Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Five

Descoperirea lui Isus Hristos - Numărul Cinci

Isaiah Forty: Comfort Ye, Comfort Ye

Isaia Patruzeci: Mângâiați, mângâiați pe poporul Meu

Author

Jeff Pippenger

Published

October 25, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the first seventeen verses of Isaiah forty the one hundred and forty-four thousand are prophetically located at the end of three and a half days, where they had been lying dead in the streets, while the world rejoiced. All the prophets agree with each other and the prophetic events they present always align with the other prophets, for God is not the author of confusion.

În primele șaptesprezece versete din Isaia patruzeci, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt situați în mod profetic la sfârșitul celor trei zile și jumătate, când zăcuseră morți pe ulițe, în timp ce lumea se bucura. Toți prorocii sunt în deplin acord unii cu alții, iar evenimentele profetice pe care le prezintă se armonizează întotdeauna cu cele prezentate de ceilalți proroci, căci Dumnezeu nu este autorul confuziei.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> Duhurile prorocilor sunt supuse prorocilor. Căci Dumnezeu nu este autorul confuziei, ci al păcii, ca în toate bisericile sfinților. 1 Corinteni 14:32, 33.

The Comforter, who Jesus promised to send in His absence, was placed into the very first words, of the very first verse, of the twenty-six chapters that make up Isaiah’s final prophetic narrative. “Comfort ye, comfort ye my people, saith your God.” The rule of first mention emphasizes that the following twenty-six chapters is to be understood in reference to the perfect and final fulfillment of the coming of the Comforter.

Mângâietorul, pe care Isus a făgăduit să-L trimită în absența Sa, a fost așezat în chiar primele cuvinte ale celui dintâi verset al celor douăzeci și șase de capitole care alcătuiesc narațiunea profetică finală a lui Isaia. „Mângâiați, mângâiați pe poporul Meu, zice Dumnezeul vostru.” Regula primei menționări subliniază că următoarele douăzeci și șase de capitole trebuie înțelese în legătură cu împlinirea desăvârșită și finală a venirii Mângâietorului.

> And I will pray the Father, and he shall give you another Comforter, that he may abide with you forever. . .. But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:16, 26.

> Și Eu voi ruga pe Tatăl, și El vă va da un alt Mângâietor, ca să rămână cu voi în veac.... Dar Mângâietorul, care este Duhul Sfânt, pe care Tatăl Îl va trimite în Numele Meu, Acela vă va învăța toate lucrurile și vă va aduce aminte de toate cele ce v-am spus Eu. Ioan 14:16, 26.

The Midnight Cry of the Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Strigătul de la miezul nopții din istoria milleriților se repetă în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> „Există o lume care zace în răutate, în înșelăciune și amăgire, chiar în umbra morții, — adormită, adormită. Cine simte chinul sufletului pentru a-i trezi? Ce glas îi poate ajunge? Mintea mea a fost purtată către viitor, când va fi dat semnalul. «Iată, Mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să obțină untdelemnul pentru umplerea din nou a candelelor lor și vor descoperi prea târziu că caracterul, reprezentat prin untdelemn, nu este transferabil.” Review and Herald, 11 februarie 1896.

The question is asked, “what voice can” “awaken” those that are “asleep”? The “voice” that awakens them in Isaiah chapter forty, is the “voice” that “cries” in the “wilderness.”

Întrebarea este pusă: „ce glas poate” „trezi” pe cei care sunt „adormiți”? „Glasul” care îi trezește în capitolul patruzeci din Isaia este „glasul” care „strigă” în „pustie”.

> Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. The “voice” of him that “crieth” in the wilderness. . .. Isaiah 40:2, 3.

> Vorbiți inimii Ierusalimului și strigați către ea că lupta ei s-a sfârșit, că nelegiuirea ei este iertată; căci a primit din mâna Domnului îndoit pentru toate păcatele ei. „Glasul” celui ce „strigă” în pustie.... Isaia 40:2, 3.

The message of the Midnight Cry is also the message of the latter rain.

Mesajul Strigătului de la Miezul Nopții este, de asemenea, mesajul ploii târzii.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> „Aduceți venirea Domnului prea departe. Am văzut că ploaia târzie venea [tot atât de] pe neașteptate ca strigătul de la miezul nopții și cu o putere de zece ori mai mare.” Spalding and Magan, 5.

One of the many symbols found in the Word of God that represents the latter rain message, is the symbol that is recognized by a doubling of words or phrases. The doubling of words, or phrases is a symbol of the Midnight Cry, or latter rain message in the last days. The symbolism of the doubling of “comfort ye,” places the opening of Isaiah chapter forty in the tarrying time, when the message represented as the Midnight Cry of the parable of the ten virgins is to be recognized and then proclaimed. At that time, Christ sends the Comforter to awaken the sleeping virgins, who are prophetically represented as sleeping, and in some prophetic passages as sleeping, the sleep of death. The first verse of Isaiah forty, is prophetically located three and a half symbolic days ‘after’ the disappointment of July 18, 2020, for that is when the Comforter is sent to awaken those that are asleep. Three and a half days is a symbol of a wilderness, and there is where the “voice” begins to “cry.”

Jeden z mnoha symbolů, které se nacházejí ve Slově Božím a představují poselství pozdního deště, je symbol rozpoznávaný zdvojením slov nebo výrazů. Zdvojení slov nebo výrazů je symbolem Půlnočního volání, neboli poselství pozdního deště v posledních dnech. Symbolika zdvojeného „potěšujte, potěšujte“ umisťuje úvod čtyřicáté kapitoly Izajáše do doby prodlení, kdy má být rozpoznáno a poté hlásáno poselství představené jako Půlnoční volání v podobenství o deseti pannách. V té době Kristus posílá Utěšitele, aby probudil spící panny, které jsou prorocky představeny jako spící, a v některých prorockých pasážích jako spící spánkem smrti. První verš čtyřicáté kapitoly Izajáše je prorocky umístěn tři a půl symbolického dne „po“ zklamání z 18. července 2020, neboť tehdy je poslán Utěšitel, aby probudil ty, kteří spí. Tři a půl dne jsou symbolem pustiny, a tam začíná „hlas“ „volat“.

Revelation eleven, Ezekiel thirty-seven, Matthew twenty-five, the history of the Millerites (along with the same waymarks of Millerite history that occur in every reform movement), combine to identify a ‘specific process’ of awakening the sleeping virgins. The process starts with the virgins going to sleep at the disappointment. The period of the tarrying time that began at the disappointment is ultimately recognized as the tarrying time. The last portion of the tarrying time is the development of the message of the Midnight Cry. When the message is established, it is then proclaimed until it reaches its climax, the judgment.

ਯੂਹੰਨਾ ਦੀ ਪ੍ਰਕਾਸ਼ ਦੀ ਪੁਸਤਕ ਅਧਿਆਇ ਗਿਆਰਾਂ, ਹਿਜ਼ਕੀਏਲ ਅਧਿਆਇ ਸੈਂਤੀ, ਮੱਤੀ ਅਧਿਆਇ ਪੱਚੀ, ਅਤੇ ਮਿਲਰਾਈਟਾਂ ਦਾ ਇਤਿਹਾਸ (ਉਨ੍ਹਾਂ ਹੀ ਮੀਲ-ਪੱਥਰਾਂ ਸਮੇਤ ਜੋ ਹਰ ਸੁਧਾਰ ਅੰਦੋਲਨ ਵਿੱਚ ਮਿਲਰਾਈਟ ਇਤਿਹਾਸ ਵਿੱਚ ਪ੍ਰਗਟ ਹੁੰਦੇ ਹਨ), ਮਿਲ ਕੇ ਸੁੱਤੀਆਂ ਕੁਆਰੀਆਂ ਨੂੰ ਜਗਾਉਣ ਦੀ ਇੱਕ ‘ਵਿਸ਼ੇਸ਼ ਪ੍ਰਕਿਰਿਆ’ ਦੀ ਪਛਾਣ ਕਰਦੇ ਹਨ। ਇਹ ਪ੍ਰਕਿਰਿਆ ਨਿਰਾਸ਼ਾ ਦੇ ਸਮੇਂ ਕੁਆਰੀਆਂ ਦੇ ਸੁੱਤ ਜਾਣ ਨਾਲ ਸ਼ੁਰੂ ਹੁੰਦੀ ਹੈ। ਨਿਰਾਸ਼ਾ ਨਾਲ ਜੋ ਦੇਰੀ ਦਾ ਸਮਾਂ ਸ਼ੁਰੂ ਹੋਇਆ ਸੀ, ਉਹ ਅੰਤ ਵਿੱਚ ਦੇਰੀ ਦੇ ਸਮੇਂ ਵਜੋਂ ਹੀ ਪਛਾਣਿਆ ਜਾਂਦਾ ਹੈ। ਦੇਰੀ ਦੇ ਸਮੇਂ ਦਾ ਆਖ਼ਰੀ ਹਿੱਸਾ ਅੱਧੀ ਰਾਤ ਦੀ ਪੁਕਾਰ ਦੇ ਸੰਦੇਸ਼ ਦੇ ਵਿਕਾਸ ਤੋਂ ਬਣਦਾ ਹੈ। ਜਦੋਂ ਇਹ ਸੰਦੇਸ਼ ਸਥਾਪਿਤ ਹੋ ਜਾਂਦਾ ਹੈ, ਤਦ ਇਹ ਪ੍ਰਚਾਰਿਆ ਜਾਂਦਾ ਹੈ ਜਦ ਤੱਕ ਇਹ ਆਪਣੇ ਚਰਮ ਬਿੰਦੂ, ਅਰਥਾਤ ਨਿਆਂ, ਤੱਕ ਨਹੀਂ ਪਹੁੰਚਦਾ।

The messenger represented as the “voice” in Isaiah, asked what the message was that was to be proclaimed. He was told in symbolic language to present the message of Islam. The prophetic message of Islam cannot be separated from the soon-coming Sunday law, for Islam is a trumpet power, and the seven trumpets of Revelation represent God’s judgment upon the powers who pass Sunday laws. Those powers were pagan Rome in 321, a symbol of the dragon; papal Rome in 538, a symbol of the beast; and the soon coming Sunday law in the United States, a symbol of the false prophet.

Mesagerul reprezentat drept „glasul” în Isaia a întrebat care era mesajul ce trebuia vestit. I s-a spus, în limbaj simbolic, să prezinte mesajul Islamului. Mesajul profetic al Islamului nu poate fi separat de legea duminicală care va veni în curând, căci Islamul este o putere de trâmbiță, iar cele șapte trâmbițe din Apocalipsa reprezintă judecata lui Dumnezeu asupra puterilor care promulgă legi duminicale. Aceste puteri au fost Roma păgână în 321, un simbol al balaurului; Roma papală în 538, un simbol al fiarei; și legea duminicală care va veni în curând în Statele Unite, un simbol al profetului mincinos.

In connection with the identification of what the message that the “voice” who had been crying in the wilderness was to proclaim, was the promise that God’s word never fails. The ‘promise and assurance’ that God’s word never fails, is located in the identical prophetic setting that in Habakkuk chapter two, and verse three, is expressed as “at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” The message of Islam will never fail, it will surely come. The last verse of Isaiah chapter forty, addresses those that wait for the vision in Habakkuk.

În legătură cu identificarea a ceea ce urma să vestească mesajul pe care „glasul” ce strigase în pustie trebuia să-l proclame, se afla făgăduința că Cuvântul lui Dumnezeu nu dă greș niciodată. „Făgăduința și încredințarea” că Cuvântul lui Dumnezeu nu dă greș niciodată se află în același cadru profetic în care, în Habacuc capitolul doi, versetul trei, este exprimat astfel: „la sfârșit va vorbi, și nu va minți: chiar dacă întârzie, așteaptă-l; pentru că va veni negreșit, nu va întârzia”. Mesajul Islamului nu va da greș niciodată, va veni negreșit. Ultimul verset din Isaia capitolul patruzeci se adresează celor ce așteaptă vedenia din Habacuc.

> But they that wait upon the Lord shall renew their strength; they shall mount up with wings as eagles; they shall run, and not be weary; and they shall walk, and not faint. Isaiah 40:31.

> Dar cei ce nădăjduiesc în Domnul își vor înnoi puterea; se vor înălța pe aripi ca vulturii; vor alerga și nu vor obosi; vor umbla și nu vor slăbi. Isaia 40:31.

The “hidden history” of the seven thunders, that is now being unsealed, identifies three waymarks that begin and end with a disappointment. In that symbolic history, there are three waymarks, separated by two periods of time. A disappointment begins the tarrying time. The tarrying time leads to the corrected message and prediction of the Midnight Cry. The message of the Midnight Cry begins a period of proclaiming the message of the Midnight Cry, that leads to a second disappointment, that is represented as judgment. Those three steps, separated by two periods of time, represent the Alpha and Omega, as created in the Hebrew word “truth.”

„Ascunsa istorie” a celor șapte tunete, care acum este desigilată, identifică trei repere care încep și se încheie cu o dezamăgire. În acea istorie simbolică, există trei repere, despărțite de două perioade de timp. O dezamăgire dă început timpului de întârziere. Timpul de întârziere conduce la solia și prezicerea corectată a Strigătului de la Miezul Nopții. Solia Strigătului de la Miezul Nopții începe o perioadă de proclamare a soliei Strigătului de la Miezul Nopții, care conduce la o a doua dezamăgire, reprezentată ca judecată. Acești trei pași, despărțiți de două perioade de timp, reprezintă Alfa și Omega, astfel cum sunt create în cuvântul ebraic „adevăr”.

In Ezekiel thirty-seven, Ezekiel also represents the “voice” of Isaiah forty. The voice in Isaiah forty asks, “What shall I cry?” The “voice” in Ezekiel thirty-seven, verse seven, then “prophesied as” he “was commanded.”

În Ezechiel treizeci și șapte, Ezechiel reprezintă, de asemenea, „glasul” din Isaia patruzeci. Glasul din Isaia patruzeci întreabă: „Ce să strig?” „Glasul” din Ezechiel treizeci și șapte, versetul șapte, a „prorocit” apoi „cum” i „s-a poruncit”.

> So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:7, 8.

> Așadar, am prorocit cum mi se poruncise; și, pe când proroceam, s-a auzit un zgomot și, iată, o cutremurare, și oasele s-au apropiat, fiecare os la osul lui. Și, când m-am uitat, iată că pe ele au venit vinele și carnea, iar pielea le-a acoperit pe deasupra; dar nu era suflare în ele. Ezechiel 37:7, 8.

Ezekiel’s first prophecy brought the bones and flesh together, but they were not yet alive. “So,” Ezekiel “prophesied as he” was “commanded” a second time. The second prophecy brought the bodies to life. The two prophecies are typified by the creation of Adam.

Prima profeție a lui Ezechiel a adus laolaltă oasele și carnea, dar ele nu erau încă vii. „Astfel”, Ezechiel „a prorocit cum i se” „poruncise” a doua oară. A doua profeție a adus trupurile la viață. Cele două profeții sunt preînchipuite de crearea lui Adam.

> And the Lord God formed man of the dust of the ground, and breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul. Genesis 2:7.

> Și Domnul Dumnezeu a întocmit pe om din țărâna pământului și a suflat în nările lui suflare de viață; și omul s-a făcut un suflet viu. Geneza 2:7.

The two-step process of bringing the dead dry bones to life is first mentioned in the creation of Adam, thus emphasizing that God’s prophetic Word is also His creative power. God first “formed” Adam, and Ezekiel’s first prophecy brought the bones and bodies together, then God “breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul.”

Procesul în două etape al aducerii la viață a oaselor uscate moarte este menționat mai întâi în crearea lui Adam, subliniind astfel că Cuvântul profetic al lui Dumnezeu este și puterea Sa creatoare. Dumnezeu l-a „întocmit” mai întâi pe Adam, iar prima prorocie a lui Ezechiel a adus oasele și trupurile împreună; apoi Dumnezeu „i-a suflat în nări suflare de viață, și omul s-a făcut un suflet viu”.

Ezekiel’s second prophecy was directed “unto the wind,” not unto the bones, for he was told to “say to the wind,” “Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live.” Ezekiel’s second prophecy, which brings the dead bodies to life as a mighty army, was directed, not at the dead bodies, but at the wind. It was a command to the wind to breathe upon the bodies. The first time the word “breath” is mentioned in God’s Word is the creation of Adam, and it is there defined as the breath of life, and what brings life into the dead bodies, comes from the four winds.

Profeția a doua a lui Ezechiel a fost îndreptată „către vânt”, nu către oase, căci i s-a spus să „zică vântului”: „Vino din cele patru vânturi, suflare, și suflă peste acești morți, ca să învieze.” Profeția a doua a lui Ezechiel, care aduce trupurile moarte la viață ca o oaste mare, a fost îndreptată nu către trupurile moarte, ci către vânt. Ea a fost o poruncă dată vântului să sufle peste trupuri. Prima dată când cuvântul „suflare” este menționat în Cuvântul lui Dumnezeu este la crearea lui Adam, și acolo este definit ca suflarea de viață; iar ceea ce aduce viață în trupurile moarte vine din cele patru vânturi.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> „Îngerii țin cele patru vânturi, reprezentate ca un cal mânios care caută să se smulgă și să năvălească peste fața întregului pământ, aducând nimicire și moarte în calea sa.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> „Să dormim chiar pe pragul lumii veșnice? Să fim greoi, reci și morți? O, de am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu suflate în poporul Său, pentru ca ei să se ridice în picioare și să trăiască.” Manuscript Releases, volumul 20, 217.

The two questions here are shall we sleep, and shall we be dead?…two terms for the same prophetic condition. The message of the four winds that are being restrained by angels, is the message that causes the breath of God to enter the dead and causes them to stand up and live. The message of the four winds is the message of the angry horse of Islam. The message of the four winds in the book of Revelation, is the sealing message. The sealing message of Revelation seven, verse one through three, is the message that identifies that the four winds are restrained, until the servants of God are sealed.

Cele două întrebări de aici sunt: vom dormi și vom fi morți?… doi termeni pentru aceeași condiție profetică. Solia celor patru vânturi, care sunt ținute în frâu de îngeri, este solia care face ca suflarea lui Dumnezeu să intre în cei morți și îi face să se ridice și să trăiască. Solia celor patru vânturi este solia calului mânios al islamului. Solia celor patru vânturi din cartea Apocalipsei este solia sigilării. Solia sigilării din Apocalipsa 7, versetele 1–3, este solia care arată că cele patru vânturi sunt ținute în frâu până când slujitorii lui Dumnezeu sunt sigilați.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> După aceste lucruri am văzut patru îngeri stând în cele patru colțuri ale pământului, ținând cele patru vânturi ale pământului, ca să nu sufle vântul peste pământ, nici peste mare, nici peste vreun copac. Și am văzut un alt înger suindu-se dinspre răsărit, având sigiliul Dumnezeului celui viu; și a strigat cu glas tare către cei patru îngeri, cărora le fusese dat să vatăme pământul și marea, zicând: Nu vătămați pământul, nici marea, nici copacii, până nu vom pecetlui pe frunte pe robii Dumnezeului nostru. Apocalipsa 7:1–3.

Ezekiel’s second prophecy was directed to the wind, and the life that the wind delivered unto the bodies came from the message of the four winds. In verses eight through ten, in Ezekiel thirty-seven the words that appear either as “wind” or “breath” is the same Hebrew word in each occurrence. God breathed into Adam, the breath of life, and in Ezekiel the breath of life is the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand that comes from the four winds. That message delivers God’s creative power to the bodies that have been brought together in the valley of death, by the first message. The message of the four winds is the message of Islam bringing judgment upon the United States for the Sunday law. It is the message of the Midnight Cry.

A doua profeție a lui Ezechiel a fost îndreptată către vânt, iar viața pe care vântul a adus-o trupurilor a venit din solia celor patru vânturi. În versetele opt până la zece, din Ezechiel treizeci și șapte, cuvintele care apar fie ca „vânt”, fie ca „suflare” sunt același cuvânt ebraic în fiecare ocurență. Dumnezeu a suflat în Adam suflarea de viață, iar în Ezechiel suflarea de viață este solia sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care vine de la cele patru vânturi. Acea solie aduce puterea creatoare a lui Dumnezeu trupurilor care au fost adunate în valea morții prin prima solie. Solia celor patru vânturi este solia Islamului, care aduce judecata asupra Statelor Unite pentru legea duminicală. Este solia Strigătului de la Miezul Nopții.

The hidden history of the seven thunders begins with a disappointment, which begins the tarrying time. In Revelation eleven when the two prophets were slain on July 18, 2020, the tarrying time began. Ezekiel was among the dead when the Lord asked Ezekiel if the two witnesses that are dead in the street could live.

Istoria ascunsă a celor șapte tunete începe cu o dezamăgire, care dă început timpului de întârziere. În Apocalipsa unsprezece, când cei doi proroci au fost uciși la 18 iulie 2020, a început timpul de întârziere. Ezechiel era printre morți când Domnul l-a întrebat pe Ezechiel dacă cei doi martori care zac morți în uliță ar putea să trăiască.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Ezekiel 37:1–3.

> Mâna Domnului a venit peste mine și m-a dus afară prin Duhul Domnului și m-a așezat în mijlocul văii care era plină de oase. M-a făcut să trec pe lângă ele de jur împrejur; și iată că erau foarte multe pe întinderea văii și, iată, erau foarte uscate. El mi-a zis: „Fiul omului, pot oare oasele acestea să trăiască?” Și eu am răspuns: „Doamne Dumnezeule, Tu știi.” Ezechiel 37:1–3.

In verse seven, when Ezekiel delivers the first of the two prophecies the message was simply, “O ye dry bones, hear the word of the Lord.” John, in the Revelation records, “blessed are those who hear the words of the prophecy of this book.” Ezekiel represents the dead dry bones who are blessed, as those who hear Ezekiel’s command to hear the Word of the Lord, and His Word is Truth. In chapter two of Ezekiel, the experience of those who hear God’s word is described.

În versetul șapte, când Ezechiel rostește cea dintâi dintre cele două prorocii, mesajul era pur și simplu: „O, oase uscate, ascultați Cuvântul Domnului.” Ioan consemnează în Apocalipsa: „ferice de cei ce ascultă cuvintele prorociei din cartea aceasta.” Ezechiel reprezintă oasele uscate și moarte care sunt binecuvântate, ca unii care aud porunca lui Ezechiel de a asculta Cuvântul Domnului, iar Cuvântul Lui este Adevărul. În capitolul doi din Ezechiel este descrisă experiența celor ce aud Cuvântul lui Dumnezeu.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me when he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. Ezekiel 2:1, 2.

> Și mi-a zis: „Fiul omului, stai în picioare, și îți voi vorbi.” Și duhul a intrat în mine când mi-a vorbit și m-a pus în picioare, ca să aud pe Cel ce-mi vorbea. Ezechiel 2:1, 2.

In Revelation eleven, when the dead bodies hear the Word of the Lord, the Comforter enters into them and they stand on their feet. It is the Comforter that sets them on their feet.

În capitolul unsprezece din Apocalipsa, când trupurile moarte aud Cuvântul Domnului, Mângâietorul intră în ele și ele se ridică în picioare. Mângâietorul este Cel care le pune pe picioare.

> And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:11.

> Și după trei zile și jumătate, Duhul de viață de la Dumnezeu a intrat în ei, și au stat în picioare; și o mare frică a căzut peste cei care i-au văzut. Apocalipsa 11:11.

The standing up of the dead is step number one, in a two-step process that raises them out of their graves to become the ensign that is lifted up at the judgment of the Sunday law. When they stand in chapter eleven, “great fear” comes upon those that see them.

Învierea celor morți este pasul numărul unu, într-un proces în doi pași care îi ridică din mormintele lor pentru a deveni steagul care este înălțat la judecata legii duminicale. Când stau în picioare în capitolul unsprezece, „o mare frică” vine peste cei care îi văd.

> And he shall pass over to his strong hold for fear, and his princes shall be afraid of the ensign, saith the Lord, whose fire is in Zion, and his furnace in Jerusalem. Isaiah 31:9.

> Și va trece la fortăreața lui de frică, iar căpeteniile lui se vor înspăimânta de steag, zice Domnul, al cărui foc este în Sion și al cărui cuptor este în Ierusalim. Isaia 31:9.

The Midnight Cry message of Millerite history was the second part of the second angel’s message. The second angel’s message produced a separation of the Millerites from the churches that were then identified as the daughters of Babylon, and the faithful were called out to come and stand with the Millerites. A ‘body’ of believers was formed by that message, and then the second step was the message of the Midnight Cry that joined and added power to the second message. The Millerites then became a mighty army that took the message like a tidal wave across the land. That two-step process is the two voices of Revelation eighteen, and it is the identical process of the resurrection of the dead dry bones in Ezekiel who were slain in the street of Revelation eleven.

Mesajul Strigătului de la Miezul Nopții din istoria millerită a fost a doua parte a mesajului celui de-al doilea înger. Mesajul celui de-al doilea înger a produs o separare a milleriților de bisericile care erau atunci identificate ca fiicele Babilonului, iar cei credincioși au fost chemați să iasă și să vină să stea alături de milleriți. Prin acel mesaj s-a format un „trup” de credincioși, iar apoi al doilea pas a fost mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, care s-a unit cu al doilea mesaj și i-a adăugat putere. Atunci milleriții au devenit o armată puternică, care a dus mesajul ca un val uriaș peste țară. Acest proces în doi pași reprezintă cele două glasuri din Apocalipsa optsprezece și este procesul identic al învierii oaselor uscate moarte din Ezechiel, care au fost ucise pe uliță în Apocalipsa unsprezece.

> “Angels were sent to aid the mighty angel from heaven, and I heard voices which seemed to sound everywhere, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues; for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. This message seemed to be an addition to the third message, and joined it, as the midnight cry joined the second angel’s message in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 195, 196.

> „Îngeri au fost trimiși să-l ajute pe îngerul cel puternic din cer, și am auzit glasuri care păreau să răsune pretutindeni: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu fiți părtași păcatelor ei și ca să nu primiți din plăgile ei; căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Acest mesaj părea să fie un adaos la cel de-al treilea mesaj și i s-a unit, așa cum strigătul de la miezul nopții s-a unit cu solia îngerului al doilea în 1844.” Spiritual Gifts, volumul 1, 195, 196.

The first waymark in the hidden history of the seven thunders, is the disappointment which begins the tarrying time. The tarrying time is a period of time that is represented as three and a half days, which is a symbol of the wilderness. At the end of the forty years of wandering in the wilderness, Joshua led a mighty army into the Promised Land. At the end of the three and a half days, Ezekiel is taken to the valley of death, and is told to command the dead bodies to “hear the word of the Lord.” Ezekiel is a “voice” crying in the wilderness. The command to hear the Word of the Lord brings the body parts together, but they are not yet alive, they are not yet an army, they are not yet sealed. The “word of the Lord” which is spoken by Ezekiel in chapter two, identifies that when the Comforter arrives, God’s people stand, while they simultaneously hear the Word of the Lord. Christ promised He would send the Comforter, three and a half days after they were murdered in the street.

Drumul de hotar dintâi din istoria ascunsă a celor șapte tunete este dezamăgirea care începe timpul de zăbovire. Timpul de zăbovire este o perioadă de timp care este reprezentată ca trei zile și jumătate, care este un simbol al pustiei. La sfârșitul celor patruzeci de ani de rătăcire în pustie, Iosua a condus o oaste puternică în Țara Făgăduită. La sfârșitul celor trei zile și jumătate, Ezechiel este dus în valea morții și i se spune să poruncească trupurilor moarte să „asculte cuvântul Domnului”. Ezechiel este un „glas” care strigă în pustie. Porunca de a auzi Cuvântul Domnului aduce părțile trupului împreună, dar ele nu sunt încă vii, nu sunt încă o oaste, nu sunt încă pecetluite. „Cuvântul Domnului” care este rostit de Ezechiel în capitolul doi arată că, atunci când Mângâietorul sosește, poporul lui Dumnezeu stă în picioare, în timp ce, simultan, aude Cuvântul Domnului. Hristos a făgăduit că va trimite Mângâietorul la trei zile și jumătate după ce au fost uciși pe uliță.

Once standing, the bodies ‘who are not yet alive,’ are going to be given a second prophecy. The “voice that crieth in the wilderness” in Isaiah, asks what the prophecy is that he is to cry? The “message” that both Ezekiel, and the “voice” in Isaiah forty are commanded to present, is the message of Islam. When that prophecy is delivered, “Adam” comes to life as a mighty army. The living two witnesses then proclaim the message of Islam’s judgment upon the United States, because of the passage of the soon-coming Sunday law. The judgment of the Sunday law is the third waymark of the hidden history of the seven thunders. When it is fulfilled, the army is lifted up as an ensign to heaven, and is represented in Revelation fourteen.

Odată ridicate în picioare, trupurile „care încă nu sunt vii” vor primi o a doua profeție. „Glasul celui ce strigă în pustie” din Isaia întreabă care este profeția pe care trebuie s-o strige. „Mesajul” pe care atât Ezechiel, cât și „glasul” din Isaia patruzeci sunt porunciți să-l prezinte este mesajul islamului. Când această profeție este vestită, „Adam” vine la viață ca o oaste puternică. Cei doi martori vii vestesc apoi mesajul judecății islamului asupra Statelor Unite, din pricina adoptării legii duminicale care urmează să vină în curând. Judecata legii duminicale este al treilea waymark din istoria ascunsă a celor șapte tunete. Când aceasta se împlinește, oastea este ridicată ca un steag până la cer și este reprezentată în Apocalipsa paisprezece.

> “I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.” Selected Messages, book 2, 387.

> „Am avut o experiență în mesajele primului, al doilea și al treilea înger. Îngerii sunt reprezentați ca zburând prin mijlocul cerului, vestind lumii un mesaj de avertizare și având o legătură directă cu oamenii care trăiesc în ultimele zile ale istoriei acestui pământ. Nimeni nu aude glasul acestor îngeri, căci ei sunt un simbol care îi reprezintă pe oamenii lui Dumnezeu, care lucrează în armonie cu universul cerului. Bărbați și femei, luminați de Duhul lui Dumnezeu și sfințiți prin adevăr, proclamă cele trei mesaje în ordinea lor.” Solii alese, cartea 2, 387.

The ensign that is lifted up is the third angel that is flying in the midst of heaven, warning mankind against accepting the mark of the beast. The mighty army continues to present that message to the world, until Michael stands up and human probation closes.

Steagul care este înălțat este al treilea înger care zboară prin mijlocul cerului, avertizând omenirea să nu primească semnul fiarei. Oștirea cea puternică continuă să prezinte lumii această solie, până când Se va ridica Mihail și timpul de probă al omenirii se va încheia.

We will continue these thoughts in the next article.

Vom continua aceste gânduri în articolul următor.

> And at midnight there was a cry made, Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him. Matthew 25:6.

> Și la miezul nopții s-a auzit un strigăt: Iată, mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare. Matei 25:6.

Back to Articles