poporul care avea să proclame marea strigare a îngerului al treilea sub puterea ploii târzii a fost îndepărtat pentru totdeauna. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt dezvoltați și sigilați în timpul perioadei ploii târzii, de la 11 septembrie până la legea duminicală. Ei sunt aceia care urmează pe Miel oriunde merge El.

Peter at Pentecost represents those people proclaiming the latter rain message, which he bases upon the book of Joel. The Jews, who had been given the responsibility to observe Pentecost throughout their entire history were being informed by Peter that the Pentecost that all the prior Pentecost’s pointed forward to was now being fulfilled. The Jews, as the drunkards of Ephraim were so drunk on the wine of Babylon that they accused Peter and the eleven of being drunk as they presented the latter rain message in the context of the book of Joel. When the drunkards of Ephraim “awake” in verse five of Joel’s first chapter, they are confronted with the testing process of the latter rain where two classes are developed. In the testing process one class recognizes the latter rain message and the other class does not.

Petru, la Cincizecime, îi reprezintă pe acei oameni care proclamă solia ploii târzii, pe care el o întemeiază pe cartea lui Ioel. Iudeilor, cărora le fusese încredințată responsabilitatea de a păzi Cincizecimea de-a lungul întregii lor istorii, Petru le aducea la cunoștință faptul că acea Cincizecime spre care arătaseră toate Cincizecimile anterioare se împlinea acum. Iudeii, asemenea bețivilor lui Efraim, erau atât de îmbătați de vinul Babilonului, încât i-au acuzat pe Petru și pe cei unsprezece că sunt beți, în timp ce aceștia prezentau solia ploii târzii în contextul cărții lui Ioel. Când bețivii lui Efraim se „trezesc” în versetul cinci al primului capitol din Ioel, ei sunt confruntați cu procesul de punere la probă al ploii târzii, în care se dezvoltă două categorii. În procesul de punere la probă, o categorie recunoaște solia ploii târzii, iar cealaltă categorie nu o recunoaște.

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nu trebuie să așteptăm ploaia târzie. Ea vine peste toți aceia care vor recunoaște și își vor însuși roua și ploile harului care cad asupra noastră. Când adunăm frânturile de lumină, când prețuim îndurările neclintite ale lui Dumnezeu, căruia Îi place să ne încredem în El, atunci fiecare făgăduință va fi împlinită. «Căci, după cum pământul face să răsară mugurul lui și după cum grădina face să încolțească cele semănate în ea, tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor.» Isaia 61:11. Întregul pământ trebuie să fie umplut de slava lui Dumnezeu.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 984.

To “recognize” means “to recollect or recover knowledge” for the message of the latter rain is recognized by past sacred histories which illustrate the latter rain history. The history of Peter at Pentecost was set within the historical structure set forth by Joel. Joel’s setting with Peter’s fulfillment provides two witnesses to the history of the Midnight Cry of 1844. Those three witnesses (and others) are to be “recognized” as illustrations of the history, setting and message of the latter rain.

A „recunoaște” înseamnă „a-ți reaminti sau a redobândi cunoștința”, căci solia ploii târzii este recunoscută prin istoriile sacre din trecut care ilustrează istoria ploii târzii. Istoria lui Petru la Cincizecime a fost așezată în cadrul istoric prezentat de Ioel. Contextul lui Ioel, împreună cu împlinirea prin Petru, oferă doi martori pentru istoria Strigătului de la Miezul Nopții din 1844. Acești trei martori (și alții) trebuie să fie „recunoscuți” ca ilustrații ale istoriei, cadrului și soliei ploii târzii.

When Christ breathed upon the disciples after He ascended and then returned, it was as “a few drops” before the great outpouring at Pentecost. At the beginning and ending there was a manifestation of the Holy Spirit being poured out. The few drops from Christ to His disciples are the alpha of the Pentecostal season that ends with the omega and the pouring out of the message from the disciples to the world. The alpha is marked by the first fruit offering of barley and ends with the first fruit offering of wheat. The beginning of the latter rain was marked by the bringing down of the great buildings of New York City on 9/11. It marks the beginning of the history that leads to the Sunday law. 9/11 is represented by the barley first fruit offering and the Sunday law is the wheat first fruit offering.

Atunci când Hristos a suflat peste ucenici după ce S-a înălțat și apoi S-a întors, aceasta a fost ca „câteva picături” înaintea marii revărsări de la Cincizecime. La început și la sfârșit a existat o manifestare a Duhului Sfânt revărsat. Cele câteva picături de la Hristos către ucenicii Săi sunt alfa sezonului Cincizecimii, care se încheie cu omega și cu revărsarea soliei de la ucenici către lume. Alfa este marcată de jertfa primelor roade de orz și se încheie cu jertfa primelor roade de grâu. Începutul ploii târzii a fost marcat prin dărâmarea marilor clădiri ale orașului New York la 11 septembrie. Aceasta marchează începutul istoriei care conduce la legea duminicală. 11 septembrie este reprezentat prin jertfa primelor roade de orz, iar legea duminicală este jertfa primelor roade de grâu.

The drunkards of Ephraim are awakened to the reality that their kingdom would be taken from them and given to a people who would bear the appropriate fruits. Joel sets forth the disobedience of the drunkards by identifying that the “meat” and “drink” offerings have been cut off from the house of the Lord and that the “new wine” has been cut off from their mouths. The “new wine” is freshly squeezed juice in the Hebrew, but the “wine” which the drunkards drink in verse five is fermented juice. Two types of wine, which represents doctrine and in the context of Joel the doctrine is the latter rain message. The drunkards of Ephraim have been drinking fermented juice, and they are “cut off” from the “new” freshly squeezed juice. Two types of wine represent two latter rain messages, and the drunkards are “cut” off from the pure message. The Hebrew word translated as “cut off” is based upon the ancient covenant practice of cutting animals and walking in between the parts. To be “cut off” is to be rejected as God’s covenant people.

Bețivii lui Efraim sunt treziți la realitatea că împărăția lor le va fi luată și va fi dată unui popor care va aduce roadele cuvenite. Ioel pune înainte neascultarea bețivilor, arătând că darurile de „mâncare” și de „băutură” au fost îndepărtate din casa Domnului și că „mustul” a fost îndepărtat de la gura lor. „Mustul” este, în ebraică, suc proaspăt stors, însă „vinul” pe care îl beau bețivii în versetul cinci este suc fermentat. Două feluri de vin, care reprezintă doctrină, iar în contextul lui Ioel doctrina este solia ploii târzii. Bețivii lui Efraim au băut suc fermentat și sunt „îndepărtați” de la sucul „nou”, proaspăt stors. Două feluri de vin reprezintă două solii ale ploii târzii, iar bețivii sunt „îndepărtați” de la solia curată. Cuvântul ebraic tradus prin „îndepărtat” se întemeiază pe vechea practică a legământului de a tăia animalele și de a trece printre bucățile lor. A fi „îndepărtat” înseamnă a fi lepădat ca popor al legământului lui Dumnezeu.

The book of Joel is identifying God’s people in the last days beginning with the Millerites who were brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1798, and ending with the one hundred and forty-four thousand who are brought about in consequence to the unsealing of the book of Daniel in 1989. In the beginning the outpouring of the Holy Spirit was represented by the period of time from the Exeter camp meeting to the disappointment of October 22, 1844. That history fulfilled the parable of the ten virgins of Matthew twenty-five which is repeated to the very letter in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Cartea lui Ioel identifică poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, începând cu milleriții, care au fost aduși la existență ca urmare a desigilării cărții lui Daniel în 1798, și încheind cu cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt aduși la existență ca urmare a desigilării cărții lui Daniel în 1989. La început, revărsarea Duhului Sfânt a fost reprezentată de perioada de timp de la adunarea de tabără de la Exeter până la dezamăgirea din 22 octombrie 1844. Acea istorie a împlinit parabola celor zece fecioare din Matei douăzeci și cinci, care este repetată întocmai, până la ultima literă, în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist.” Tragedia veacurilor, 393.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Adesea mi se atrage atenția asupra pildei celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci nechibzuite. Această pildă s-a împlinit și se va împlini până la cea mai mică literă, căci are o aplicație specială pentru acest timp și, asemenea soliei îngerului al treilea, s-a împlinit și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului.” Review and Herald, 19 august 1890.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> „Există o lume care zace în răutate, în înșelăciune și amăgire, în însăși umbra morții,—adormită, adormită. Cine simte durerea sufletului pentru a-i trezi? Ce glas îi poate ajunge? Mintea mea este purtată către viitor, când se va da semnalul: «Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să obțină untdelemnul pentru reumplerea candelelor lor și, prea târziu, vor descoperi că acel caracter, care este reprezentat prin untdelemn, nu este transferabil. Acel untdelemn este neprihănirea lui Hristos. El reprezintă caracterul, iar caracterul nu este transferabil. Niciun om nu-l poate dobândi pentru altul. Fiecare trebuie să-și formeze pentru sine un caracter curățit de orice pată a păcatului.” Bible Echo, 4 mai 1896.

Who “are feeling travail of soul to awaken” “a world lying in wickedness?” Joel answers the question:

Cine „simt chinul sufletului pentru a trezi” „o lume care zace în răutate?” Ioel răspunde la această întrebare:

> And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be delivered: for in mount Zion and in Jerusalem shall be deliverance, as the Lord hath said, and in the remnant whom the Lord shall call. Joel 2:32.

> Și va fi că oricine va chema Numele Domnului va fi izbăvit; căci în muntele Sionului și în Ierusalim va fi izbăvire, după cum a zis Domnul, și între rămășița pe care Domnul o va chema. Ioel 2:32.

We will continue these things in the following article.

Vom continua aceste lucruri în articolul următor.

> “Late in the afternoon of the day of the resurrection, two of the disciples were on their way to Emmaus, a little town eight miles from Jerusalem. These disciples had had no prominent place in Christ’s work, but they were earnest believers in Him. They had come to the city to keep the Passover, and were greatly perplexed by the events that had recently taken place. They had heard the news of the morning in regard to the removal of Christ’s body from the tomb, and also the report of the women who had seen the angels and had met Jesus. They were now returning to their homes to meditate and pray. Sadly they pursued their evening walk, talking over the scenes of the trial and the crucifixion. Never before had they been so utterly disheartened. Hopeless and faithless, they were walking in the shadow of the cross.

> „Spre sfârșitul după-amiezii din ziua învierii, doi dintre ucenici mergeau spre Emaus, un orășel aflat la opt mile de Ierusalim. Acești ucenici nu ocupaseră un loc de seamă în lucrarea lui Hristos, dar erau credincioși sinceri ai Lui. Ei veniseră în cetate ca să prăznuiască Paștele și erau profund nedumeriți de evenimentele care avuseseră loc de curând. Auziseră vestea din dimineața aceea cu privire la luarea trupului lui Hristos din mormânt, precum și relatarea femeilor care văzuseră îngerii și Îl întâlniseră pe Isus. Acum se întorceau la casele lor ca să mediteze și să se roage. Cu tristețe își continuau mersul de seară, vorbind despre scenele judecății și ale răstignirii. Niciodată până atunci nu fuseseră atât de cu totul descurajați. Fără nădejde și fără credință, mergeau în umbra crucii.”

> “They had not advanced far on their journey when they were joined by a stranger, but they were so absorbed in their gloom and disappointment that they did not observe him closely. They continued their conversation, expressing the thoughts of their hearts. They were reasoning in regard to the lessons that Christ had given, which they seemed unable to comprehend. As they talked of the events that had taken place, Jesus longed to comfort them. He had seen their grief; He understood the conflicting, perplexing ideas that brought to their minds the thought, Can this Man, who suffered Himself to be so humiliated, be the Christ? Their grief could not be restrained, and they wept. Jesus knew that their hearts were bound up with Him in love, and He longed to wipe away their tears, and fill them with joy and gladness. But He must first give them lessons they would never forget.

> “Ei nu înaintaseră mult în călătoria lor când li s-a alăturat un străin, dar erau atât de cufundați în amărăciunea și dezamăgirea lor, încât nu l-au privit cu luare-aminte. Și-au continuat convorbirea, exprimând gândurile inimii lor. Ei chibzuiau asupra învățăturilor pe care le dăduse Hristos, dar pe care se părea că nu le puteau înțelege. Pe când vorbeau despre evenimentele care avuseseră loc, Isus dorea să-i mângâie. El le văzuse durerea; El înțelegea ideile potrivnice și tulburătoare care le aduceau în minte gândul: Poate fi Acesta, care S-a lăsat supus unei asemenea umiliri, Hristosul? Durerea lor nu putea fi stăpânită, și ei plângeau. Isus știa că inimile lor erau legate de El prin iubire și dorea să le șteargă lacrimile și să-i umple de bucurie și veselie. Dar mai întâi trebuia să le dea învățături pe care nu aveau să le uite niciodată.”

> “‘He said unto them, What manner of communications are these that ye have one to another, as ye walk, and are sad? And the one of them, whose name was Cleopas, answering said unto Him, Art Thou only a stranger in Jerusalem, and hast not known the things which are come to pass there in these days?’ They told Him of their disappointment in regard to their Master, ‘which was a prophet mighty in deed and word before God and all the people;’ but ‘the chief priests and our rulers,’ they said, ‘delivered Him to be condemned to death, and have crucified Him.’ With hearts sore with disappointment, and with quivering lips, they added, ‘We trusted that it had been He which should have redeemed Israel: and beside all this, today is the third day since these things were done.’

> „El le-a zis: «Ce vorbe sunt acestea pe care le schimbați între voi pe drum și de ce sunteți triști?» Drept răspuns, unul dintre ei, al cărui nume era Cleopa, I-a zis: «Tu ești singurul străin în Ierusalim și n-ai aflat ce s-a întâmplat acolo în zilele acestea?» I-au vorbit despre dezamăgirea lor cu privire la Învățătorul lor, „care era un proroc puternic în faptă și în cuvânt înaintea lui Dumnezeu și înaintea întregului norod”; dar, au spus ei, „preoții cei mai de seamă și mai-marii noștri L-au dat să fie osândit la moarte și L-au răstignit”. Cu inimile zdrobite de dezamăgire și cu buzele tremurânde, au adăugat: „Noi trăgeam nădejde că El este Acela care va izbăvi pe Israel; și, pe lângă toate acestea, astăzi este a treia zi de când s-au întâmplat aceste lucruri.”

> “Strange that the disciples did not remember Christ’s words, and realize that He had foretold the events which had come to pass! They did not realize that the last part of His disclosure would be just as verily fulfilled as the first part, that the third day He would rise again. This was the part they should have remembered. The priests and rulers did not forget this. On the day ‘that followed the day of the preparation, the chief priests and Pharisees came together unto Pilate, saying, Sir, we remember that that deceiver said, while He was yet alive, After three days I will rise again.’ Matthew 27:62, 63. But the disciples did not remember these words.

> „Ciudat că ucenicii nu și-au adus aminte de cuvintele lui Hristos și nu și-au dat seama că El prevestise evenimentele care avuseseră loc! Ei nu au înțeles că ultima parte a descoperirii Sale avea să se împlinească tot atât de sigur ca prima parte, că a treia zi avea să învie din nou. Aceasta era partea pe care ar fi trebuit să și-o amintească. Preoții și mai-marii nu au uitat aceasta. În ziua „care a urmat după ziua pregătirii, preoții cei mai de seamă și fariseii s-au adunat la Pilat și au zis: Doamne, ne aducem aminte că înșelătorul acela, pe când trăia încă, a zis: După trei zile voi învia.” Matei 27:62, 63. Dar ucenicii nu și-au adus aminte de aceste cuvinte.

> “‘Then He said unto them, O fools, and slow of heart to believe all that the prophets have spoken: ought not Christ to have suffered these things, and to enter into His glory?’ The disciples wondered who this stranger could be, that He should penetrate to their very souls, and speak with such earnestness, tenderness, and sympathy, and with such hopefulness. For the first time since Christ’s betrayal, they began to feel hopeful. Often they looked earnestly at their companion, and thought that His words were just the words that Christ would have spoken. They were filled with amazement, and their hearts began to throb with joyful expectation.

> „Atunci El le-a zis: O, nepricepuților și zăbavnici cu inima să credeți tot ce au spus prorocii! Nu trebuia oare Hristos să pătimească aceste lucruri și să intre în slava Sa?” Ucenicii se întrebau cine putea fi acest străin, de le pătrundea până în adâncul sufletului și le vorbea cu atâta seriozitate, gingășie și compătimire, și cu atâta plinătate de nădejde. Pentru întâia oară de la trădarea lui Hristos, ei au început să simtă nădejde. Adesea își aținteau privirea cu luare-aminte asupra Însoțitorului lor și gândeau că vorbele Lui erau chiar vorbele pe care le-ar fi rostit Hristos. Erau plini de uimire, iar inimile lor au început să bată de o așteptare plină de bucurie.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself. Had He first made Himself known to them, their hearts would have been satisfied. In the fullness of their joy they would have hungered for nothing more. But it was necessary for them to understand the witness borne to Him by the types and prophecies of the Old Testament. Upon these their faith must be established. Christ performed no miracle to convince them, but it was His first work to explain the Scriptures. They had looked upon His death as the destruction of all their hopes. Now He showed from the prophets that this was the very strongest evidence for their faith.

> „Pornind de la Moise, adevăratul Alfa al istoriei Bibliei, Hristos le-a tâlcuit, în toate Scripturile, lucrurile privitoare la Sine. Dacă li S-ar fi făcut mai întâi cunoscut, inimile lor ar fi fost mulțumite. În deplinătatea bucuriei lor, n-ar mai fi flămânzit după nimic altceva. Dar era necesar ca ei să înțeleagă mărturia adusă despre El prin tipurile și profețiile Vechiului Testament. Pe acestea trebuia să fie întemeiată credința lor. Hristos n-a săvârșit nicio minune ca să-i convingă, ci prima Sa lucrare a fost să explice Scripturile. Ei priviseră moartea Lui ca pe nimicirea tuturor nădejdilor lor. Acum El le-a arătat din profeți că tocmai aceasta era dovada cea mai puternică pentru credința lor.

> “In teaching these disciples, Jesus showed the importance of the Old Testament as a witness to His mission. Many professed Christians now discard the Old Testament, claiming that it is no longer of any use. But such is not Christ’s teaching. So highly did He value it that at one time He said, ‘If they hear not Moses and the prophets, neither will they be persuaded, though one rose from the dead.’ Luke 16:31.

> „În instruirea acestor ucenici, Isus a arătat importanța Vechiului Testament ca mărturie despre misiunea Sa. Mulți dintre cei care se declară astăzi creștini înlătură Vechiul Testament, susținând că nu mai are niciun folos. Dar aceasta nu este învățătura lui Hristos. Atât de mult prețuia El Vechiul Testament, încât, la un moment dat, a spus: «Dacă nu ascultă de Moise și de proroci, nu vor fi convinși nici chiar dacă ar învia cineva din morți.» Luca 16:31.”

> “It is the voice of Christ that speaks through patriarchs and prophets, from the days of Adam even to the closing scenes of time. The Saviour is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. It is the light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Christ are a proof of His divinity; but a stronger proof that He is the world’s Redeemer is found in comparing the prophecies of the Old Testament with the history of the New.

> „Este glasul lui Hristos cel care vorbește prin patriarhi și profeți, din zilele lui Adam și până la scenele de încheiere ale timpului. Mântuitorul este descoperit în Vechiul Testament la fel de limpede ca în Noul. Lumina venită din trecutul profetic este aceea care scoate în evidență viața lui Hristos și învățăturile Noului Testament cu claritate și frumusețe. Minunile lui Hristos sunt o dovadă a dumnezeirii Sale; dar o dovadă și mai puternică a faptului că El este Răscumpărătorul lumii se găsește în compararea profețiilor Vechiului Testament cu istoria Noului.”

> “Reasoning from prophecy, Christ gave His disciples a correct idea of what He was to be in humanity. Their expectation of a Messiah who was to take His throne and kingly power in accordance with the desires of men had been misleading. It would interfere with a correct apprehension of His descent from the highest to the lowest position that could be occupied. Christ desired that the ideas of His disciples might be pure and true in every specification. They must understand as far as possible in regard to the cup of suffering that had been apportioned to Him. He showed them that the awful conflict which they could not yet comprehend was the fulfillment of the covenant made before the foundation of the world was laid. Christ must die, as every transgressor of the law must die if he continues in sin. All this was to be, but it was not to end in defeat, but in glorious, eternal victory. Jesus told them that every effort must be made to save the world from sin. His followers must live as He lived, and work as He worked, with intense, persevering effort.

> „Raționând pe temeiul profeției, Hristos le-a dat ucenicilor Săi o înțelegere corectă a ceea ce urma El să fie în natura omenească. Așteptarea lor cu privire la un Mesia care avea să-Și ia tronul și puterea împărătească în conformitate cu dorințele oamenilor fusese înșelătoare. Aceasta ar fi împiedicat o înțelegere corectă a coborârii Sale din poziția cea mai înaltă până la cea mai de jos poziție care putea fi ocupată. Hristos dorea ca ideile ucenicilor Săi să fie curate și adevărate în fiecare privință. Ei trebuiau să înțeleagă, pe cât posibil, în legătură cu paharul suferinței care Îi fusese rânduit. El le-a arătat că înfricoșătorul conflict, pe care ei încă nu-l puteau pricepe, era împlinirea legământului făcut înainte de întemeierea lumii. Hristos trebuia să moară, așa cum orice călcător al Legii trebuie să moară dacă stăruie în păcat. Toate acestea trebuiau să fie, dar nu aveau să se sfârșească în înfrângere, ci în biruință glorioasă și veșnică. Isus le-a spus că trebuia făcut orice efort pentru a salva lumea de păcat. Urmașii Săi trebuiau să trăiască așa cum a trăit El și să lucreze așa cum a lucrat El, cu efort intens și stăruitor.”

> “Thus Christ discoursed to His disciples, opening their minds that they might understand the Scriptures. The disciples were weary, but the conversation did not flag. Words of life and assurance fell from the Savior’s lips. But still their eyes were holden. As He told them of the overthrow of Jerusalem, they looked upon the doomed city with weeping. But little did they yet suspect who their traveling companion was. They did not think that the subject of their conversation was walking by their side; for Christ referred to Himself as though He were another person. They thought that He was one of those who had been in attendance at the great feast, and who was now returning to his home. He walked as carefully as they over the rough stones, now and then halting with them for a little rest. Thus they proceeded along the mountainous road, while the One who was soon to take His position at God’s right hand, and who could say, ‘All power is given unto Me in heaven and in earth,’ walked beside them. Matthew 28:18.

> „Astfel, Hristos a stat de vorbă cu ucenicii Săi, deschizându-le mintea ca să poată înțelege Scripturile. Ucenicii erau obosiți, dar convorbirea nu slăbea. Cuvinte de viață și de încredințare cădeau de pe buzele Mântuitorului. Dar ochii lor erau încă împiedicați să-L recunoască. Când le vorbea despre nimicirea Ierusalimului, ei priveau cetatea sortită pieirii cu plâns. Dar încă nu bănuiau cine era tovarășul lor de călătorie. Nu se gândeau că subiectul convorbirii lor mergea alături de ei; căci Hristos Se referea la Sine ca și cum ar fi fost o altă persoană. Ei credeau că era unul dintre aceia care luaseră parte la marele praznic și care acum se întorcea la casa lui. El mergea cu aceeași grijă ca și ei peste pietrele colțuroase, oprindu-Se din când în când împreună cu ei pentru puțină odihnă. Astfel înaintau pe drumul muntos, în timp ce Acela care în curând avea să-Și ia locul la dreapta lui Dumnezeu și care putea spune: „Toată puterea Mi-a fost dată în cer și pe pământ” mergea alături de ei. Matei 28:18.

> “During the journey the sun had gone down, and before the travelers reached their place of rest, the laborers in the fields had left their work. As the disciples were about to enter their home, the stranger appeared as though He would continue His journey. But the disciples felt drawn to Him. Their souls hungered to hear more from Him. ‘Abide with us,’ they said. He did not seem to accept the invitation, but they pressed it upon Him, urging, ‘It is toward evening, and the day is far spent.’ Christ yielded to this entreaty and ‘went in to tarry with them.’

> “Durante a viagem, o sol já se havia posto e, antes que os viajantes chegassem ao seu lugar de repouso, os trabalhadores nos campos haviam deixado o seu labor. Quando os discípulos estavam para entrar em sua casa, o estrangeiro pareceu como se houvesse de prosseguir em sua jornada. Mas os discípulos sentiram-se atraídos por Ele. Sua alma tinha fome de ouvir mais dEle. ‘Fica conosco’, disseram. Ele não pareceu aceitar o convite, mas eles insistiram com Ele, rogando: ‘É já tarde, e o dia está muito adiantado.’ Cristo cedeu a essa súplica e ‘entrou para ficar com eles.’”

> “Had the disciples failed to press their invitation, they would not have known that their traveling companion was the risen Lord. Christ never forces His company upon anyone. He interests Himself in those who need Him. Gladly will He enter the humblest home, and cheer the lowliest heart. But if men are too indifferent to think of the heavenly Guest, or ask Him to abide with them, He passes on. Thus many meet with great loss. They do not know Christ any more than did the disciples as He walked with them by the way.

> „Dacă ucenicii nu ar fi stăruit în invitația lor, n-ar fi știut că însoțitorul lor de drum era Domnul înviat. Hristos nu-Și impune niciodată prezența nimănui. El Se preocupă de aceia care au nevoie de El. Cu bucurie va intra în cea mai umilă locuință și va înveseli cea mai neînsemnată inimă. Dar, dacă oamenii sunt prea nepăsători ca să se gândească la Oaspetele ceresc sau să-L roage să rămână cu ei, El merge mai departe. Astfel, mulți suferă o mare pierdere. Ei nu-L cunosc pe Hristos mai mult decât L-au cunoscut ucenicii când umbla cu ei pe drum.”

> “The simple evening meal of bread is soon prepared. It is placed before the guest, who has taken His seat at the head of the table. Now He puts forth His hands to bless the food. The disciples start back in astonishment. Their companion spreads forth His hands in exactly the same way as their Master used to do. They look again, and lo, they see in His hands the print of nails. Both exclaim at once, It is the Lord Jesus! He has risen from the dead!

> Cina cea de seară, simplă, din pâine, este curând pregătită. Ea este pusă înaintea Oaspetelui, care Și-a luat locul în capul mesei. Acum El Își întinde mâinile pentru a binecuvânta hrana. Ucenicii se dau înapoi cu uimire. Însoțitorul lor Își întinde mâinile întocmai în același fel cum obișnuia să facă Învățătorul lor. Ei privesc din nou și, iată, văd în mâinile Lui semnul cuielor. Amândoi exclamă deodată: Este Domnul Isus! A înviat din morți!

> “They rise to cast themselves at His feet and worship Him, but He has vanished out of their sight. They look at the place which had been occupied by One whose body had lately lain in the grave, and say to each other, ‘Did not our heart burn within us, while He talked with us by the way, and while He opened to us the Scriptures?’

> „Se ridică pentru a se arunca la picioarele Lui și a I se închina, dar El S-a făcut nevăzut dinaintea lor. Ei privesc locul pe care Îl ocupase Acela al cărui trup zăcuse de curând în mormânt și își spun unul altuia: «Nu ne ardea inima în noi când ne vorbea pe drum și când ne deschidea Scripturile?»”

> “But with this great news to communicate they cannot sit and talk. Their weariness and hunger are gone. They leave their meal untasted, and full of joy immediately set out again on the same path by which they came, hurrying to tell the tidings to the disciples in the city. In some parts the road is not safe, but they climb over the steep places, slipping on the smooth rocks. They do not see, they do not know, that they have the protection of Him who has traveled the road with them. With their pilgrim staff in hand, they press on, desiring to go faster than they dare. They lose their track, but find it again. Sometimes running, sometimes stumbling, they press forward, their unseen Companion close beside them all the way.

> „Dar, având de vestit această mare veste, ei nu pot sta și vorbi. Osteneala și foamea le-au pierit. Își lasă masa neatinsă și, plini de bucurie, pornesc îndată din nou pe aceeași cale pe care veniseră, grăbindu-se să ducă ucenicilor din cetate vestea. Pe unele porțiuni drumul nu este sigur, dar ei se cațără peste locurile abrupte, alunecând pe stâncile netede. Ei nu văd, nu știu, că sunt sub ocrotirea Aceluia care a străbătut drumul împreună cu ei. Cu toiagul de pelerin în mână, înaintează, dorind să meargă mai repede decât îndrăznesc. Își pierd cărarea, dar o găsesc din nou. Când alergând, când poticnindu-se, merg înainte, iar Tovarășul lor nevăzut este alături de ei pe tot drumul.

> “The night is dark, but the Sun of Righteousness is shining upon them. Their hearts leap for joy. They seem to be in a new world. Christ is a living Savior. They no longer mourn over Him as dead. Christ is risen—over and over again they repeat it. This is the message they are carrying to the sorrowing ones. They must tell them the wonderful story of the walk to Emmaus. They must tell who joined them by the way. They carry the greatest message ever given to the world, a message of glad tidings upon which the hopes of the human family for time and for eternity depend.” The Desire of Ages, 795–801.

> „Noaptea este întunecoasă, dar Soarele Neprihănirii strălucește asupra lor. Inimile lor saltă de bucurie. Ei par să fie într-o lume nouă. Hristos este un Mântuitor viu. Ei nu-L mai jelesc ca fiind mort. Hristos a înviat — iar și iar ei repetă acest lucru. Acesta este mesajul pe care îl duc celor întristați. Ei trebuie să le spună minunata istorie a călătoriei spre Emaus. Ei trebuie să spună cine li s-a alăturat pe drum. Ei poartă cel mai mare mesaj dat vreodată lumii, un mesaj de veste bună de care depind speranțele familiei omenești pentru vreme și pentru veșnicie.” Hristos, Lumina lumii, 795–801.

Back to Articles