Article

# Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci

De la Tablele Străvechi la Responsabilitățile Moderne: Dezvăluirea Călătoriei Legământului

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Când Domnul a intrat în legământ cu Israelul din vechime, El a oferit două table ca temelie și simbol al relației de legământ. Cele două table au identificat, de asemenea, responsabilitatea Israelului din vechime de a prezenta lumii o mărturie vie a celor două table. Când Domnul a intrat în legământ cu Israelul modern, El a oferit două table ca temelie și simbol al relației de legământ. Cele două table au identificat, de asemenea, responsabilitatea lor de a prezenta lumii o mărturie vie a tuturor celor patru table.

Cele două table i-au fost date Israelului antic literal imediat după ce Dumnezeu i-a eliberat din robia literală a asupririi egiptene și i-a trecut prin dezamăgirea traversării Mării Roșii. Perioada de timp în care Israelul antic literal s-a aflat în robie fusese identificată în mod specific în profeție ca fiind de patru sute treizeci de ani, iar în timpul robiei, Israelul antic literal a uitat și a încetat să mai păzească Sabatul zilei a șaptea.

Tabela mbili zilitolewa kwa Israeli ya kisasa ya kiroho mara tu baada ya Mungu kuwaokoa kutoka katika utumwa wa kiroho wa kifungo cha Kikatoliki, na kuwaongoza kupitia kwa kukatishwa tamaa kukuu kwa mwaka 1844. Kipindi cha wakati ambacho Israeli ya kisasa ya kiroho ilikuwa katika utumwa kilikuwa kimetambuliwa mahsusi katika unabii kuwa ni miaka elfu moja mia mbili sitini, na wakati wakiwa katika utumwa Israeli ya kisasa ya kiroho walisahau, na wakaacha kushika, Sabato ya siku ya saba.

În chiar istoria în care Dumnezeu i-a dat lui Moise cele două table ca să le ducă vechiului Israel, fratele său Aaron făcea o imagine de aur a unui vițel. Cele două table ale Celor Zece Porunci arată că Dumnezeu este un Dumnezeu gelos, iar gelozia Lui se manifestă în mod deosebit împotriva idolatriei; și, pe când Moise cobora de pe munte, vechiul Israel dansa gol în jurul unei imagini de aur care fusese făcută de acela care fusese ales ca purtătorul de cuvânt al lui Dumnezeu.

> Iar Moise i-a spus lui Aaron toate cuvintele Domnului, care îl trimisese, și toate semnele pe care i le poruncise. Și Moise și Aaron s-au dus și au adunat laolaltă pe toți bătrânii copiilor lui Israel. Și Aaron a spus toate cuvintele pe care Domnul le spusese lui Moise și a făcut semnele înaintea poporului. Exodul 4:28–30.

Fratele profetului care a condus Israelul din vechime în timpul istoriei legământului când au fost date cele două table ale legământului a fost conducătorul răzvrătirii chipului geloziei. Soțul profetesei care a condus Israelul modern în timpul istoriei legământului când au fost date cele două table ale legământului a fost conducătorul răzvrătirii din 1863, iar 1863 marchează prima generație a adventismului ca fiind reprezentată drept un chip al geloziei așezat la intrarea porții altarului.

> Apoi mi-a zis: „Fiul omului, ridică-ți acum ochii spre miazănoapte.” Și mi-am ridicat ochii spre miazănoapte, și iată că, la miazănoapte, la poarta altarului, era la intrare această icoană a geloziei. Ezechiel 8:5.

„altarul” este un simbol al lui Hristos.

> „Suntem în primejdie de a amesteca lucrurile sfinte cu cele obișnuite. Focul sfânt de la Dumnezeu trebuie să fie folosit în strădaniile noastre. Adevăratul altar este Hristos; adevăratul foc este Duhul Sfânt. Aceasta este inspirația noastră. Numai atunci când Duhul Sfânt conduce și călăuzește un om, el este un sfătuitor sigur. Dacă ne abatem de la Dumnezeu și de la aleșii Săi pentru a întreba la altare străine, ni se va răspunde potrivit faptelor noastre.” Selected Messages, cartea 3, 300.

„Poarta” este biserica.

> „Kwa roho mnyenyekevu, inayoamini, nyumba ya Mungu hapa duniani ni lango la mbinguni. Wimbo wa sifa, sala, maneno yanayonenwa na wawakilishi wa Kristo, ni vyombo vilivyowekwa na Mungu ili kuwaandaa watu kwa ajili ya kanisa la juu, kwa ajili ya ibada ile iliyo tukufu zaidi ambayo ndani yake hakiwezi kuingia kitu chochote kichafuaacho.” Testimonies, juzuu ya 5, 491.

În 1863, adventismul laodicean a devenit o biserică înregistrată legal și a încetat să mai fie o mișcare. Ei au „intrat” atunci în istoria bisericii. În 1863, biserica lui Hristos a intrat într-o asociere legală cu guvernul Statelor Unite. În acel an au introdus, de asemenea, o diagramă contrafăcută pentru a înlocui cele două table sacre ale lui Habacuc. De îndată ce a fost pregătită a doua tablă, în termenii istoriei profetice, cei preînchipuiți prin Aaron pregăteau o imagine contrafăcută.

Porunca a doua este cel mai specific avertisment împotriva idolatriei și a închinării la chipuri. Tot aici Dumnezeu Își revelează caracterul ca fiind un Dumnezeu gelos. Tot aici El enunță principiul potrivit căruia păstrează judecata asupra celor răi până la al treilea și al patrulea neam. Cele Zece Porunci sunt o transcriere a caracterului lui Hristos.

> „Pentru respingerea lui Hristos, cu urmările care au urmat, ei erau răspunzători. Păcatul unei națiuni și ruinarea unei națiuni se datorau conducătorilor religioși.‟

> „În zilele noastre nu sunt la lucru aceleași influențe? Dintre lucrătorii viei Domnului, nu urmează mulți pe urmele conducătorilor iudei? Nu îi abat învățătorii religioși pe oameni de la cerințele limpezi ale Cuvântului lui Dumnezeu? În loc să-i educe în ascultare de Legea lui Dumnezeu, nu îi instruiesc ei în călcare de lege? De la multe dintre amvoanele bisericilor, poporul este învățat că Legea lui Dumnezeu nu este obligatorie pentru el. Tradițiile, rânduielile și obiceiurile omenești sunt înălțate. Mândria și mulțumirea de sine datorită darurilor lui Dumnezeu sunt cultivate, în timp ce pretențiile lui Dumnezeu sunt nesocotite.

> „Prin punerea deoparte a Legii lui Dumnezeu, oamenii nu știu ce fac. Legea lui Dumnezeu este transcrierea caracterului Său. Ea întruchipează principiile împărăției Sale. Cel care refuză să accepte aceste principii se așază în afara canalului prin care curg binecuvântările lui Dumnezeu.” Parabolele Domnului Hristos, 305.

Caracterul lui Hristos este chipul Său și include faptul că El este un Dumnezeu gelos. Gelozia lui Dumnezeu s-a manifestat în Hristos atunci când El a curățit templul de două ori. La prima curățire a templului, ucenicii care au fost martori la această lucrare au fost atunci conduși să-și amintească faptul că Scripturile făceau referire la gelozia lui Dumnezeu.

> Și Paștele iudeilor era aproape, iar Isus S-a suit la Ierusalim. Și a găsit în templu pe cei ce vindeau boi, oi și porumbei, și pe schimbătorii de bani șezând acolo. Și, făcând un bici din frânghii subțiri, i-a scos pe toți afară din templu, împreună cu oile și boii; și a vărsat banii schimbătorilor și le-a răsturnat mesele. Și le-a zis celor ce vindeau porumbei: Ridicați acestea de aici; nu faceți din casa Tatălui Meu o casă de negustorie. Și ucenicii Lui și-au adus aminte că era scris: „Râvna pentru casa Ta M-a mistuit.” Ioan 2:13–17.

În Scripturi, atât în ebraică, cât și în greacă, cuvântul „zelos” este și cuvântul „gelos”. Este același cuvânt. Când Hristos a curățit templul, El a manifestat gelozia lui Dumnezeu, care este un atribut al caracterului lui Dumnezeu identificat în a doua poruncă, și care se manifestă în mod deosebit împotriva idolatriei. Când Moise a coborât de pe munte cu cele două table și a înțeles ce făcuse Aaron și ce făcea poporul, el a sfărâmat cele două table. Cele două table erau adevărata imagine a geloziei, căci ele erau reprezentări fizice care Îl identificau pe Dumnezeu ca un Dumnezeu gelos. Când Moise a sfărâmat cele două table, el a manifestat însăși gelozia identificată în a doua poruncă.

> Și Moise s-a întors și s-a coborât de pe munte, iar cele două table ale mărturiei erau în mâna lui; tablele erau scrise pe ambele părți ale lor; pe o parte și pe cealaltă erau scrise. Și tablele erau lucrarea lui Dumnezeu, iar scrierea era scrierea lui Dumnezeu, săpată pe table. Și când Iosua a auzit zgomotul poporului, pe când striga, a zis lui Moise: Este un zgomot de război în tabără. Și el a zis: Nu este glasul celor ce strigă de biruință, nici nu este glasul celor ce strigă fiind biruiți; ci aud glasul celor ce cântă. Și s-a întâmplat că, de îndată ce s-a apropiat de tabără, a văzut vițelul și jocurile; și mânia lui Moise s-a aprins, și a aruncat tablele din mâinile sale și le-a sfărâmat la poalele muntelui. Exodul 32:15–19.

Cele două table erau mărturia caracterului lui Dumnezeu. Caracterul lui Dumnezeu este chipul care trebuie să fie format în oameni prin neprihănirea lui Hristos. Cele două table sunt adevăratul chip al geloziei, iar Aaron făcuse un chip contrafăcut al geloziei chiar în clipa în care adevăratul chip al geloziei era dat vechiului Israel. Cei în care Hristos este format înlăuntru au chipul Său și haina neprihănirii Sale, iar cei ce sărbătoreau cu Aaron dansau goi, căci erau laodiceeni. Laodiceenii sunt „ticăloși, nenorociți, săraci, orbi și goi”.

> Și când a văzut Moise că poporul era gol; (căci Aaron îl dezgolise spre rușinea lui înaintea vrăjmașilor săi). Exodul 32:25.

În 1856, cu șapte ani înainte ca diagrama contrafăcută să fie produsă, atât James, cât și Ellen White au identificat faptul că mișcarea trecuse în starea laodiceană. În 1863, adventismul era din punct de vedere spiritual la fel de „gol” cum era vechiul Israel în mod literal „gol” în timp ce dansa în jurul imaginii contrafăcute a geloziei. Contrafacerea pe care o făcuse Aaron era un idol făcut din aur, dar era chipul unui vițel, care este o fiară. Era un chip al fiarei și, de asemenea, un chip pentru fiară. Vițelul de aur era un chip al fiarei, dar fusese și consacrat zeilor despre care Aaron a declarat în mod nelegiuit că izbăviseră pe Israel din robia egipteană.

> Și el l-a luat din mâna lor și l-a lucrat cu o unealtă de cioplire, după ce făcuse din el un vițel turnat; iar ei au zis: Aceștia sunt dumnezeii tăi, Israele, care te-au scos din țara Egiptului. Și când a văzut Aaron aceasta, a zidit un altar înaintea lui; și Aaron a făcut o proclamare și a zis: Mâine va fi o sărbătoare pentru Domnul. Și s-au sculat dis-de-dimineață a doua zi, au adus arderi-de-tot și au adus jertfe de pace; și poporul a șezut să mănânce și să bea și s-a ridicat să joace. Exodul 32:4–6.

Aurul vițel a fost o imagine a unei fiare, dar a fost dedicat dumnezeilor falși și, astfel, a fost și o imagine (jertfă) pentru fiară. Chipul a fost făcut din aur, care este simbolul Babilonului, și era un vițel, care este cea mai înaltă formă de jertfă în slujba sanctuarului. El a fost dedicat dumnezeilor Egiptului. Babilonul tainic (căci toate mărturiile profetice identifică sfârșitul lumii) constă dintr-o femeie călărind pe o fiară. Fiara pe care o călărește femeia este Națiunile Unite (zece împărați) și este un simbol al balaurului, al ateismului și al Egiptului. Femeia însăși este o contrafacere a adevăratei biserici a lui Dumnezeu. Vițelul de aur pe care Aaron l-a dedicat dumnezeilor Egiptului a prefigurat marea curvă din Apocalipsa șaptesprezece, care este Babilonul (aur), călărind pe o fiară (Egipt) și o biserică contrafăcută (vițel).

În același timp, Aaron a zidit un altar, care, după cum tocmai s-a arătat, Îl reprezintă pe Hristos, adevăratul altar. Apoi a instituit un sistem contrafăcut de închinare, căci a proclamat pentru ziua următoare o sărbătoare închinată Domnului. Vițelul de aur al lui Aaron era o imagine „a” și „pentru” fiară și a fost așezat „înaintea” unui Hristos contrafăcut, iar o zi a fost pusă deoparte pentru a celebra sistemul său fals de închinare.

Statele Unite sunt puterea care ridică un chip al fiarei și apoi constrânge lumea să urmeze exemplul ei. Statele Unite au puterea de a impune lumii acel sistem de închinare și fac lucrul acesta în văzul fiarei, „înaintea” ei.

> Apoi am văzut ridicându-se din pământ o altă fiară; și avea două coarne ca ale unui miel și vorbea ca un balaur. Și exercită înaintea lui toată puterea fiarei dintâi și face ca pământul și cei ce locuiesc pe el să se închine fiarei dintâi, a cărei rană de moarte fusese vindecată. Apocalipsa 13:11, 12.

Omul fărădelegii, care este papalitatea, este fiara din mare din Apocalipsa treisprezece. Când Statele Unite vorbesc ca un balaur, la legea duminicală care va veni în curând, atunci încep să silească lumea să ridice o icoană fiarei „înaintea” ei. Fiara dinaintea Statelor Unite (fiara din pământ) este papalitatea (fiara din mare). Papalitatea este un Hristos contrafăcut, iar Aaron își ridicase chipul său de aur înaintea unui Hristos contrafăcut, căci Hristos este adevăratul altar. Aaron a instituit apoi un sistem fals de închinare, așa cum este reprezentat prin proclamarea zilei de sărbătoare care urma să aibă loc în ziua următoare. Și Statele Unite impun un sistem fals de închinare, iar acesta este de asemenea asociat cu o zi contrafăcută de închinare.

Atunci când Moise a coborât de pe munte, controversa era între adevărata și falsa imagine a geloziei — imaginea lui Hristos sau imaginea lui Satana. Contrafacerea consta dintr-un Hristos contrafăcut (altarul), o experiență contrafăcută (laodiceană), o zi de închinare contrafăcută („mâine va fi o sărbătoare a Domnului”). Răzvrătirea vițelului de aur reprezintă răzvrătirea viitoarei legi duminicale, dar ea reprezintă, de asemenea, și răzvrătirea adventismului laodicean din 1863.

En 1863, una tabla falsificada fue introducida para encubrir las joyas del sueño de Miller, tal como estaban representadas sobre las dos tablas de Habacuc. Esas dos tablas habían sido tipificadas por las dos tablas que Moisés recibió en el monte. En 1863, se estableció una conexión legal con el gobierno de los Estados Unidos, poniendo así fin al movimiento millerita y registrando legalmente el movimiento laodicense como la iglesia Adventista del Séptimo Día. Esa relación fue representada por la imagen de Aarón a la bestia, la cual, proféticamente, se define como la combinación de Iglesia y Estado, tipificando así a los milleritas al establecer una relación Iglesia-Estado en 1863, y tipificando también a los Estados Unidos en la ley dominical que está por venir.

Dansatorii nebuni și goi ai lui Aaron, care reprezintă experiența contrafăcută a Laodiceii, sunt întocmai cum ajunsese mișcarea millerită în 1856. Experiența spirituală reprezentată de dansatorii nebuni ai lui Aaron era pusă în contrast cu experiența lui Moise, care manifesta gelozia caracterului lui Dumnezeu față de idolatrie. Un „dans” în profeție este un simbol al înșelării, iar dansatorii nebuni ai lui Aaron reprezentau, de asemenea, înșelarea adusă de Statele Unite atunci când constrâng lumea să „danseze” după fanfara lui Nebucadnețar, în timp ce curva Tirului își cântă cântecele.

У 1863 році лаодикійський міллеритський рух перейшов у юридично зареєстровану Лаодикійську Церкву Адвентистів Сьомого Дня. Як було визначено в попередніх статтях, у 1863 році Єрихон було відбудовано, бо Єрихон є символом достатку Лаодикії та слугує підробкою міста Єрусалима. У 1863 році запровадження підробленої пророчої карти являло собою повторення історії Аарона, золотого тельця і танцюючих безумців. Історія визволення біля Червоного моря неодноразово використовувалася сестрою Вайт для ілюстрації історії раннього адвентизму, і це застосування цілком узгоджується з історією Мойсея й Аарона в суперечці щодо образу ревнощів.

În 1863, prima generație a adventismului laodicean a început când o icoană a geloziei a fost așezată în poartă (biserică), care era înaintea altarului (Hristos). Acea primă generație a „intrat” apoi într-o istorie crescândă a urâciunilor.

> Apoi mi-a zis: „Fiul omului, ridică-ți acum ochii spre miazănoapte.” Și mi-am ridicat ochii spre miazănoapte și iată că, la miazănoapte, la poarta altarului, în intrare, era acest chip al geloziei. Ezechiel 8:5.

Vom continua aceste considerații în articolul următor.

> „Care este starea noastră în acest timp înfricoșător și solemn? Vai, câtă mândrie domnește în biserică, câtă fățărnicie, câtă înșelăciune, câtă iubire de îmbrăcăminte, de frivolitate și de divertisment, câtă dorință de supremație! Toate aceste păcate au întunecat mintea, astfel încât lucrurile veșnice n-au fost deosebite. Oare să nu cercetăm Scripturile, ca să știm unde ne aflăm în istoria acestei lumi? Oare să nu devenim înțelegători cu privire la lucrarea care se săvârșește pentru noi în acest timp și la poziția pe care noi, ca păcătoși, ar trebui să o ocupăm în timp ce această lucrare de ispășire înaintează? Dacă avem vreo grijă pentru mântuirea sufletelor noastre, trebuie să facem o schimbare hotărâtă. Trebuie să-L căutăm pe Domnul cu pocăință adevărată; trebuie, cu adâncă zdrobire a sufletului, să ne mărturisim păcatele, ca ele să fie șterse.”

> „Nu trebuie să mai rămânem pe tărâmul fermecat. Ne apropiem cu repeziciune de încheierea timpului nostru de probă. Fiecare suflet să se întrebe: Cum stau eu înaintea lui Dumnezeu? Nu știm cât de curând numele noastre pot fi aduse pe buzele lui Hristos și cazurile noastre să fie hotărâte în mod definitiv. O, ce vor fi aceste hotărâri? Vom fi socotiți împreună cu cei neprihăniți sau vom fi numărați printre cei răi?‟

> „Biserica să se ridice și să se pocăiască înaintea lui Dumnezeu de abaterile ei. Străjerii să se trezească și să dea trâmbiței un sunet lămurit. Aceasta este o avertizare hotărâtă pe care trebuie s-o proclamăm. Dumnezeu le poruncește slujitorilor Săi: «Strigă în gura mare, nu te opri, înalță-ți glasul ca o trâmbiță și vestește poporului Meu fărădelegea lui și casei lui Iacov păcatele ei» (Isaia 58:1). Atenția poporului trebuie câștigată; dacă aceasta nu se poate face, orice efort este zadarnic; chiar dacă un înger din cer ar coborî și le-ar vorbi, cuvintele lui n-ar face mai mult bine decât dacă ar vorbi în urechea rece a morții.”

> „Biserica trebuie să se trezească la acțiune. Duhul lui Dumnezeu nu poate veni niciodată până când ea nu pregătește calea. Ar trebui să existe o cercetare stăruitoare a inimii. Ar trebui să existe rugăciune unită, perseverentă și, prin credință, o revendicare a făgăduințelor lui Dumnezeu. Ar trebui să existe, nu o îmbrăcare a trupului cu sac, ca în vremurile de demult, ci o profundă umilire a sufletului. Nu avem nici cel dintâi motiv pentru auto-felicitare și autoînălțare. Ar trebui să ne smerim sub mâna cea puternică a lui Dumnezeu. El Se va arăta pentru a-i mângâia și binecuvânta pe adevărații căutători.” Selected Messages, cartea 1, 125, 126.

Back to Articles