Article

# Elijah - Number Eight

Ilie — Numărul opt

Jericho

Ierihon

Author

Jeff Pippenger

Published

October 9, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the beginning of ancient literal Israel and also the beginning of modern spiritual Israel, at the Red Sea crossing, and then at the great disappointment, a series of progressive tests began that ultimately arrived at the final test. The failure of that last test in the book of Numbers and in Millerite history marks the beginning of a wilderness wandering.

La începutul Israelului antic literal și, de asemenea, la începutul Israelului spiritual modern, la trecerea Mării Roșii și apoi la marea dezamăgire, a început o serie de încercări progresive care, în cele din urmă, au ajuns la încercarea finală. Eșecul acelei ultime încercări în cartea Numeri și în istoria milleriților marchează începutul unei rătăciri prin pustie.

> “For forty years did unbelief, murmuring, and rebellion shut out ancient Israel from the land of Canaan. The same sins have delayed the entrance of modern Israel into the heavenly Canaan. In neither case were the promises of God at fault. It is the unbelief, the worldliness, unconsecration, and strife among the Lord’s professed people that have kept us in this world of sin and sorrow so many years.

> „Timp de patruzeci de ani, necredința, cârtirea și răzvrătirea au ținut pe vechiul Israel departe de țara Canaanului. Aceleași păcate au întârziat intrarea Israelului modern în Canaanul ceresc. În niciunul dintre aceste cazuri, făgăduințele lui Dumnezeu nu au fost de vină. Necredința, iubirea de lume, lipsa de consacrare și cearta dintre cei ce mărturisesc a fi poporul Domnului sunt cele care ne-au ținut atâția ani în această lume a păcatului și a durerii.”

> “We may have to remain here in this world because of insubordination many more years, as did the children of Israel; but for Christ’s sake, His people should not add sin to sin by charging God with the consequence of their own wrong course of action.” Evangelism, 696.

> „S-ar putea să fim nevoiți să rămânem aici, în această lume, încă mulți ani, din pricina nesupunerii, așa cum au făcut copiii lui Israel; dar, de dragul lui Hristos, poporul Său nu ar trebui să adauge păcat peste păcat, punând pe seama lui Dumnezeu consecința propriului lor curs greșit de acțiune.” Evanghelizare, 696.

At the end of ancient Israel’s history, as in the beginning there was a progressive testing process which ended when ancient literal Israel was taken into captivity in Babylon. At the end of modern spiritual Israel, they too will face a progressive testing process. That process ends when Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law. As with ancient Israel, modern Israel will be taken captive by spiritual Babylon.

Mu mpera z’amateka ya Isirayeli ya kera, nk’uko byari no ku ntangiriro, habayeho igikorwa cy’igeragezwa gikurikirana cyarangiye igihe Isirayeli ya kera nyakuri yajyanwaga mu bunyage i Babuloni. Ku mpera ya Isirayeli ya none yo mu buryo bw’umwuka, na bo bazahura n’igikorwa cy’igeragezwa gikurikirana. Icyo gikorwa kirangira igihe Abadiventisiti b’i Lawodikiya batsindwa ku itegeko ryo ku Cyumweru. Nk’uko byagendekeye Isirayeli ya kera, Isirayeli ya none izajyanwa mu bunyage na Babuloni yo mu buryo bw’umwuka.

The Millerite movement that began prophetically in 1798, and ended officially in 1863, typifies the movement of the one hundred and forty-four thousand that began in 1989 and ends at the close of human probation and the Second Coming of Christ. Between the ending of the Millerite movement and the arrival of the mighty movement of the third angel, is the history of the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church.

Милеристичкото движење, кое пророчки започна во 1798 година, а официјално заврши во 1863 година, го претставува како тип движењето на сто четириесет и четирите илјади, кое започна во 1989 година и завршува со затворањето на човечкото време на милост и со Второто Христово доаѓање. Меѓу завршувањето на милеристичкото движење и доаѓањето на моќното движење на третиот ангел, се наоѓа историјата на правно регистрираната лаодикијска Црква на адвентистите на седмиот ден.

> “A distance of only eleven days’ journey lay between Sinai and Kadesh, on the borders of Canaan; and it was with the prospect of speedily entering the goodly land that the hosts of Israel resumed their march when the cloud at last gave the signal for an onward movement. Jehovah had wrought wonders in bringing them from Egypt, and what blessings might they not expect now that they had formally covenanted to accept Him as their Sovereign, and had been acknowledged as the chosen people of the Most High?” Patriarchs and Prophets, 376.

> „Doar o distanță de unsprezece zile de călătorie se afla între Sinai și Cades, la hotarele Canaanului; și, având înainte perspectiva de a intra curând în țara cea bună, oștirile lui Israel și-au reluat marșul când norul a dat în cele din urmă semnalul pentru înaintare. Iehova făcuse minuni aducându-i afară din Egipt, iar ce binecuvântări n-ar fi putut ei să aștepte acum, după ce se legaseră prin legământ să-L primească drept Suveran al lor și fuseseră recunoscuți ca poporul ales al Celui Preaînalt?” Patriarhi și Profeți, 376.

Their short journey ended up being forty years, due to their unbelief and disobedience. Had they manifested a faith that was based upon their mighty deliverance out of slavery, they would have soon crossed over the Jordan river and entered into the Promised Land. Their first obstacle thereafter would have been the same obstacle that Joshua later took up. After forty years, literal Israel left the wilderness for the Promised Land, and Jericho was their first step, and it stands as a symbol of the power of God unto salvation unto everyone that believes. Jericho is also the symbol of the work that the Millerite movement was to confront in 1863, but they retreated into the wilderness. The symbolism of Elijah is directly connected with the symbolism of Jericho, and it is informative to consider Elijah’s historical connection with Jericho.

Călătoria lor scurtă a ajuns să dureze patruzeci de ani, din pricina necredinței și neascultării lor. Dacă ar fi manifestat o credință întemeiată pe marea lor izbăvire din robie, ar fi trecut curând Iordanul și ar fi intrat în Țara Făgăduită. Primul lor obstacol de după aceea ar fi fost același obstacol pe care Iosua l-a înfruntat mai târziu. După patruzeci de ani, Israelul literal a părăsit pustia pentru Țara Făgăduită, iar Ierihonul a fost primul lor pas, și el stă ca un simbol al puterii lui Dumnezeu spre mântuire pentru oricine crede. Ierihonul este, de asemenea, simbolul lucrării cu care mișcarea millerită urma să se confrunte în 1863, dar ei s-au retras în pustie. Simbolismul lui Ilie este legat în mod direct de simbolismul Ierihonului și este util să luăm în considerare legătura istorică a lui Ilie cu Ierihonul.

> Now the rest of the acts of Omri which he did, and his might that he showed, are they not written in the book of the chronicles of the kings of Israel? So Omri slept with his fathers, and was buried in Samaria: and Ahab his son reigned in his stead. And in the thirty and eighth year of Asa king of Judah began Ahab the son of Omri to reign over Israel: and Ahab the son of Omri reigned over Israel in Samaria twenty and two years. And Ahab the son of Omri did evil in the sight of the Lord above all that were before him. And it came to pass, as if it had been a light thing for him to walk in the sins of Jeroboam the son of Nebat, that he took to wife Jezebel the daughter of Ethbaal king of the Zidonians, and went and served Baal, and worshipped him. And he reared up an altar for Baal in the house of Baal, which he had built in Samaria. And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:27–17:1.

> Iar celelalte fapte ale lui Omri pe care le-a făcut și puterea pe care a arătat-o, nu sunt ele scrise în cartea cronicilor împăraților lui Israel? Astfel, Omri a adormit cu părinții săi și a fost îngropat în Samaria; iar Ahab, fiul său, a domnit în locul lui. Și în al treizeci și optulea an al lui Asa, împăratul lui Iuda, a început Ahab, fiul lui Omri, să domnească peste Israel; și Ahab, fiul lui Omri, a domnit peste Israel în Samaria douăzeci și doi de ani. Și Ahab, fiul lui Omri, a făcut ce este rău înaintea Domnului, mai mult decât toți cei ce fuseseră înainte de el. Și s-a întâmplat că, de parcă ar fi fost un lucru ușor pentru el să umble în păcatele lui Ieroboam, fiul lui Nebat, și-a luat de soție pe Izabela, fiica lui Etbaal, împăratul sidonienilor, și s-a dus să slujească lui Baal și să i se închine. Și a ridicat un altar pentru Baal în casa lui Baal, pe care o zidise în Samaria. Și Ahab a făcut un idol al Astarteei; și Ahab a făcut mai mult ca să-L mânie pe Domnul Dumnezeul lui Israel decât toți împărații lui Israel care fuseseră înainte de el. În zilele lui, Hiel, betelitul, a zidit Ierihonul: i-a pus temelia cu prețul lui Abiram, întâiul său născut, și i-a așezat porțile cu prețul lui Segub, fiul său cel mai tânăr, după cuvântul Domnului, pe care îl rostise prin Iosua, fiul lui Nun. Și Ilie Tișbitul, dintre locuitorii Galaadului, i-a zis lui Ahab: „Viu este Domnul Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că în acești ani nu va fi nici rouă, nici ploaie, decât după cuvântul meu.” 1 Împărați 16:27–17:1.

The confrontation that Elijah had with the gods of Ahab and Jezebel at Mount Carmel was in response to the apostasy of the northern kingdom of Israel’s seventh king who “did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him.” The word ‘provoke’ in the passage, is a reference to the “day of provocation” that was represented by the tenth test in Numbers fourteen. Ahab’s provoking of God represented the last of ten tests that was brought about by the evil report of ten spies in Numbers fourteen. Therefore, it represents the last test for the Millerite movement and the last test for the one hundred and forty-four thousand.

Confruntarea pe care Ilie a avut-o cu dumnezeii lui Ahab și ai Izabelei pe Muntele Carmel a fost un răspuns la apostazia celui de-al șaptelea împărat al regatului de nord al lui Israel, care „a făcut mai mult ca să mânie pe Domnul Dumnezeul lui Israel decât toți împărații lui Israel care fuseseră înainte de el”. Cuvântul „a mâhni” din acest pasaj este o trimitere la „ziua provocării”, reprezentată de a zecea încercare din Numeri paisprezece. Provocarea lui Ahab la adresa lui Dumnezeu a reprezentat ultima dintre cele zece încercări adusă prin raportul rău al celor zece iscoade din Numeri paisprezece. Prin urmare, ea reprezintă ultima încercare pentru mișcarea millerită și ultima încercare pentru cei o sută patruzeci și patru de mii.

> Wherefore as the Holy Ghost saith, Today if ye will hear his voice, Harden not your hearts, as in the provocation, in the day of temptation in the wilderness. Hebrews 3:7, 8.

> Aşadar, aşa cum zice Duhul Sfânt: „Astăzi, dacă veţi auzi glasul Lui, nu vă împietriţi inimile, ca în timpul răzvrătirii, în ziua ispitirii din pustie.” Evrei 3:7, 8.

In the prophetic “day of provocation” represented by Ahab, the prophet Elijah prayed that if it was necessary, God would bring judgments upon Israel that His people might repent from the sins they were participating in.

În „ziua provocării” profetice, reprezentată prin Ahab, profetul Ilie s-a rugat ca, dacă era necesar, Dumnezeu să aducă judecăți asupra lui Israel, pentru ca poporul Său să se pocăiască de păcatele la care lua parte.

> “The people of Israel had gradually lost their fear and reverence for God until His word through Joshua had no weight with them. ‘In his [Ahab’s] days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his first-born, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun.’

> „Poporul lui Israel își pierduse treptat teama și reverența față de Dumnezeu, până când cuvântul Său rostit prin Iosua nu mai avea nicio greutate pentru ei. «Pe vremea lui [Ahab], Hiel din Betel a zidit Ierihonul: i-a pus temeliile pe Abiram, întâiul său născut, și i-a ridicat porțile pe Segub, fiul său cel mai tânăr, după cuvântul Domnului, pe care îl rostise prin Iosua, fiul lui Nun.»”

> “While Israel was apostatizing, Elijah remained a loyal and true prophet of God. His faithful soul was greatly distressed as he saw that unbelief and infidelity were fast separating the children of Israel from God, and he prayed that God would save His people. He entreated that the Lord would not wholly cast away His sinning people, but that He would by judgments if necessary arouse them to repentance and not permit them to go to still greater lengths in sin and thus provoke Him to destroy them as a nation.

> „Pe când Israel apostazia, Ilie a rămas un proroc al lui Dumnezeu credincios și adevărat. Sufletul său credincios era profund mâhnit când vedea că necredința și necredincioșia îi despărțeau cu repeziciune pe copiii lui Israel de Dumnezeu, și el se ruga ca Dumnezeu să-Și mântuiască poporul. El se ruga stăruitor ca Domnul să nu lepede cu totul pe poporul Său păcătos, ci ca, prin judecăți, dacă era necesar, să-i trezească la pocăință și să nu îngăduie să meargă și mai departe în păcat și astfel să-L provoace să-i nimicească ca națiune.”

> “The message of the Lord came to Elijah to go to Ahab with the denunciations of His judgments because of the sins of Israel. Elijah traveled day and night until he reached the palace of Ahab. He solicited no admission, and waited not to be formally announced. All unexpectedly to Ahab, Elijah stands before the astonished king of Samaria in the coarse garments usually worn by the prophets. He makes no apology for his abrupt appearance, without invitation; but, raising his hands to heaven, he solemnly affirms by the living God, who made the heavens and the earth, the judgments which would come upon Israel: ‘There shall not be dew nor rain these years, but according to my word.’

> «អម្ចាស់មានព្រះបន្ទូលមកកាន់អេលីយ៉ា ឲ្យទៅរកអាហាប់ ជាមួយនឹងពាក្យប្រកាសទោសនៃសេចក្តីវិនិច្ឆ័យរបស់ព្រះអង្គ ដោយសារអំពើបាបរបស់អ៊ីស្រាអែល។ អេលីយ៉ាបានធ្វើដំណើរទាំងថ្ងៃទាំងយប់ រហូតដល់គាត់ទៅដល់រាជវាំងរបស់អាហាប់។ គាត់មិនបានសុំការអនុញ្ញាតឲ្យចូលឡើយ ហើយក៏មិនបានរង់ចាំឲ្យមានការប្រកាសជាផ្លូវការអំពីការមកដល់របស់គាត់ដែរ។ ដោយមិននឹកស្មានដល់សម្រាប់អាហាប់ អេលីយ៉ាបានឈរនៅមុខស្តេចសាម៉ារីដែលមានការភ្ញាក់ផ្អើល ក្នុងសម្លៀកបំពាក់សាច់ក្រណាត់គ្រើម ដែលជាសម្លៀកបំពាក់ដែលពួកហោរាតែងស្លៀកជាទូទៅ។ គាត់មិនបានធ្វើការសុំទោសអ្វីឡើយ ចំពោះការបង្ហាញខ្លួនយ៉ាងភ្លាមៗរបស់គាត់ ដោយគ្មានការអញ្ជើញ; ប៉ុន្តែ ដោយលើកដៃឡើងទៅស្ថានសួគ៌ គាត់បានប្រកាសយ៉ាងឱឡារិក ដោយព្រះដ៏មានព្រះជន្មរស់ ដែលបានបង្កើតផ្ទៃមេឃ និងផែនដី អំពីសេចក្តីវិនិច្ឆ័យដែលនឹងមកលើអ៊ីស្រាអែលថា៖ «ក្នុងប៉ុន្មានឆ្នាំនេះ នឹងមិនមានទឹកសន្សើម ឬភ្លៀងឡើយ លើកលែងតែតាមពាក្យរបស់ខ្ញុំ»។

> “This startling denunciation of God’s judgments because of the sins of Israel fell like a thunderbolt upon the apostate king. He seemed to be paralyzed with amazement and terror; and before he could recover from his astonishment, Elijah, without waiting to see the effect of his message, disappeared as suddenly as he came. His work was to speak the word of woe from God, and he instantly withdrew. His word had locked up the treasures of heaven, and his word was the only key which could open them again.” Testimonies, volume 3, 273.

> “Acest denunț cutremurător al judecăților lui Dumnezeu din pricina păcatelor lui Israel a căzut ca un trăsnet asupra împăratului apostat. El părea să fie paralizat de uimire și groază; iar înainte de a-și putea reveni din uluirea sa, Ilie, fără să aștepte să vadă efectul soliei sale, a dispărut tot atât de brusc precum venise. Lucrarea lui era să rostească din partea lui Dumnezeu cuvântul de vai, iar el s-a retras îndată. Cuvântul lui încuiase comorile cerului, iar cuvântul lui era singura cheie care le putea deschide din nou.” Testimonies, volumul 3, 273.

Israel had forgotten that Joshua had strictly commanded them not to associate with the heathen nations, and to never rebuild Jericho. Though the battle of Jericho was a tremendous demonstration of God’s power and a symbol of God’s promise to lead His people into the Promised Land, there was also a sin, a curse and a deliverance associated with Jericho. The ‘sin’ was that of Achan who coveted the wealth and influence of Jericho, the ‘curse’ was upon any man that would rebuild Jericho and the harlot Rahab represented the ‘deliverance’. Achan wanted the beautiful Babylonian robe. He thought he could hide his sin, as Adam and Eve sought to hide their sin with a garment of fig leaves. Achan wanted the prosperity that Jericho represented, and he wished to be associated with Babylon.

ইস্রায়েল ভুলে গিয়েছিল যে যিহোশূয় তাদের কঠোরভাবে আদেশ দিয়েছিলেন যেন তারা অজাতীয় জাতিসমূহের সঙ্গে কোনো সম্পর্ক না রাখে এবং যিরীহো কখনো পুনর্নির্মাণ না করে। যিরীহোর যুদ্ধ যদিও ঈশ্বরের শক্তির এক মহান প্রদর্শন ছিল এবং তাঁর জনগণকে প্রতিশ্রুত দেশে প্রবেশ করিয়ে দেওয়ার বিষয়ে ঈশ্বরের অঙ্গীকারের একটি প্রতীক ছিল, তথাপি যিরীহোর সঙ্গে একটি পাপ, একটি অভিশাপ এবং একটি পরিত্রাণও যুক্ত ছিল। ‘পাপ’ ছিল আখানের, যে যিরীহোর সম্পদ ও প্রভাবের প্রতি লোভ করেছিল; ‘অভিশাপ’ ছিল সেই যে-কোনো মানুষের উপর, যে যিরীহো পুনর্নির্মাণ করবে; এবং বেশ্যা রহব ‘পরিত্রাণ’-এর প্রতিনিধিত্ব করেছিল। আখান সেই মনোরম বাবিলীয় পোশাকটি কামনা করেছিল। সে ভেবেছিল যে সে তার পাপ গোপন করতে পারবে, যেমন আদম ও হবা ডুমুরপাতার বস্ত্র দিয়ে তাদের পাপ লুকাতে চেষ্টা করেছিল। আখান যিরীহো যে সমৃদ্ধির প্রতীক ছিল, তা কামনা করেছিল, এবং সে বাবিলের সঙ্গে যুক্ত হতে চেয়েছিল।

Jericho is set forth as a symbol of the work of carrying the third angel’s message to the world, but it possesses a warning about the sin of loving and trusting in the world. The symbol of Jericho also contains a curse against the rebuilding of Jericho and Rahab represents those still in Babylon that come out when the loud cry of the third angel is proclaimed.

Ierihonul este prezentat ca un simbol al lucrării de ducere a soliei celui de-al treilea înger către lume, însă el conține un avertisment cu privire la păcatul de a iubi și a te încrede în lume. Simbolul Ierihonului cuprinde, de asemenea, un blestem împotriva rezidirii Ierihonului, iar Rahav îi reprezintă pe aceia care sunt încă în Babilon și care ies afară atunci când este proclamată marea strigare a celui de-al treilea înger.

> “Elijah’s faithful soul was grieved. His indignation was aroused, and he was jealous for the glory of God. He saw that Israel was plunged into fearful apostasy. And when he called to mind the great things that God had wrought for them, he was overwhelmed with grief and amazement. But all this was forgotten by the majority of the people. He went before the Lord, and, with his soul wrung with anguish, pleaded for Him to save His people if it must be by judgments. He pleaded with God to withhold from His ungrateful people dew and rain, the treasures of heaven, that apostate Israel might look in vain to their gods, their idols of gold, wood, and stone, the sun, moon, and stars, to water and enrich the earth, and cause it to bring forth plentifully. The Lord told Elijah that He had heard his prayer and would withhold dew and rain from His people until they should turn unto Him with repentance.

> Sufletul credincios al lui Ilie era întristat. Indignarea îi fusese stârnită și era plin de zel pentru slava lui Dumnezeu. El vedea că Israel se cufundase într-o apostazie înfricoșătoare. Iar când își aducea aminte de lucrurile mari pe care Dumnezeu le făcuse pentru ei, era copleșit de durere și uimire. Dar toate acestea fuseseră uitate de majoritatea poporului. El a venit înaintea Domnului și, cu sufletul sfâșiat de mâhnire, L-a implorat să-Și mântuiască poporul, chiar dacă aceasta trebuia să fie prin judecăți. L-a rugat pe Dumnezeu să oprească de la poporul Său nerecunoscător roua și ploaia, vistieriile cerului, pentru ca Israelul apostat să privească în zadar către dumnezeii săi, idolii săi de aur, de lemn și de piatră, către soare, lună și stele, ca să ude și să îmbogățească pământul și să-l facă să rodească din belșug. Domnul i-a spus lui Ilie că i-a ascultat rugăciunea și că va opri roua și ploaia de la poporul Său până când se vor întoarce la El cu pocăință.

> “God had specially guarded His people against mingling with the idolatrous nations around them, lest their hearts should be deceived by the attractive groves and shrines, temples and altars, which were arranged in the most expensive, alluring manner to pervert the senses so that God would be supplanted in the minds of the people.

> „Dumnezeu Își păzise în mod deosebit poporul împotriva amestecării cu neamurile idolatre din jurul lor, ca nu cumva inimile lor să fie înșelate de dumbrăvile și sanctuarele atrăgătoare, de templele și altarele rânduite în chipul cel mai costisitor și mai ademenitor, spre a perverti simțurile, astfel încât Dumnezeu să fie înlăturat din mintea poporului.״

> “The city of Jericho was devoted to the most extravagant idolatry. The inhabitants were very wealthy, but all the riches that God had given them they counted as the gift of their gods. They had gold and silver in abundance; but, like the people before the Flood, they were corrupt and blasphemous, and insulted and provoked the God of heaven by their wicked works. God’s judgments were awakened against Jericho. It was a stronghold. But the Captain of the Lord’s host Himself came from heaven to lead the armies of heaven in an attack upon the city. Angels of God laid hold of the massive walls and brought them to the ground. God had said that the city of Jericho should be accursed and that all should perish except Rahab and her household. These should be saved because of the favor that Rahab showed the messengers of the Lord. The word of the Lord to the people was: ‘And ye, in anywise keep yourselves from the accursed thing, lest ye make yourselves accursed, when ye take of the accursed thing, and make the camp of Israel a curse, and trouble it.’ ‘And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his first-born, and in his youngest son shall he set up the gates of it.’

> „Cetatea Ierihonului era dedată celei mai extravagante idolatrii. Locuitorii ei erau foarte bogați, dar toate bogățiile pe care li le dăduse Dumnezeu le socoteau drept darul dumnezeilor lor. Aveau aur și argint din belșug; însă, asemenea oamenilor de dinainte de Potop, erau stricați și hulitori și Îl insultau și Îl provocau pe Dumnezeul cerului prin faptele lor rele. Judecățile lui Dumnezeu s-au ridicat împotriva Ierihonului. Era o fortăreață. Dar Însuși Căpetenia oștirii Domnului a venit din cer pentru a conduce oștirile cerului într-un atac împotriva cetății. Îngerii lui Dumnezeu au apucat zidurile masive și le-au prăbușit la pământ. Dumnezeu spusese că cetatea Ierihonului trebuia să fie dată spre nimicire și că toți trebuiau să piară, în afară de Rahav și casa ei. Aceștia trebuiau să fie salvați datorită bunăvoinței pe care Rahav a arătat-o solilor Domnului. Cuvântul Domnului către popor a fost: «Iar voi, feriți-vă cu orice chip de lucrul dat spre nimicire, ca nu cumva, luând din lucrul dat spre nimicire, să vă faceți voi înșivă vrednici de nimicire și să faceți tabăra lui Israel un blestem și s-o tulburați.» «Și Iosua i-a pus să jure în vremea aceea, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va scula și va zidi această cetate, Ierihonul; cu întâiul său născut îi va pune temelia și cu fiul său cel mai tânăr îi va așeza porțile.»”

> “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God. He guarded His people by most positive commands; yet notwithstanding the solemn injunction from God by the mouth of Joshua, Achan ventured to transgress. His covetousness led him to take of the treasures that God had forbidden him to touch because the curse of God was upon them. And because of this man’s sin the Israel of God were as weak as water before their enemies.

> „Dumnezeu a fost foarte categoric în ce privește Ierihonul, pentru ca poporul să nu fie fermecat de lucrurile la care se închinaseră locuitorii și inimile lor să nu fie abătute de la Dumnezeu. El Și-a ocrotit poporul prin porunci cât se poate de explicite; totuși, în pofida solemnei porunci date de Dumnezeu prin gura lui Iosua, Acan a îndrăznit să calce porunca. Lăcomia lui l-a făcut să ia din comorile pe care Dumnezeu îi interzisese să le atingă, deoarece blestemul lui Dumnezeu era asupra lor. Și din pricina păcatului acestui om, Israelul lui Dumnezeu a fost slab ca apa înaintea vrăjmașilor săi.”

> “Joshua and the elders of Israel were in great affliction. They lay before the ark of God in most abject humility because the Lord was wroth with His people. They prayed and wept before God. The Lord spoke to Joshua: ‘Get thee up; wherefore liest thou thus upon thy face? Israel hath sinned, and they have also transgressed My covenant which I commanded them: for they have even taken of the accursed thing, and have also stolen, and dissembled also, and they have put it even among their own stuff. Therefore the children of Israel could not stand before their enemies, but turned their backs before their enemies, because they were accursed: neither will I be with you any more, except ye destroy the accursed from among you.’

> „Iosua și bătrânii lui Israel se aflau într-o mare strâmtorare. Zăceau înaintea chivotului lui Dumnezeu, în cea mai adâncă smerenie, pentru că Domnul Se mâniase pe poporul Său. Ei s-au rugat și au plâns înaintea lui Dumnezeu. Domnul i-a vorbit lui Iosua: «Scoală-te; pentru ce stai astfel cu fața la pământ? Israel a păcătuit și a călcat, de asemenea, legământul Meu pe care i l-am poruncit; căci au luat chiar din lucrul dat spre nimicire, au și furat, au și tăgăduit și l-au pus chiar printre lucrurile lor. De aceea copiii lui Israel n-au putut să stea înaintea vrăjmașilor lor, ci au întors spatele înaintea vrăjmașilor lor, pentru că au ajuns sub blestem; nici nu voi mai fi cu voi, dacă nu nimiciți din mijlocul vostru lucrul dat spre nimicire.»”

> “I have been shown that God here illustrates how He regards sin among those who profess to be His commandment-keeping people. Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath. He would teach His people that disobedience and sin are exceedingly offensive to Him and are not to be lightly regarded.” Testimonies, volume 3, 263, 264.

> „Mi-a fost arătat că Dumnezeu ilustrează aici felul în care privește El păcatul printre aceia care mărturisesc că sunt poporul Său păzitor al poruncilor. Aceia pe care El i-a onorat în mod deosebit, făcându-i martori ai remarcabilelor manifestări ale puterii Sale, așa cum a fost vechiul Israel, și care chiar și atunci vor îndrăzni să nesocotească îndrumările Sale explicite, vor fi obiecte ale mâniei Sale. El vrea să-Și învețe poporul că neascultarea și păcatul Îi sunt nespus de ofensatoare și nu trebuie privite cu ușurătate.” Testimonies, volumul 3, 263, 264.

The story of Jericho includes the warning to not trust in the perceived strength and glory of the wicked and affluent city. A “city” in Bible prophecy is a kingdom, and Achan took a Babylonian garment. A garment prophetically represents character, so in the “last days,” Achan’s hiding of the Babylonish garment represents a hidden desire to possess the character of spiritual Babylon. The character, or image of spiritual Babylon is what the United States covets when it brings together church and state.

Povestirea despre Ierihon include avertizarea de a nu ne încrede în puterea și slava aparentă a cetății nelegiuite și prospere. O „cetate” în profeția biblică este o împărăție, iar Acan a luat o haină babiloniană. O haină reprezintă în mod profetic caracterul, astfel că, în „zilele de pe urmă”, ascunderea de către Acan a hainei babiloniene reprezintă o dorință ascunsă de a poseda caracterul Babilonului spiritual. Caracterul, sau chipul Babilonului spiritual, este ceea ce Statele Unite râvnesc atunci când aduc laolaltă biserica și statul.

Confronted with the possibility of the youth of the Millerite movement being drafted into the Civil War, and recognizing the need of organization, the leaders of the movement became legally connected with the affluent nation that they were never to assimilate unto. Even the Constitution of that affluent country designed that it was never necessary for a church to be connected with the state. There were denominations that existed during the Millerite time period, that still exist today; some of those denominations have never entered into the legal relationship with the United States government, and their choice to not establish that relationship, never in any way prevented them from organizing their respective churches.

În fața posibilității ca tinerii mișcării millerite să fie recrutați în Războiul Civil și recunoscând nevoia de organizare, conducătorii mișcării au ajuns să fie legați din punct de vedere juridic de națiunea înstărită cu care nu trebuiau niciodată să se asimileze. Chiar și Constituția acelei țări înstărite prevedea că nu era niciodată necesar ca o biserică să fie legată de stat. Au existat denominațiuni în perioada mișcării millerite care există și astăzi; unele dintre acele denominațiuni nu au intrat niciodată în relația juridică cu guvernul Statelor Unite, iar alegerea lor de a nu stabili această relație nu le-a împiedicat niciodată în vreun fel să-și organizeze bisericile respective.

Long after Joshua fought the battle of Jericho, in the time of Ahab, all the warnings of Achan’s apostasy and the destruction of Jericho had been forgotten by God’s apostate people. Elijah prayed to God, requesting if necessary that God’s judgments would be exercised to bring His people to repentance. When Malachi records the final words of the Old Testament the promise is set within the context of the Lord striking the world with a curse. The curse associated with Jericho, was upon any man who would rebuild Jericho. The curse was upon any who would like Achan, desire to trust in the wealth and affluency associated with Jericho. Achan’s “sin” represents the hidden unsanctified inward desire to wear the Babylonish garment. The ‘curse’ was for the work of acting out those inward desires.

Cu mult timp după ce Iosua a purtat bătălia de la Ierihon, pe vremea lui Ahab, toate avertizările privind apostazia lui Acan și nimicirea Ierihonului fuseseră uitate de poporul apostat al lui Dumnezeu. Ilie s-a rugat lui Dumnezeu, cerând ca, dacă era necesar, judecățile lui Dumnezeu să fie aduse la îndeplinire pentru a-l conduce pe poporul Său la pocăință. Când Maleahi consemnează ultimele cuvinte ale Vechiului Testament, făgăduința este așezată în contextul în care Domnul lovește lumea cu blestem. Blestemul asociat cu Ierihonul era asupra oricărui om care ar fi rezidit Ierihonul. Blestemul era asupra oricui care, asemenea lui Acan, ar dori să se încreadă în bogăția și îndestularea asociate cu Ierihonul. „Păcatul” lui Acan reprezintă dorința lăuntrică ascunsă, nesfințită, de a purta haina babiloniană. „Blestemul” era pentru lucrarea de a pune în faptă acele dorințe lăuntrice.

Miller’s message was the Elijah message for his time and the Civil War represented the judgments that accompany the Elijah message. In the middle of the Civil War in 1863, Millerite Adventism rebuilt Jericho, as witnessed by the details of Joshua’s curse upon any man who did so.

Mesajul lui Miller a fost mesajul lui Ilie pentru vremea sa, iar Războiul Civil a reprezentat judecățile care însoțesc mesajul lui Ilie. În mijlocul Războiului Civil, în 1863, adventismul millerit a reclădit Ierihonul, după cum atestă detaliile blestemului rostit de Iosua asupra oricărui om care ar fi făcut aceasta.

> And Joshua adjured them at that time, saying, Cursed be the man before the Lord, that riseth up and buildeth this city Jericho: he shall lay the foundation thereof in his firstborn, and in his youngest son shall he set up the gates of it. Joshua 6:26.

> Și Iosua i-a pus atunci sub jurământ, zicând: Blestemat să fie înaintea Domnului omul care se va ridica și va zidi cetatea aceasta, Ierihonul; cu întâiul său născut îi va pune temelia și cu fiul său cel mai tânăr îi va așeza porțile. Iosua 6:26.

The word “adjured” in the command of Joshua is both an oath and a curse. Cursed if you break Joshua’s command, and blessed if you keep the oath. The word translated as “adjured” is also translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The oath and curse of Moses as Daniel expresses it in chapter nine, is connected with the rebuilding of Jericho.

Cuvântul „jurat” din porunca lui Iosua este deopotrivă un jurământ și un blestem. Blestemat dacă încalci porunca lui Iosua și binecuvântat dacă păzești jurământul. Cuvântul tradus prin „jurat” este tradus și prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Jurământul și blestemul lui Moise, așa cum le exprimă Daniel în capitolul nouă, sunt legate de reconstruirea Ierihonului.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israelul a călcat Legea Ta, abătându-se ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-a revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în Legea lui Moise, robul lui Dumnezeu, pentru că am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11

Sister White said, “God was very particular in regard to Jericho, lest the people should be charmed with the things that the inhabitants had worshiped and their hearts be diverted from God.” God was very particular in accomplishing the destruction of Jericho and therefore He was very particular in recording the warning represented by Achan. He was careful in recording the curse associated with rebuilding Jericho and also careful in defining the divine tactics employed in bringing the walls down.

Sora White yavuze riti: “Imana yari yitaye cyane ku byerekeye Yeriko, kugira ngo abantu batayoborwa n’ibintu abahatuye bari barasengaga, bityo imitima yabo ikava ku Mana.” Imana yari yitaye cyane mu gusohoza irimbuka rya Yeriko, kandi ni cyo cyatumye yita cyane no mu kwandika umuburo uhagarariwe na Akani. Yitaye kandi no mu kwandika umuvumo ujyanye no kongera kubaka Yeriko, kandi yita no mu gusobanura amayeri y’ubumana yakoreshejwe mu gusenya inkuta zaho.

It was most certainly Jesus, as the Captain of the Lord’s host that directed the angels to bring Jericho’s walls down, and nothing is done by accident in God’s Word, but in this instance, we have the prophetess telling us that “God was very particular in regard to Jericho.” Seven days the ark was carried around the city, and a day is a year in prophecy. That principle was recorded at the beginning of the forty years of wilderness wandering and at the end of those forty years they compassed Jericho for seven days.

A fost, cu toată certitudinea, Isus, ca și Căpetenie a oștirii Domnului, Cel care a îndrumat îngerii să dărâme zidurile Ierihonului; și nimic nu este făcut din întâmplare în Cuvântul lui Dumnezeu, însă, în acest caz, profetesa ne spune că „Dumnezeu a fost foarte riguros în ceea ce privește Ierihonul.” Timp de șapte zile, chivotul a fost purtat în jurul cetății, iar în profeție o zi este un an. Acest principiu a fost consemnat la începutul celor patruzeci de ani de rătăcire prin pustie, iar la sfârșitul acelor patruzeci de ani au înconjurat Ierihonul timp de șapte zile.

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. Numbers 14:34.

> După numărul zilelor în care ați iscodit țara, adică patruzeci de zile, pentru fiecare zi câte un an, vă veți purta nelegiuirile, adică patruzeci de ani, și veți cunoaște ruperea legământului Meu. Numeri 14:34.

Seven days the ark was carried around the city and on the seventh-day it was taken around the city “seven times.” This provides two prophetic witnesses that Jericho is associated with the “seven times” of Moses’ oath. God’s covenant people are priests, and seven priests blew seven trumpets.

Șapte zile chivotul a fost purtat în jurul cetății, iar în ziua a șaptea a fost dus în jurul cetății „de șapte ori”. Aceasta oferă două mărturii profetice că Ierihonul este asociat cu „șapte ori” din jurământul lui Moise. Poporul legământului lui Dumnezeu este alcătuit din preoți, iar șapte preoți au sunat din șapte trâmbițe.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, primite de Dumnezeu prin Isus Hristos. 1 Petru 2:5.

A trumpet represents either a warning message, or a judgment or a call to a holy convocation depending on the context where it is located. In the last days a trumpet is to be blown by the watchmen, as it was blown by the Millerites in their history. The priests represent the watchmen on the walls of Zion that blow a trumpet, warning God’s people of a coming judgment, while also calling those very same people unto a holy convocation.

O trâmbiță reprezintă fie un mesaj de avertizare, fie o judecată, fie o chemare la o adunare sfântă, în funcție de contextul în care apare. În zilele de pe urmă, o trâmbiță trebuie să fie sunată de străjeri, așa cum a fost sunată de milleriți în istoria lor. Preoții îi reprezintă pe străjerii de pe zidurile Sionului care sună din trâmbiță, avertizând poporul lui Dumnezeu cu privire la o judecată viitoare, chemând totodată chiar pe aceiași oameni la o adunare sfântă.

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand … Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly: Gather the people, sanctify the congregation, assemble the elders, gather the children, and those that suck the breasts: let the bridegroom go forth of his chamber, and the bride out of her closet. Let the priests, the ministers of the Lord, weep between the porch and the altar, and let them say, Spare thy people, O Lord, and give not thine heritage to reproach, that the heathen should rule over them: wherefore should they say among the people, Where is their God? Joel 2:1, 15–17.

> Sunaţi din trâmbiţă în Sion şi daţi alarma pe muntele Meu cel sfânt; să tremure toţi locuitorii ţării, căci vine ziua Domnului, căci este aproape … Sunaţi din trâmbiţă în Sion, vestiţi un post, chemaţi o adunare de sărbătoare: strângeţi poporul, sfinţiţi adunarea, adunaţi pe bătrâni, strângeţi copiii şi pe cei ce sug la ţâţă; să iasă mirele din odaia lui şi mireasa din cămara ei. Preoţii, slujitorii Domnului, să plângă între tindă şi altar şi să zică: „Cruţă, Doamne, pe poporul Tău şi nu da de ocară moştenirea Ta, ca s-o stăpânească neamurile; pentru ce să se zică printre popoare: «Unde este Dumnezeul lor?»” Ioel 2:1, 15–17.

The trumpet message is the Elijah message. All the various usages of the word “seven” in Joshua chapter six, is the same word or a related derivative of the word which is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. Yet the dish of fables handed out by the Laodicean theologians claim that the word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six only represents fullness of power, or completeness or some other foolish variation of their denial that Miller was correct in applying a numerical value to the word translated as “seven times.” The priests led the people around the city seven times, not fully or completely around Jericho. The word translated as “seven times” represents a numerical value!

Mesajul trâmbiței este mesajul lui Ilie. Toate diferitele întrebuințări ale cuvântului „șapte” din capitolul șase din Iosua sunt același cuvânt sau un derivat înrudit al cuvântului care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Totuși, amestecătura de basme împărțită de teologii laodiceeni susține că termenul tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase reprezintă doar plinătatea puterii, sau deplinătatea, sau vreo altă variație nechibzuită a negării lor că Miller a avut dreptate când a aplicat o valoare numerică termenului tradus prin „de șapte ori”. Preoții au condus poporul în jurul cetății de șapte ori, nu în mod deplin sau complet în jurul Ierihonului. Cuvântul tradus prin „de șapte ori” reprezintă o valoare numerică!

At Jericho, when the people shouted, it represented the loud cry of the one hundred and forty-four thousand, who are cut out of the mountain without hands in Daniel chapter two, who strike and break in pieces the image.

La Ierihon, când poporul a strigat, aceasta a reprezentat marea strigare a celor o sută patruzeci și patru de mii, care sunt tăiați din munte fără mâini, în capitolul doi din Daniel, care lovesc și sfărâmă chipul.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> Ug ari uwe ubu bami, Imana yo mu ijuru izashyiraho ubwami butazigera burimburwa; kandi ubwo bwami ntibuzasigirwa abandi bantu, ahubwo buzajanjagura kandi burimbure ubwo bwami bwose, kandi bwo buzahoraho iteka ryose. Kuko wabonye ko ibuye ryaciwe mu musozi ridakozwe n’amaboko, kandi ko ryajanjaguye icyuma, umuringa, ibumba, ifeza, n’izahabu; Imana ikomeye yamenyesheje umwami ibizaba mu bihe bizaza; kandi iyo nzozi ni iy’ukuri, kandi ibisobanuro byayo ni ibihamye. Daniyeli 2:44, 45.

God was careful to list the precious metals that were found in Jericho as gold, silver, brass and iron. Prophetically, clay represents God’s people as typified by Rahab. Jericho represents the end of all earthly kingdoms during the loud cry of the one hundred and forty-four thousand.

Dumnezeu a avut grijă să enumere metalele prețioase care se aflau în Ierihon ca fiind aurul, argintul, arama și fierul. Din punct de vedere profetic, lutul îi reprezintă pe cei din poporul lui Dumnezeu, așa cum sunt ei prefigurați prin Rahav. Ierihonul reprezintă sfârșitul tuturor împărățiilor pământești în timpul marii strigări a celor o sută patruzeci și patru de mii.

> But all the silver, and gold, and vessels of brass and iron, are consecrated unto the Lord: they shall come into the treasury of the Lord. Joshua 6:19.

> Dar tot argintul, şi aurul, şi vasele de aramă şi de fier sunt închinate Domnului; ele vor intra în vistieria Domnului. Iosua 6:19.

Jericho represents the work of conquering the Promised Land, which typifies the work of the mighty movement of the third angel. That work includes a warning, a curse and the saving of those outside the priesthood, as represented by the harlot, Rahab.

Eriko représente l’œuvre de conquête du Pays promis, laquelle préfigure l’œuvre du puissant mouvement du troisième ange. Cette œuvre comprend un avertissement, une malédiction et le salut de ceux qui sont en dehors du sacerdoce, comme le représente la prostituée Rahab.

Joshua’s prophetic “curse” was later fulfilled in the days of Ahab and Elijah. The curse against rebuilding Jericho contained the specific prediction that the man that did so, would lose his youngest son when he set up the gates of Jericho, and he would lose his oldest son when he laid the foundations thereof. In the time of Elijah, Hiel the Bethelite fulfilled that prophecy, and his youngest son died when he set up the gates and his oldest son died when he laid the foundations. The “curse” which is associated with the Elijah message was represented by the work of rebuilding Jericho.

Blestemul „profetic” al lui Iosua s-a împlinit mai târziu, în zilele lui Ahab și Ilie. Blestemul împotriva rezidirii Ierihonului conținea prezicerea precisă că omul care avea să facă aceasta își va pierde fiul cel mai tânăr când va pune porțile Ierihonului și își va pierde fiul cel mai mare când îi va pune temeliile. În vremea lui Ilie, Hiel, betelitul, a împlinit acea profeție, iar fiul său cel mai tânăr a murit când a pus porțile, și fiul său cel mai mare a murit când i-a pus temeliile. „Blestemul” care este asociat cu solia lui Ilie a fost reprezentat prin lucrarea de rezidire a Ierihonului.

> Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: And he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse. Malachi 4:5, 6.

> Iată, vi-l voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului. El va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor, ca nu cumva, la venirea Mea, să lovesc țara cu blestem. Maleahi 4:5, 6.

The curse of Millerite history that was associated with Miller’s Elijah message was predicted by Joshua and fulfilled in the time of Elijah and Ahab.

Blestemul istoriei millerite, care era asociat cu mesajul lui Ilie al lui Miller, a fost prezis de Iosua și împlinit în vremea lui Ilie și a lui Ahab.

> In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. 1 Kings 16:34.

> În zilele lui, Hiel, betelitul, a zidit Ierihonul: i-a pus temeliile cu prețul lui Abiram, întâiul său născut, și i-a ridicat porțile cu prețul lui Segub, cel mai tânăr fiu al său, după cuvântul Domnului, pe care îl rostise prin Iosua, fiul lui Nun. 1 Împărați 16:34.

The curse of rebuilding Jericho cannot be separated from the manifestation of power that God exercised in bringing the walls of Jericho down. Sister White said, “Those whom He has specially honored with witnessing the remarkable exhibitions of His power, as did ancient Israel, and who will even then venture to disregard His express directions, will be subjects of His wrath.” The Millerites had just participated in the manifestation of God’s power that climaxed with the Midnight Cry, yet they rejected Moses’ oath of the seven times which Daniel also identifies as the curse of Moses.

Blestemul rezidirii Ierihonului nu poate fi separat de manifestarea puterii pe care Dumnezeu a exercitat-o aducând la pământ zidurile Ierihonului. Sora White a spus: „Aceia pe care El i-a onorat în mod deosebit, făcându-i martori ai manifestărilor remarcabile ale puterii Sale, așa cum a fost vechiul Israel, și care chiar și atunci se vor aventura să nesocotească îndrumările Sale explicite, vor fi obiecte ale mâniei Sale.” Milleriții tocmai participaseră la manifestarea puterii lui Dumnezeu care a atins punctul culminant în Strigătul de la Miezul Nopții, totuși au respins jurământul lui Moise al celor șapte vremi, pe care Daniel îl identifică, de asemenea, drept blestemul lui Moise.

Names are a symbol of character in God’s Word, and the name of the man who rebuilt Jericho, along with the names of his oldest and youngest son are very informative. Hiel means the living God of strength and suggests that Hiel was a follower of the living God. The fact that he is identified as a Bethelite identifies him with the church. Abiram, his firstborn means the father of height, in terms of being exalted and lifted up. His youngest son Segub means lofty and to exalt and lift up. All three names represent elements of God’s character, but in the context of the prophecy which they fulfilled, they represent a man who was lifting up and exalting himself above the Almighty God who had brought Jericho down. A “gate” in prophecy represents a church.

ទាំង​នាម​ជា​និមិត្តសញ្ញា​នៃ​ចរិត​លក្ខណៈ​នៅ​ក្នុង​ព្រះបន្ទូល​របស់​ព្រះ ហើយ​នាម​របស់​បុរស​ដែល​បាន​ស្ថាបនា​ក្រុង​យេរីខូ​ឡើង​វិញ ព្រម​ទាំង​នាម​របស់​កូនប្រុស​ច្បង និង​កូនប្រុស​ពៅ​របស់​គាត់​ផងដែរ មាន​ន័យ​បំភ្លឺ​យ៉ាង​ខ្លាំង។ ហៀល មាន​ន័យ​ថា ព្រះ​ដ៏​មាន​ព្រះជន្ម​រស់ ជា​ព្រះ​នៃ​កម្លាំង ហើយ​បង្ហាញ​ថា ហៀល​ជា​អ្នក​ដើរ​តាម​ព្រះ​ដ៏​មាន​ព្រះជន្ម​រស់។ ការ​ដែល​គាត់​ត្រូវ​បាន​កំណត់​ថា​ជា​អ្នក​បេតអែល កំណត់​អត្តសញ្ញាណ​គាត់​ជាមួយ​នឹង​ក្រុមជំនុំ។ អប៊ីរ៉ាម ជា​កូន​ច្បង​របស់​គាត់ មាន​ន័យ​ថា បិតា​នៃ​កម្ពស់ ក្នុង​ន័យ​នៃ​ការ​ត្រូវ​បាន​លើក​តម្កើង និង​លើក​ឡើង​ខ្ពស់។ សេគុប កូនប្រុស​ពៅ​របស់​គាត់ មាន​ន័យ​ថា ខ្ពស់​ថ្កើង និង​ការ​លើក​តម្កើង ហើយ​លើក​ឡើង​ខ្ពស់។ នាម​ទាំង​បី​នេះ​តំណាង​ឲ្យ​ធាតុ​ផ្សំ​នៃ​ចរិត​លក្ខណៈ​របស់​ព្រះ ប៉ុន្តែ​នៅ​ក្នុង​បរិបទ​នៃ​ទំនាយ​ដែល​ពួកគេ​បាន​បំពេញ នាម​ទាំង​នេះ​តំណាង​ឲ្យ​បុរស​ម្នាក់​ដែល​កំពុង​លើក​ខ្លួន និង​តម្កើង​ខ្លួន​ឯង​ឡើង​លើ​ព្រះ​ដ៏​មាន​គ្រប់​ព្រះចេស្តា ដែល​បាន​ទម្លាក់​ក្រុង​យេរីខូ​ចុះ។ «ទ្វារ​ក្រុង» នៅ​ក្នុង​ទំនាយ តំណាង​ឲ្យ​ក្រុមជំនុំ​មួយ។

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> „Pentru sufletul smerit și credincios, casa lui Dumnezeu de pe pământ este poarta cerului. Cântarea de laudă, rugăciunea, cuvintele rostite de reprezentanții lui Hristos sunt mijloacele rânduite de Dumnezeu pentru a pregăti un popor pentru biserica de sus, pentru acea închinare mai înaltă în care nu poate intra nimic care întinează.” Testimonies, volumul 5, 491.

The beginning of the work to start a church began in 1860, as testified to by Adventist historians such as Arthur White, Ellen White’s grandson.

Începutul lucrării de înființare a unei biserici a avut loc în 1860, după cum mărturisesc istorici adventiști precum Arthur White, nepotul lui Ellen White.

> “While Ellen White had written and published at some length on the need of order in managing the work of the church (see Early Writings, 97–104), and while James White had kept this need before the believers in addresses and Review articles, the church was slow to move. What had been presented in general terms, was well received, but when it came to translating this with something constructive there was resistance and opposition. James White’s brief articles in February aroused not a few from complacency, and now a great deal was being said.

> „Deși Ellen White scrisese și publicase pe larg despre nevoia de ordine în administrarea lucrării bisericii (vezi Early Writings, 97–104), iar James White menținuse această nevoie înaintea credincioșilor prin cuvântări și articole în Review, biserica se mișca încet. Ceea ce fusese prezentat în termeni generali fusese bine primit, dar când s-a ajuns la traducerea acestui lucru în ceva constructiv, s-au ivit rezistență și opoziție. Scurtele articole ale lui James White din februarie i-au trezit pe nu puțini din mulțumirea de sine, iar acum se spunea foarte mult.”

> “J. N. Loughborough, working with White in Michigan, was the first to respond. His words were in the affirmative, but on the defensive:

> „J. N. Loughborough, lucrând împreună cu White în Michigan, a fost primul care a răspuns. Cuvintele sale au fost afirmative, dar defensive:”

> “‘Says one, if you organize so as to hold property by law, you will be a part of Babylon. No; I understand there is quite a difference between our being in a position that we can protect our property by law and using the law to protect and enforce our religious views. If it is wrong to protect church property, why is not wrong for individuals to hold any property legally?—Review and Herald, March 8, 1860.’

> „Zice cineva: dacă vă organizați astfel încât să dețineți proprietăți potrivit legii, veți face parte din Babilon. Nu; eu înțeleg că există o deosebire destul de mare între a fi într-o poziție în care ne putem proteja proprietatea prin lege și a folosi legea pentru a ne proteja și impune vederile religioase. Dacă este greșit să protejezi proprietatea bisericii, de ce nu ar fi greșit și pentru indivizi să dețină în mod legal orice fel de proprietate? — Review and Herald, 8 martie 1860.”

> “James White had closed his statement in the Review, laying the matter of the need of organization of the publishing interests before the church with the words ‘If any object to our suggestions, will they please write out a plan on which we as a people can act?’—Ibid., February 23, 1860. The first minister laboring out in the field to respond was R. F. Cottrell, a stalwart corresponding editor of the Review. His immediate reaction was decidedly negative:

> „James White își încheiase declarația din Review, așezând înaintea bisericii chestiunea necesității organizării lucrării de publicații, prin cuvintele: «Dacă cineva se împotrivește propunerilor noastre, va binevoi să redacteze un plan după care noi, ca popor, să putem acționa?» — Ibid., 23 februarie 1860. Primul slujitor care lucra pe teren și a răspuns a fost R. F. Cottrell, un viguros editor corespondent al Review. Reacția lui imediată a fost categoric negativă:”

> “‘Brother White has asked the brethren to speak in relation to his proposition to secure the property of the church. I do not know precisely what measure he intends in this suggestion, but understand it is to get incorporated as a religious body according to law. For myself, I think it would be wrong to ‘make us a name,’ since that lies at the foundation of Babylon. I do not think God would approve of it.—Ibid., March 22, 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volume 1, 420, 421.

> „Fratele White le-a cerut fraților să vorbească în legătură cu propunerea sa de a asigura proprietatea bisericii. Nu știu cu precizie ce măsură are în vedere prin această sugestie, dar înțeleg că este vorba de a ne încorpora ca organizație religioasă potrivit legii. În ce mă privește, socotesc că ar fi greșit «să ne facem un nume», deoarece aceasta stă la temelia Babilonului. Nu cred că Dumnezeu ar aproba aceasta.—Ibid., 22 martie 1860.” Arthur White, Ellen G. White, volumul 1, 420, 421.

James White began his effort to become a church in 1860, and a church is represented by a “gate”. Ellen White says this about the year 1860.

James White și-a început efortul de a deveni o biserică în 1860, iar o biserică este reprezentată printr-o „poartă”. Ellen White spune aceasta despre anul 1860.

> “In 1860 death stepped over our threshold, and broke the youngest branch of our family tree. Little Herbert, born September 20, 1860, died December 14 of the same year.” Testimonies, volume 1, 103.

> „În anul 1860, moartea a trecut pragul casei noastre și a frânt cea mai tânără ramură a arborelui familiei noastre. Micul Herbert, născut la 20 septembrie 1860, a murit la 14 decembrie în același an.” Testimonies, volumul 1, 103.

In 1863, the Whites also lost their eldest son. After playing and becoming overheated, he went into the room where the cloth charts were prepared and took a nap upon some damp cloths that were used in preparation of the charts. The 1843 and 1850 charts represent the foundations of the Millerite movement. The chart produced in 1863, represent a rejection of the “seven times” of Leviticus twenty-six as previously represented upon the two tables of Habakkuk. It presents a counterfeit foundational message.

În 1863, familia White și-a pierdut, de asemenea, fiul cel mai mare. După ce s-a jucat și s-a înfierbântat, el a intrat în încăperea unde erau pregătite hărțile de pânză și a tras un pui de somn pe niște pânze umede care erau folosite la pregătirea hărților. Hărțile din 1843 și 1850 reprezintă temeliile mișcării millerite. Harta realizată în 1863 reprezintă o respingere a „celor șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, așa cum fuseseră ele prezentate mai înainte pe cele două table ale lui Habacuc. Ea înfățișează un mesaj fundamental contrafăcut.

> “When on Friday, November 27, [1863] the parents reached Topsham, they found their three sons and Adelia waiting for them at the depot. They were all apparently in good health, except for Henry, who had a cold. But the next Tuesday, December 1, Henry was very ill with pneumonia. Years later Willie, his youngest brother, reconstructed the story:

> „Când, vineri, 27 noiembrie [1863], părinții au ajuns la Topsham, i-au găsit în gară pe cei trei fii ai lor și pe Adelia așteptându-i. Toți păreau a fi într-o stare bună de sănătate, cu excepția lui Henry, care era răcit. Dar în marțea următoare, 1 decembrie, Henry era foarte bolnav de pneumonie. Ani mai târziu, Willie, fratele său mai mic, a reconstituit istoria:”

> ‘During the absence of their parents, Henry and Edson, under the supervision of Brother Howland, were busily engaged in mounting the charts on cloth, ready for sale. They worked in a rented store building about a block from the Howland home. At length they had a respite for a few days while they were waiting for charts to be sent from Boston. . . . Returning from a long tramp by the river, he [Henry] thoughtlessly lay down and slept on a few damp cloths used in backing the paper charts. A chilly wind was blowing in from an open window. This indiscretion resulted in a severe cold.’” Arthur White, Ellen G. White, volume 2, 70.

> „În timpul absenței părinților lor, Henry și Edson, sub supravegherea fratelui Howland, erau ocupați cu multă sârguință în montarea diagramelor pe pânză, pregătindu-le pentru vânzare. Ei lucrau într-o clădire de prăvălie închiriată, aflată cam la un cvartal de casa familiei Howland. În cele din urmă, au avut un răgaz de câteva zile, în timp ce așteptau să fie trimise diagrame din Boston.... Întorcându-se după o plimbare lungă pe lângă râu, el [Henry] s-a întins fără grijă și a adormit pe câteva bucăți de pânză umedă folosite ca suport pentru diagramele de hârtie. Un vânt rece pătrundea printr-o fereastră deschisă. Această necugetare a avut ca urmare o răceală severă.” Arthur White, Ellen G. White, volumul 2, 70.

In 1863, the Millerite movement ended with the formation of a church and the rejection of the foundational truths represented upon the two tables of Habakkuk. The primary leader, as typified by Hiel the Bethelite had begun the work of setting up the gates in 1860 and lost his youngest son for doing so. In 1863, the counterfeit charts became the resting place where Hiel’s oldest son took a nap. He caught a chill and died the same year. His death was directly connected to sleeping on the charts that were then being produced. But the chart that was being produced in 1863, was the counterfeit of the foundation that Elijah, represented by Miller had raised up.

În 1863, mișcarea millerită s-a încheiat prin formarea unei biserici și prin respingerea adevărurilor fundamentale reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc. Conducătorul principal, așa cum este preînchipuit de Hiel, betelitul, începuse lucrarea de a ridica porțile în 1860 și și-a pierdut fiul cel mai tânăr pentru că a făcut aceasta. În 1863, hărțile contrafăcute au devenit locul de odihnă unde fiul cel mai mare al lui Hiel a tras un pui de somn. A răcit și a murit în același an. Moartea lui a fost în legătură directă cu faptul că a dormit pe hărțile care erau atunci produse. Dar harta care era produsă în 1863 era contrafacerea temeliei pe care Ilie, reprezentat de Miller, o ridicase.

The command of Joshua against rebuilding Jericho, was expressed with the word “adjure.” It represents an oath and a curse, and is the same word translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. It is the curse that accompanies the Elijah message, and that curse was accomplished in 1860 and 1863 as Millerite Adventism rebuilt Jericho with the formation of a legal church and the rejection of Miller’s stone of stumbling. Hiel was a Bethelite, thus prophetically emphasizing the work of Hiel in rebuilding Jericho, as the work of building a church.

Porunca lui Iosua împotriva rezidirii Ierihonului a fost exprimată prin cuvântul „a pune sub jurământ”. El reprezintă un jurământ și un blestem și este același cuvânt tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Acesta este blestemul care însoțește solia lui Ilie, iar acel blestem s-a împlinit în 1860 și 1863, când adventismul millerit a rezidit Ierihonul prin formarea unei biserici legale și respingerea pietrei de poticnire a lui Miller. Hiel era un betelit, subliniind astfel în mod profetic lucrarea lui Hiel în rezidirea Ierihonului ca lucrare de zidire a unei biserici.

The “curse” of Joshua was proclaimed in conjunction with the story of the battle of Jericho, a battle that cannot be told without repeatedly identifying “seven times.”

„Blestemul” lui Iosua a fost rostit în legătură cu relatarea bătăliei de la Ierihon, o bătălie care nu poate fi povestită fără a menționa în repetate rânduri „de șapte ori”.

In 1863, the message or “oath” of Moses, as presented by Elijah, and represented by William Miller produced a “curse.” Both the message of Moses and the work of Elijah were rejected. Elijah returned in 1989, but was not reconnected with Moses until post September 11, 2001. That information is yet to be defended, but it is air tight.

În 1863, solia sau „jurământul” lui Moise, așa cum a fost prezentată de Ilie și reprezentată de William Miller, a produs un „blestem”. Atât solia lui Moise, cât și lucrarea lui Ilie au fost respinse. Ilie s-a întors în 1989, dar nu a fost reconectat cu Moise decât după 11 septembrie 2001. Această informație încă urmează să fie apărată, dar este incontestabilă.

> “Unsanctified ministers are arraying themselves against God. They are praising Christ and the God of this world in the same breath. While professedly they receive Christ, they embrace Barabbas, and by their actions say, ‘Not this Man, but Barabbas.’ Let all who read these lines, take heed. Satan has made his boast of what he can do. He thinks to dissolve the unity which Christ prayed might exist in His church. He says, ‘I will go forth and be a lying spirit to deceive those that I can, to criticize, and condemn, and falsify.’ Let the son of deceit and false witness be entertained by a church that has had great light, great evidence, and that church will discard the message the Lord has sent, and receive the most unreasonable assertions and false suppositions and false theories. Satan laughs at their folly, for he knows what truth is.

> „Slujitorii nesfințiți se așază în rând împotriva lui Dumnezeu. Ei Îl laudă pe Hristos și pe dumnezeul acestei lumi în aceeași suflare. Deși mărturisesc că Îl primesc pe Hristos, ei îl îmbrățișează pe Baraba și, prin faptele lor, spun: «Nu pe Omul acesta, ci pe Baraba.» Toți cei care citesc aceste rânduri să ia seama. Satana s-a lăudat cu ceea ce poate face. El crede că va destrăma unitatea pentru care S-a rugat Hristos să existe în biserica Sa. El spune: «Voi ieși și voi fi un duh de minciună, ca să-i înșel pe aceia pe care îi pot înșela, ca să-i fac să critice, să osândească și să denatureze adevărul.» Dacă fiul înșelăciunii și al mărturiei mincinoase este primit de o biserică ce a avut mare lumină, mari dovezi, atunci biserica aceea va lepăda solia pe care Domnul a trimis-o și va primi cele mai neîntemeiate afirmații, presupuneri false și teorii mincinoase. Satana râde de nebunia lor, căci el știe ce este adevărul.”

> “Many will stand in our pulpits with the torch of false prophecy in their hands, kindled from the hellish torch of Satan. If doubts and unbelief are cherished, the faithful ministers will be removed from the people who think they know so much. ‘If thou hadst known,’ said Christ, ‘even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace! but now they are hid from thine eyes.’

> „Mulți vor sta la amvoanele noastre cu făclia profeției mincinoase în mâini, aprinsă din făclia infernală a lui Satan. Dacă îndoiala și necredința sunt cultivate, slujitorii credincioși vor fi îndepărtați de la poporul care crede că știe atât de mult. «Dacă ai fi cunoscut», a spus Hristos, «măcar tu, în această zi a ta, lucrurile care țin de pacea ta! Dar acum ele sunt ascunse de ochii tăi.»”

> “Nevertheless, the foundation of God standeth sure. The Lord knoweth them that are His. The sanctified minister must have no guile in his mouth. He must be open as the day, free from every taint of evil. A sanctified ministry and press will be a power in flashing the light of truth on this untoward generation. Light, brethren, more light we need. Blow the trumpet in Zion; sound an alarm in the holy mountain. Gather the host of the Lord, with sanctified hearts, to hear what the Lord will say unto His people; for He has increased light for all who will hear. Let them be armed and equipped, and come up to the battle—to the help of the Lord against the mighty. God Himself will work for Israel. Every lying tongue will be silenced. Angels’ hands will overthrow the deceptive schemes that are being formed. The bulwarks of Satan will never triumph. Victory will attend the third angel’s message. As the Captain of the Lord’s host tore down the walls of Jericho, so will the Lord’s commandment-keeping people triumph, and all opposing elements be defeated. Let no soul complain of the servants of God who have come to them with a heaven-sent message. Do not any longer pick flaws in them, saying, ‘They are too positive; they talk too strongly.’ They may talk strongly; but is it not needed? God will make the ears of the hearers tingle if they will not heed His voice or His message. He will denounce those who resist the word of God.

> „Cu toate acestea, temelia lui Dumnezeu stă neclintită. Domnul îi cunoaște pe cei ce sunt ai Săi. Slujitorul sfințit nu trebuie să aibă niciun vicleșug în gura sa. El trebuie să fie deschis ca lumina zilei, liber de orice urmă de rău. O slujire și o presă sfințite vor fi o putere în răspândirea luminii adevărului asupra acestui neam stricat. Lumină, fraților, de mai multă lumină avem nevoie. Sunați din trâmbiță în Sion; dați alarma pe muntele Meu cel sfânt. Adunați oastea Domnului, cu inimi sfințite, ca să audă ce va spune Domnul poporului Său; căci El a dat lumină sporită tuturor celor ce vor să asculte. Să fie înarmați și pregătiți și să urce la luptă — în ajutorul Domnului împotriva celor puternici. Dumnezeu Însuși va lucra pentru Israel. Orice limbă mincinoasă va fi redusă la tăcere. Mâinile îngerilor vor răsturna planurile înșelătoare care se urzesc. Întăriturile lui Satana nu vor triumfa niciodată. Biruința va însoți solia celui de-al treilea înger. După cum Căpetenia oștirii Domnului a dărâmat zidurile Ierihonului, tot astfel va birui poporul Domnului care păzește poruncile, iar toate elementele potrivnice vor fi înfrânte. Niciun suflet să nu se plângă de slujitorii lui Dumnezeu care au venit la ei cu un mesaj trimis din cer. Nu le mai căutați greșeli, spunând: «Sunt prea categorici; vorbesc prea apăsat». Ei pot vorbi cu tărie; dar nu este oare nevoie de aceasta? Dumnezeu va face să țiuie urechile ascultătorilor dacă nu vor lua aminte la glasul Său sau la mesajul Său. El îi va mustra pe cei care se împotrivesc Cuvântului lui Dumnezeu.”

> “Satan has laid every measure possible that nothing shall come among us as a people to reprove and rebuke us, and exhort us to put away our errors. But there is a people who will bear the ark of God. Some will go out from among us who will bear the ark no longer. But these cannot make walls to obstruct the truth; for it will go onward and upward to the end. In the past God has raised up men, and He still has men of opportunity waiting, prepared to do His bidding—men who will go through restrictions which are only as walls daubed with untempered mortar. When God puts His Spirit upon men, they will work. They will proclaim the word of the Lord; they will lift up their voice like a trumpet. The truth will not be diminished or lose its power in their hands. They will show the people their transgressions, and the house of Jacob their sins.” Testimonies to Ministers, 409–411.

> „Sotona a luat toate măsurile cu putință pentru ca nimic să nu vină în mijlocul nostru, ca popor, spre a ne mustra și certa și a ne îndemna să lepădăm rătăcirile noastre. Dar există un popor care va purta chivotul lui Dumnezeu. Unii vor ieși din mijlocul nostru, care nu vor mai purta chivotul. Dar aceștia nu pot ridica ziduri care să împiedice adevărul; căci el va merge înainte și în sus până la sfârșit. În trecut, Dumnezeu a ridicat bărbați, și El încă are oameni ai ocaziei care așteaptă, pregătiți să împlinească porunca Sa—bărbați care vor trece prin restricții ce nu sunt decât niște ziduri tencuite cu mortar nefrământat. Când Dumnezeu Își pune Duhul Său asupra oamenilor, ei vor lucra. Ei vor vesti cuvântul Domnului; își vor înălța glasul ca o trâmbiță. Adevărul nu va fi micșorat și nu-și va pierde puterea în mâinile lor. Ei vor arăta poporului fărădelegile lui și casei lui Iacov păcatele ei.” Testimonies to Ministers, 409–411.

Back to Articles