Article

# Parallel Warnings - Number Five

Avertismente paralele – Numărul cinci

The Unveiling of the Lion of the Tribe of Judah: Understanding the Closing Scenes of the Great Controversy

Descoperirea Leului din seminția lui Iuda: Înțelegerea scenelor finale ale marii controverse

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the passage we are still addressing, which comments on Christ as the angel in Revelation ten that descends, Christ as the mighty angel illustrates “the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan.” The “position” Christ took when He placed his right foot on the sea and left foot on dry land “denotes His supreme power and authority over the whole earth.” When Christ cried “with a loud voice,” He “cried” “as when a lion roareth.”

În pasajul pe care îl avem încă în vedere, care comentează despre Hristos ca îngerul din Apocalipsa zece care se coboară, Hristos ca îngerul cel puternic ilustrează „rolul pe care Îl îndeplinește în scenele de încheiere ale marii lupte cu Satana”. „Poziția” pe care a luat-o Hristos când Și-a pus piciorul drept pe mare și piciorul stâng pe uscat „arată puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ”. Când Hristos a strigat „cu glas tare”, El „a strigat” „cum răcnește un leu”.

Christ will manifest His omnipotence in “the closing scenes of the great controversy” and when Christ manifests His omnipotence, He does so as the Lion of the tribe of Judah.

Hristos Își va manifesta atotputernicia în „scenele de încheiere ale marii controverse”, iar atunci când Hristos Își manifestă atotputernicia, El o face ca Leul din seminția lui Iuda.

> “The Saviour is presented before John under the symbols of ‘the Lion of the tribe of Judah’ and of ‘a Lamb as it had been slain.’ Revelation 5:5, 6. These symbols represent the union of omnipotent power and self-sacrificing love. The Lion of Judah, so terrible to the rejectors of His grace, will be the Lamb of God to the obedient and faithful.” Acts of the Apostles, 589.

> „Mântuitorul este înfățișat înaintea lui Ioan sub simbolurile «Leului din seminția lui Iuda» și ale «unui Miel, ca înjunghiat». Apocalipsa 5:5, 6. Aceste simboluri reprezintă unirea puterii atotputernice și a iubirii jertfitoare de sine. Leul lui Iuda, atât de înfricoșător pentru cei care resping harul Său, va fi Mielul lui Dumnezeu pentru cei ascultători și credincioși.” Faptele apostolilor, 589.

Christ’s manifestation as the Lion of the tribe of Judah emphasizes his work in both sealing and unsealing biblical prophecy, according to His divine timing. Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.”

Manifestarea lui Hristos ca Leul din seminția lui Iuda subliniază lucrarea Sa atât în sigilarea, cât și în desigilarea profeției biblice, potrivit timpului Său divin. Chiar înainte de închiderea timpului de probă al omenirii, când „vremea este aproape”, va avea loc o desigilare a unui adevăr biblic special, care identifică „lucrurile care au să se întâmple în curând”.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Descoperirea lui Isus Hristos, pe care Dumnezeu I-a dat-o, ca să arate robilor Săi lucrurile care trebuie să se întâmple în curând; și a făcut-o cunoscută, trimițând-o prin îngerul Său robului Său Ioan, care a mărturisit despre Cuvântul lui Dumnezeu și despre mărturia lui Isus Hristos, și despre toate lucrurile pe care le-a văzut. Ferice de cel ce citește și de cei ce aud cuvintele acestei prorocii și păzesc cele scrise în ea, căci vremea este aproape. Apocalipsa 1:1–3.

When the “time” that is “at hand” actually arrives into history there is a blessing pronounced upon those who read, hear “and keep those things which are written therein.” The special message is a time-sensitive message that is only recognizable when “the time is at hand.” Then—at that time, and not before—persons will be able to read, hear “and keep those things which are written” in the book of Revelation. When the “time is at hand” the blessing pronounced upon those who “readeth”, “hear” “and keep those things which are written therein” parallels the opening up of the book of Daniel at the “time of the end.”

Atunci când „vremea” care „este aproape” sosește efectiv în istorie, este rostită o binecuvântare asupra celor care citesc, aud „și păzesc lucrurile care sunt scrise în ea”. Mesajul special este un mesaj sensibil la timp, care poate fi recunoscut numai atunci când „vremea este aproape”. Atunci—în acel timp, și nu mai înainte—oamenii vor putea citi, auzi „și păzi lucrurile care sunt scrise” în cartea Apocalipsei. Când „vremea este aproape”, binecuvântarea rostită asupra celor care „citesc”, „aud” „și păzesc lucrurile care sunt scrise în ea” este paralelă cu deschiderea cărții lui Daniel la „vremea sfârșitului”.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:4.

> Dar tu, o Daniele, ţine ascunse aceste cuvinte şi pecetluieşte cartea până la vremea sfârşitului: mulţi vor alerga încoace şi încolo, iar cunoştinţa va creşte. Daniel 12:4.

The “many” that are running “to and fro,” (which represents the study of God’s Word) are doing so at the “time of the end” when “the words” that had been “shut up” in “the book” of Daniel are unsealed. But there is another class of virgins running to and fro just after the Sunday law in the United States.

Cei „mulți” care aleargă „încoace și încolo” (ceea ce reprezintă studiul Cuvântului lui Dumnezeu) fac aceasta la „vremea sfârșitului”, când „cuvintele” care fuseseră „pecetluite” în „cartea” lui Daniel sunt desigilate. Dar există o altă categorie de fecioare care aleargă încoace și încolo chiar după legea duminicală din Statele Unite.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Iată, vin zile, zice Domnul Dumnezeu, când voi trimite foamete în țară, nu foamete de pâine, nici sete de apă, ci de auzire a cuvintelor Domnului. Vor pribegi de la o mare la alta și de la miazănoapte până la răsărit; vor alerga încoace și încolo ca să caute cuvântul Domnului, dar nu-l vor găsi. În ziua aceea, fecioarele cele frumoase și tinerii vor leșina de sete. Cei ce jură pe păcatul Samariei și zic: „Viu este dumnezeul tău, Dane!” și: „Viu este felul de închinare de la Beer-Șeba!” — aceia vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată. Amos 8:11–14.

The sin of Samaria was the sin represented by Ahab and Jezebel, Ahab representing the United States and Jezebel the Catholic church. Jezebel, Ahab and the false prophets at the confrontation with Elijah at Mount Carmel typify the Sunday law. At the confrontation there were two sets of unholy prophets, the prophets of Baal and the priests of the grove. Baal was one of the gods worshipped; the other that was worshipped in the groves was Ashtaroth. Baal was a male god and Ashtaroth was a female god. Together the male deity represents the state and the female the church.

Păcatul Samariei a fost păcatul reprezentat de Ahab și Izabela, Ahab reprezentând Statele Unite, iar Izabela Biserica Catolică. Izabela, Ahab și prorocii falși la confruntarea cu Ilie pe Muntele Carmel prefigurează legea duminicală. La acea confruntare erau două categorii de proroci nelegiuiți: prorocii lui Baal și preoții dumbrăvilor. Baal era unul dintre dumnezeii adorați; celălalt care era adorat în dumbrăvi era Astarteea. Baal era un dumnezeu de parte bărbătească, iar Astarteea era o zeiță. Împreună, divinitatea bărbătească reprezintă statul, iar cea femeiască, biserica.

The god that was set up in Dan was set up by Samaria’s first king Jeroboam, who erected a golden calf in both Bethel and Dan. Bethel means house of God and Dan means judgment, and together they represent the combination of church and state, which takes place in the United States in advance of the enforcement of Sunday-keeping. Those two golden calves were represented by Aaron’s golden calf.

Dumnezeul care a fost înălțat în Dan a fost înălțat de Ieroboam, primul împărat al Samariei, care a ridicat un vițel de aur atât în Betel, cât și în Dan. Betel înseamnă casa lui Dumnezeu, iar Dan înseamnă judecată, și împreună ele reprezintă unirea dintre biserică și stat, care are loc în Statele Unite înainte de impunerea păzirii duminicii. Acei doi viței de aur erau reprezentați de vițelul de aur al lui Aaron.

A calf is a beast and a golden statue is an image, so the golden calf of Aaron and also the two golden calves of Jeroboam represent the combination of church and state that takes place just prior to the enforcement of the Sunday law in the United States. With Jeroboam, the two cities provide a second witness to the symbolism of the combination of church and state, which is defined as the image of the beast in the book of Revelation.

Un vițel este o fiară, iar o statuie de aur este un chip; astfel, vițelul de aur al lui Aaron și, de asemenea, cei doi viței de aur ai lui Ieroboam reprezintă unirea dintre biserică și stat care are loc chiar înainte de impunerea legii duminicale în Statele Unite. În cazul lui Ieroboam, cele două cetăți oferă o a doua mărturie a simbolismului unirii dintre biserică și stat, care este definită în cartea Apocalipsei drept chipul fiarei.

The manner of Beersheba represents the covenant of Abraham. The first mention of the name “Beersheba” is in Genesis twenty-one, which is a passage that the apostle Paul employs to oppose those who were suggesting in his day that you must retain the ceremonial laws and circumcision in order to be saved. Paul uses the passage where the first mention of Beersheba is located. He employs that history to address two different and opposite covenants in the same story. Paul uses the son of the bondwoman (Ishmael) to represent a covenant that is based upon human power and contrasts Ishmael with Isaac who he employs to represent a covenant that is based upon God’s power. This passage of the Bible is the first time that Beersheba is mentioned, and later in history Paul employs that history to describe a situation in his personal history that had been illustrated in biblical history. Paul believed and taught that biblical history repeats.

Comportamentul Beer-Șebei reprezintă legământul lui Avraam. Prima menționare a numelui „Beer-Șeba” se află în Geneza 21, pasaj pe care apostolul Pavel îl folosește pentru a se împotrivi celor care sugerau, în vremea sa, că trebuie păstrate legile ceremoniale și circumcizia pentru a fi mântuit. Pavel folosește pasajul în care se găsește prima menționare a Beer-Șebei. El utilizează acea istorie pentru a trata două legăminte diferite și opuse în cadrul aceleiași relatări. Pavel îl folosește pe fiul roabei (Ismael) pentru a reprezenta un legământ întemeiat pe puterea omenească și îl pune în contrast pe Ismael cu Isaac, pe care îl folosește pentru a reprezenta un legământ întemeiat pe puterea lui Dumnezeu. Acest pasaj al Bibliei este prima dată când este menționată Beer-Șeba, iar mai târziu în istorie Pavel folosește acea istorie pentru a descrie o situație din propria sa istorie personală care fusese ilustrată în istoria biblică. Pavel credea și învăța că istoria biblică se repetă.

Even though Paul uses this passage from Genesis twenty-one to illustrate two opposite covenants, in the passage there are two covenants that God makes with Abraham, but they are not the two covenants that Paul derives from the story. In the passage God again promised to fulfill His promise of making Abraham the father of many nations through Isaac and He also promised that He would make Ishmael the father of a great nation. One passage of Scripture, four covenants referenced, and it’s the first time Beersheba is mentioned in Scriptures.

ទោះបីជា ប៉ូល ប្រើអត្ថបទនេះពីលោកុប្បត្តិ ជំពូក ២១ ដើម្បីបង្ហាញឲ្យឃើញសម្ពន្ធសញ្ញាពីរដែលផ្ទុយគ្នាក៏ដោយ ក្នុងអត្ថបទនោះ មានសម្ពន្ធសញ្ញាពីរដែលព្រះជាម្ចាស់បានធ្វើជាមួយអប្រាហាំ ប៉ុន្តែវាមិនមែនជាសម្ពន្ធសញ្ញាពីរដែលប៉ូលបានដកស្រង់ចេញពីរឿងនេះទេ។ នៅក្នុងអត្ថបទនោះ ព្រះជាម្ចាស់បានសន្យាម្តងទៀតថា ទ្រង់នឹងសម្រេចព្រះបន្ទូលសន្យារបស់ទ្រង់ ក្នុងការធ្វើឲ្យអប្រាហាំក្លាយជាបិតានៃជាតិសាសន៍ជាច្រើន តាមរយៈអ៊ីសាក ហើយទ្រង់ក៏បានសន្យាផងដែរថា ទ្រង់នឹងធ្វើឲ្យអ៊ីស្មាអែលក្លាយជាបិតានៃជាតិដ៏ធំមួយ។ អត្ថបទព្រះគម្ពីរមួយ ការយោងដល់សម្ពន្ធសញ្ញាចំនួនបួន ហើយនេះជាលើកដំបូងដែលបៀរសេបាត្រូវបានរៀបរាប់នៅក្នុងព្រះគម្ពីរ។

> Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. Genesis 21:10–14.

> De aceea ea i-a spus lui Avraam: „Izgonește pe această roabă și pe fiul ei, căci fiul acestei roabe nu va fi moștenitor împreună cu fiul meu, și anume cu Isaac.” Și lucrul acesta a fost foarte dureros în ochii lui Avraam din pricina fiului său. Dar Dumnezeu i-a spus lui Avraam: „Să nu fie aceasta dureros în ochii tăi din pricina băiatului și din pricina roabei tale; în tot ce ți-a spus Sara, ascultă de glasul ei, căci în Isaac îți va fi numită sămânța. Și și pe fiul roabei îl voi face un neam, pentru că este sămânța ta.” Avraam s-a sculat dis-de-dimineață, a luat pâine și un burduf cu apă și i le-a dat Hagarei, punându-le pe umărul ei, i-a dat și copilul și a trimis-o departe; iar ea a plecat și a rătăcit prin pustia Beer-Șebei. Geneza 21:10–14.

Beersheba represents the covenant of Abraham. In the very same chapter Abraham also made a covenant with Abimelech.

Beer-Șeba reprezintă legământul lui Avraam. În același capitol, Avraam a făcut, de asemenea, un legământ cu Abimelec.

> And it came to pass at that time, that Abimelech and Phichol the chief captain of his host spake unto Abraham, saying, God is with thee in all that thou doest: Now therefore swear unto me here by God that thou wilt not deal falsely with me, nor with my son, nor with my son’s son: but according to the kindness that I have done unto thee, thou shalt do unto me, and to the land wherein thou hast sojourned. And Abraham said, I will swear.

> Atunci Abimelec și Picol, căpetenia oștirii sale, au vorbit lui Avraam, zicând: Dumnezeu este cu tine în tot ceea ce faci. Acum dar, jură-mi aici pe Dumnezeu că nu te vei purta cu viclenie față de mine, nici față de fiul meu, nici față de fiul fiului meu; ci, potrivit cu bunătatea pe care ți-am arătat-o, așa să te porți și tu cu mine și cu țara în care ai locuit ca străin. Și Avraam a zis: Voi jura.

> And Abraham reproved Abimelech because of a well of water, which Abimelech’s servants had violently taken away. And Abimelech said, I wot not who hath done this thing: neither didst thou tell me, neither yet heard I of it, but to day.

> Dar Abraham l-a mustrat pe Abimelec din pricina unei fântâni cu apă, pe care slujitorii lui Abimelec o luaseră cu sila. Și Abimelec a zis: „Nu știu cine a făcut lucrul acesta; nici tu nu mi-ai spus, și nici eu n-am auzit de el decât astăzi.”

> And Abraham took sheep and oxen, and gave them unto Abimelech; and both of them made a covenant. And Abraham set seven ewe lambs of the flock by themselves. And Abimelech said unto Abraham, What mean these seven ewe lambs which thou hast set by themselves?

> Și Avraam a luat oi și boi și i le-a dat lui Abimelec; și amândoi au făcut un legământ. Și Avraam a pus deoparte șapte mielușele din turmă. Iar Abimelec i-a zis lui Avraam: „Ce înseamnă aceste șapte mielușele pe care le-ai pus deoparte?”

> And he said, For these seven ewe lambs shalt thou take of my hand, that they may be a witness unto me, that I have digged this well. Wherefore he called that place Beersheba; because there they sware both of them. Thus they made a covenant at Beersheba: then Abimelech rose up, and Phichol the chief captain of his host, and they returned into the land of the Philistines. And Abraham planted a grove in Beersheba, and called there on the name of the Lord, the everlasting God.

> Și el a zis: „Aceste șapte mielușele să le iei din mâna mea, ca să-mi fie mărturie că eu am săpat această fântână.” De aceea a numit locul acela Beer-Șeba, pentru că acolo au jurat amândoi. Astfel au făcut un legământ la Beer-Șeba; apoi Abimelec s-a ridicat, împreună cu Picol, căpetenia oștirii sale, și s-au întors în țara filistenilor. Și Avraam a sădit un crâng în Beer-Șeba și a chemat acolo Numele Domnului, Dumnezeul cel veșnic.

> And Abraham sojourned in the Philistines’ land many days. Genesis 21:22–34.

> Iar Avraam a locuit ca străin multe zile în țara filistenilor. Geneza 21:22–34.

Beersheba is the symbol of God’s covenant with Abraham. There are several covenant histories marked in the Bible that connect Beersheba with Abraham’s covenant. “Beer” means well and “sheba” means “seven.” Sheba is the same Hebrew word that is translated as “seven times” that William Miller correctly understood to represent the prophecy of twenty-five hundred and twenty years in Leviticus twenty-six. It was the very first “time prophecy” he discovered, and it was the first foundational truth to be set aside in 1863. In the passage where the word “sheba” is translated as “seven times” in four different verses, the punishment of God that is represented by the “seven times” is called “the quarrel of my covenant.”

ബേർശേബാ ദൈവം അബ്രാഹാമുമായി ചെയ്ത നിയമത്തിന്റെ പ്രതീകമാണ്. ബേർശേബാവിനെയും അബ്രാഹാമിന്റെ നിയമത്തെയും ബന്ധിപ്പിക്കുന്നതായി ബൈബിളിൽ അടയാളപ്പെടുത്തിയിരിക്കുന്ന നിരവധി നിയമചരിത്രങ്ങൾ ഉണ്ട്. “ബേർ” എന്നതിന് കിണർ എന്നും “ശേബാ” എന്നതിന് “ഏഴ്” എന്നും അർത്ഥമുണ്ട്. വില്യം മില്ലർ ലേവ്യപുസ്തകം ഇരുപത്താറിൽ രണ്ടായിരത്തി അഞ്ഞൂറിരുപത് വർഷങ്ങളുടെ പ്രവചനത്തെ പ്രതിനിധീകരിക്കുന്നതായി ശരിയായി മനസ്സിലാക്കിയ “ഏഴ് പ്രാവശ്യം” എന്നു വിവർത്തനം ചെയ്തിരിക്കുന്ന അതേ എബ്രായ പദമാണ് ശേബാ. അദ്ദേഹം കണ്ടെത്തിയ ആദ്യത്തെ “സമയപ്രവചനം” അതായിരുന്നു; 1863-ൽ ഉപേക്ഷിക്കപ്പെട്ട ആദ്യത്തെ അടിസ്ഥാനസത്യവും അതുതന്നെയായിരുന്നു. “ശേബാ” എന്ന പദം നാല് വ്യത്യസ്ത വാക്യങ്ങളിൽ “ഏഴ് പ്രാവശ്യം” എന്നു വിവർത്തനം ചെയ്യപ്പെട്ടിരിക്കുന്ന ആ ഭാഗത്തിൽ, “ഏഴ് പ്രാവശ്യം” പ്രതിനിധീകരിക്കുന്ന ദൈവത്തിന്റെ ശിക്ഷയെ “എന്റെ നിയമത്തിന്റെ കലഹം” എന്നു വിളിക്കുന്നു.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Atunci voi umbla și Eu împotriva voastră și vă voi pedepsi de șapte ori mai mult pentru păcatele voastre. Și voi aduce asupra voastră sabia, care va răzbuna încălcarea legământului Meu; iar când vă veți aduna în cetățile voastre, voi trimite molima în mijlocul vostru; și veți fi dați în mâna vrăjmașului. Leviticul 26:24, 25.

The word translated as “seven times” and represents the “quarrel” of God’s covenant in Leviticus twenty-six, which is “sheba” in the word Beersheba, is also translated twice in the book of Daniel once as “the oath” that is written in the law of Moses and once as “the curse.” Both the “oath” and the “curse” are translated from the word “sheba” for it not only means ‘seven’ but it includes the concept of a covenant or “oath” that if broken produces a “curse.”

Cuvântul tradus prin „de șapte ori” și care reprezintă „cearta” legământului lui Dumnezeu din Leviticul douăzeci și șase, adică „sheba” din cuvântul Beersheba, este tradus, de asemenea, de două ori în cartea lui Daniel: o dată ca „jurământul” care este scris în legea lui Moise și o dată ca „blestemul”. Atât „jurământul”, cât și „blestemul” sunt traduse din cuvântul „sheba”, căci el nu înseamnă numai „șapte”, ci cuprinde și conceptul unui legământ sau „jurământ” care, dacă este încălcat, aduce un „blestem”.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israelul a călcat Legea Ta, abătându-se ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-a revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în Legea lui Moise, robul lui Dumnezeu, pentru că am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11

The word “sheba” or seven that represented seven lambs offered at a well at Beersheba represents the covenant. And God’s covenant or His oath states that the obedient live and the disobedient die.

Cuvântul „șeba” sau șapte, care reprezenta șapte miei aduși ca jertfă la o fântână, la Beer-Șeba, reprezintă legământul. Iar legământul lui Dumnezeu, sau jurământul Său, spune că cei ascultători trăiesc, iar cei neascultători mor.

Beersheba symbolizes the covenant that is represented by the faith of Abraham. So, when the “fair virgins” of Amos eight, who are also the “foolish virgins” of Matthew twenty-five, who are also the “wicked” of Daniel twelve are swearing “by the sin of Samaria” they are swearing allegiance to the mark of Jezebel (the papacy) who has committed fornication with Ahab (the United Nations) and who rules over the image of the beast (the United States).

بئر سبع ترمز إلى العهد الذي يمثّله إيمان إبراهيم. لذلك، فعندما تقسم «العذارى الحسان» المذكورات في عاموس 8، اللواتي هنّ أيضًا «العذارى الجاهلات» في متّى 25، وهنّ أيضًا «الأشرار» في دانيال 12، «بذنب السامرة»، فإنهنّ يقسمن بالولاء لسمة إيزابل (البابوية) التي ارتكبت الزنا مع أخاب (الأمم المتحدة)، والتي تسود على صورة الوحش (الولايات المتحدة).

When those very same “fair virgins” say “Thy god, O Dan, liveth,” they are bowing down to the golden image of a calf as identified by two witnesses (Aaron and Jeroboam). The golden calf represents the image of the beast, which is the combination of church and state.

Atunci când aceleași „fecioare frumoase” spun: „Viu este dumnezeul tău, Dane”, ele se închină chipului de aur al unui vițel, astfel cum este identificat de doi martori (Aaron și Ieroboam). Vițelul de aur reprezintă chipul fiarei, care este unirea dintre biserică și stat.

When those same virgins claim the “manner” of Beersheba “liveth,” the word “manner” means “way.” This is the very same word that is used to identify the “ways” of the “old paths” in Jeremiah 6:16. Those virgins are saying that even though they have bowed to the image of the beast and accepted the mark of his authority that they are still children of Abraham. They are frantically running to and fro in God’s Word looking for the message represented by the “east” and the “north” and from “sea to sea,” and still claiming to be Seventh-day Adventists, but it is too late.

Când aceleași fecioare afirmă că „trăiește” „calea” Beer-Șebei, cuvântul „cale” înseamnă „drum”. Acesta este exact același cuvânt care este folosit pentru a identifica „căile” „cărărilor vechi” în Ieremia 6:16. Acele fecioare spun că, deși s-au închinat chipului fiarei și au primit semnul autorității ei, ele sunt încă fii ai lui Avraam. Aleargă înfrigurat încoace și încolo prin Cuvântul lui Dumnezeu, căutând solia reprezentată de „răsărit” și de „miazănoapte” și de la „o mare la alta”, și totuși pretinzând că sunt adventiști de ziua a șaptea, dar este prea târziu.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Dar vești dinspre răsărit și dinspre miazănoapte îl vor tulbura; de aceea va ieși cu mare furie ca să nimicească și să piardă cu desăvârșire pe mulți. Și își va întinde corturile palatului său între mări, pe muntele cel slăvit și sfânt; totuși va ajunge la sfârșitul său, și nimeni nu-i va veni în ajutor. Daniel 11:44, 45.

Those virgins are looking for the message of these previous two verses. The final warning message that was unsealed at the time of the end in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the “countries” representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, identifies the final rise and fall of the papacy. In these two verses a message represented by the east and the north enrages the king of the north (the pope) and the final persecution begins, and it ends in verse forty-five when the papacy plants the “tabernacles” which comes from the Hebrew word meaning “tent,” (tent is a symbol of a church), but it’s “the tabernacle” of his “palace,” which represents a state. Where he places the tent that represents the combination of church and state, or as John calls it in the Revelation, the image of the beast, is “between the seas,” in the plural. The fair virgins are looking for the final warning message represented in verses forty-four and forty-five of Daniel eleven, and in the very next verse Michael stands up and probation closes. And at that time Amos 8:14 says that the fair virgins “shall fall, and never rise up again.”

Acele fecioare caută mesajul acestor două versete anterioare. Solia finală de avertizare, care a fost desigilată la vremea sfârșitului, în 1989, când, așa cum este descris în Daniel 11:40, „țările” care reprezintă fosta Uniune Sovietică au fost măturate de papalitate și de Statele Unite, identifică ridicarea și căderea finală a papalității. În aceste două versete, o solie reprezentată de răsărit și de miazănoapte îl înfurie pe împăratul de la miazănoapte (papa), iar persecuția finală începe și se încheie în versetul 45, când papalitatea plantează „corturile”, termen care provine din cuvântul ebraic ce înseamnă „cort” (cortul este un simbol al unei biserici), dar este „cortul” „palatului” său, care reprezintă un stat. Locul unde așază cortul care reprezintă combinația dintre biserică și stat, sau, așa cum îl numește Ioan în Apocalipsa, chipul fiarei, este „între mări”, la plural. Fecioarele frumoase caută solia finală de avertizare reprezentată în versetele 44 și 45 din Daniel 11, iar în versetul imediat următor Mihail Se ridică și timpul de probă se încheie. Și în vremea aceea Amos 8:14 spune că fecioarele frumoase „vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată”.

When the fair virgins claim to be Seventh-day Adventists at the very time they are bowing to the image of the beast they are represented by John as Jews who say they are Jews but are not. They are claiming to be the children of Abraham, but they do lie.

Atunci când fecioarele frumoase pretind că sunt adventiste de ziua a șaptea chiar în vremea în care se închină icoanei fiarei, ele sunt înfățișate de Ioan ca iudei care spun că sunt iudei, dar nu sunt. Ele pretind că sunt copiii lui Avraam, dar mint.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Iată, îi voi face pe cei din sinagoga Satanei, care spun că sunt iudei și nu sunt, ci mint; iată, îi voi face să vină și să se închine înaintea picioarelor tale și să cunoască faptul că Eu te-am iubit. Apocalipsa 3:9.

They have accepted the mark of the papacy and thus have accepted his character. They profess to be Jews, or they profess to be Sabbath-keeping Adventists, but they then have the character of the pope, who among other things sits “in the temple of God.” They profess to be Adventists, or they profess to be in the Adventist temple, but they are no more Adventists than the pope is Christian.

Onlar papalığın damgasını kabul etmişlerdir ve böylece onun karakterini de kabul etmişlerdir. Yahudi olduklarını iddia ederler ya da Sebt’i tutan Adventistler olduklarını iddia ederler; fakat o zaman, başka şeylerin yanı sıra, “Tanrı’nın mabedinde” oturan papanın karakterine sahiptirler. Adventist olduklarını ya da Adventist mabedinde bulunduklarını iddia ederler; fakat papa ne kadar Hristiyan ise, onlar da o kadar Adventisttir.

Those running “to and fro” seeking “the word of the Lord” are not “the wise” identified in the book of Daniel—but they are identified as “virgins.” It is obvious that those who are wandering, starving and dying of thirst in the verses do not “understand” the “words of the Lord” for they are seeking that very thing in the verses. The Word of the Lord that is revealed just before probation closes is the Revelation of Jesus Christ, and the foolish, wicked or “fair virgins” are those who did not understand the increase of knowledge from the book of Daniel. They did not have the necessary oil to follow on to the wedding as Matthew teaches.

Cei care aleargă „încoace și încolo”, căutând „cuvântul Domnului”, nu sunt „cei înțelepți” identificați în cartea lui Daniel — ci sunt identificați drept „fecioare”. Este evident că aceia care rătăcesc, flămânzesc și mor de sete în versetele respective nu „înțeleg” „cuvintele Domnului”, căci tocmai acel lucru îl caută în acele versete. Cuvântul Domnului care este descoperit chiar înainte de încheierea timpului de probă este Apocalipsa lui Isus Hristos, iar fecioarele nechibzuite, rele sau „frumoase” sunt acelea care nu au înțeles sporirea cunoștinței din cartea lui Daniel. Ele nu aveau untdelemnul necesar pentru a merge mai departe la nuntă, așa cum învață Matei.

That “famine” is the close of probation. Amos’ “virgins” who are seeking for bread (the Word of God) and water (the Holy Spirit) in the verses, are Daniel’s “wicked” that do not “understand”. They are Matthew’s foolish virgins who are seeking for the Holy Spirit, which together on three witnesses identifies those who realize their opportunity to prepare for the marriage is past and they have no garment to go to the wedding, for they refused to “hear” the special message that is now being unsealed. From the time when the special message is unsealed, until the close of probation is the time of the last call for salvation. To come to that time unprepared is to prepare to hear the words, “Too late!”

Acea „foamete” este încheierea timpului de har. „Fecioarele” lui Amos, care caută pâine (Cuvântul lui Dumnezeu) și apă (Duhul Sfânt) în versetele respective, sunt „cei răi” ai lui Daniel, care nu „înțeleg”. Ele sunt fecioarele neînțelepte din Matei, care caută Duhul Sfânt, ceea ce, împreună, pe temeiul a trei martori, îi identifică pe aceia care își dau seama că ocazia lor de a se pregăti pentru nuntă a trecut și că nu au haină pentru a merge la nuntă, fiindcă au refuzat să „audă” solia specială care este acum desigilată. Din vremea în care solia specială este desigilată și până la încheierea timpului de har este vremea ultimei chemări la mântuire. A ajunge la acea vreme nepregătit înseamnă a te pregăti să auzi cuvintele: „Prea târziu!”

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> „Există o lume care zace în răutate, în înșelăciune și amăgire, în însăși umbra morții,—adormită, adormită. Cine simte durere sufletească pentru a-i trezi? Ce glas îi poate ajunge? Mintea mea a fost purtată spre viitor, când se va da semnalul. «Iată, Mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să obțină untdelemnul pentru reumplerea candelelor lor, iar prea târziu vor descoperi că caracterul, care este reprezentat prin untdelemn, nu este transferabil.” Review and Herald, 11 februarie 1896.

The prophetic line represented by the parable of the ten virgins uses oil to represent character, but “the golden oil” and “holy oil” also represents the messages of “God’s Spirit.”

Linia profetică reprezentată prin parabola celor zece fecioare folosește untdelemnul pentru a reprezenta caracterul, dar „untdelemnul de aur” și „untdelemnul sfânt” reprezintă, de asemenea, mesajele „Duhului lui Dumnezeu”.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Cei unși, care stau lângă Domnul întregului pământ, au poziția dată odinioară lui Satana ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul prin care Dumnezeu menține alimentate candelele credincioșilor, ca să nu pâlpâie și să se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt nu ar fi turnat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, uneltele răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.”

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Dumnezeu este dezonorat atunci când nu primim comunicările pe care ni le trimite. Astfel refuzăm untdelemnul de aur pe care El l-ar turna în sufletele noastre, pentru a fi transmis celor care sunt în întuneric. Când va veni chemarea: «Iată, mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare», aceia care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au prețuit harul lui Hristos în inimile lor, vor descoperi, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt pregătiți să-și întâmpine Domnul. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a obține untdelemnul, iar viața lor este ruinată. Dar dacă Duhul Sfânt al lui Dumnezeu este cerut, dacă stăruim în rugăciune, așa cum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul de aur ne va fi transmis. «Nu prin putere, nici prin tărie, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume.” Review and Herald, 20 iulie 1897.

Those running “to and fro” in Amos add to the testimony identifying the class of Seventh-day Adventist’s that reject their responsibility to “understand” the special message from the book of Revelation that is unsealed when “the time is at hand.”

Cei care aleargă „încoace și încolo” în Amos se adaugă mărturiei care identifică categoria adventiștilor de ziua a șaptea care își resping responsabilitatea de a „înțelege” solia specială din cartea Apocalipsei, care este desigilată atunci când „vremea este aproape”.

> “We are now living in a most perilous time, and not one of us should be tardy in seeking a preparation for the coming of Christ. Let none follow the example of the foolish virgins, and think that it will be safe to wait until the crisis comes before gaining a preparation of character to stand in that time. It will be too late to seek for the righteousness of Christ when the guests are called in and examined. Now is the time to put on the righteousness of Christ,—the wedding garment that will fit you to enter into the marriage supper of the Lamb. In the parable, the foolish virgins are represented as begging for oil, and failing to receive it at their request. This is symbolic of those who have not prepared themselves by developing a character to stand in a time of crisis. It is as if they should go to their neighbors and say, Give me your character, or I shall be lost. Those that were wise could not impart their oil to the flickering lamps of the foolish virgins. Character is not transferable. It is not to be bought or sold; it is to be acquired. The Lord has given to every individual an opportunity to obtain a righteous character through the hours of probation; but he has not provided a way by which one human agent may impart to another the character which he has developed by going through hard experiences, by learning lessons from the great Teacher, so that he can manifest patience under trial, and exercise faith so that he can remove mountains of impossibility. It is impossible to impart the fragrance of love,—to give to another gentleness, tact, and perseverance. It is impossible for one human heart to pour into another the love of God and humanity.

> „Acum trăim într-un timp dintre cele mai primejdioase și niciunul dintre noi nu ar trebui să întârzie în a căuta o pregătire pentru venirea lui Hristos. Nimeni să nu urmeze pilda fecioarelor neînțelepte și să creadă că va fi sigur să aștepte până va veni criza înainte de a dobândi o pregătire a caracterului pentru a putea sta în acel timp. Va fi prea târziu să caute neprihănirea lui Hristos atunci când oaspeții sunt poftiți înăuntru și cercetați. Acum este vremea să îmbrăcați neprihănirea lui Hristos,—haina de nuntă care vă va face potriviți să intrați la ospățul de nuntă al Mielului. În parabolă, fecioarele neînțelepte sunt înfățișate cerând untdelemn și neprimindu-l la cererea lor. Aceasta este simbolic pentru aceia care nu s-au pregătit prin dezvoltarea unui caracter care să poată sta într-un timp de criză. Este ca și cum ar merge la vecinii lor și ar zice: Dați-mi caracterul vostru, altminteri voi fi pierdut. Cele care au fost înțelepte nu au putut împărtăși untdelemnul lor lămpilor pâlpâitoare ale fecioarelor neînțelepte. Caracterul nu este transferabil. El nu poate fi cumpărat sau vândut; el trebuie dobândit. Domnul i-a dat fiecărui om ocazia de a obține un caracter neprihănit în timpul orelor de probă; dar El nu a prevăzut nicio cale prin care un agent omenesc să poată transmite altuia caracterul pe care l-a dezvoltat trecând prin experiențe grele, învățând lecții de la Marele Învățător, astfel încât să poată manifesta răbdare în încercare și să exercite credință, pentru a putea muta munții imposibilului. Este imposibil să fie împărtășită mireasma iubirii,—să i se dea altuia blândețe, tact și perseverență. Este imposibil ca o inimă omenească să toarne în alta iubirea lui Dumnezeu și a omenirii.”

> “But the day is coming, and it is close upon us, when every phase of character will be revealed by special temptation. Those who remain true to principle, who exercise faith to the end, will be those who have proved true under test and trial during the previous hours of their probation, and have formed characters after the likeness of Christ. It will be those who have cultivated close acquaintance with Christ, who, through his wisdom and grace, are partakers of the divine nature. But no human being can give to another, heart-devotion and noble qualities of mind, and supply his deficiencies with moral power. We can each do much for each other by giving to men a Christlike example, thus influencing them to go to Christ for the righteousness without which they cannot stand in the judgment. Men should prayerfully consider the important matter of character-building, and frame their characters after the divine model.” The Youth’s Instructor, January 16, 1896.

> „Dar vine ziua, și este aproape asupra noastră, când fiecare latură a caracterului va fi dată pe față prin ispite deosebite. Aceia care rămân credincioși principiului, care își exercită credința până la sfârșit, vor fi aceia care s-au dovedit credincioși sub probă și încercare în orele anterioare ale timpului lor de probă și și-au format caractere după asemănarea lui Hristos. Vor fi aceia care au cultivat o strânsă părtășie cu Hristos, care, prin înțelepciunea și harul Său, sunt părtași ai naturii divine. Dar nici o ființă omenească nu poate da alteia devoțiunea inimii și însușiri nobile ale minții și nu-i poate suplini lipsurile cu putere morală. Fiecare dintre noi poate face mult pentru ceilalți, dând oamenilor un exemplu asemenea lui Hristos, influențându-i astfel să vină la Hristos pentru neprihănirea fără de care nu pot sta în judecată. Oamenii ar trebui să cerceteze cu rugăciune importanta chestiune a clădirii caracterului și să-și modeleze caracterele după Modelul divin.” The Youth’s Instructor, 16 ianuarie 1896.

Back to Articles