Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Three

Cartea lui Daniel - O sută cincizeci și trei

The Spiritual Symbolism of the Northern and Southern Kingdoms: A Journey Through Biblical Temples and Human Nature

Simbolismul spiritual al regatelor de nord și de sud: o călătorie prin templele biblice și natura umană

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The northern kingdom represented the lower nature in the temple of mankind, it represented the body in the temple of the church, it represented the human flesh in the temple of Christ. Christ built every temple, and He laid every foundation, and the first stone in the Millerite temple was the doctrine of the “seven times,” which is represented by Ezekiel’s two sticks. In the rebellion of 1863, Laodicean Adventism rejected their prophetic “cornerstone”, which also occurred in the building of the earthly temple. The rejected stone was destined to be chosen at the conclusion of the temple erection, though it had been a stumbling stone for the entire construction period. Yet, the prophetic Word identifies that the rejected stone of stumbling will ultimately become the head of the corner.

У северното царство се представяше низшето естество в храма на човечеството; то представяше тялото в храма на църквата; то представяше човешката плът в храма на Христос. Христос изгради всеки храм и Той положи всяка основа, а първият камък в милеритския храм беше учението за „седемте времена“, което е представено чрез двете тояги на Езекиил. В бунта от 1863 г. лаодикийският адвентизъм отхвърли своя пророчески „крайъгълен камък“, което се случи и при изграждането на земния храм. Отхвърленият камък беше определен да бъде избран при завършека на издигането на храма, макар през целия период на строежа да беше камък за препъване. И все пак пророческото Слово свидетелства, че отхвърленият камък за препъване в крайна сметка ще стане глава на ъгъла.

The stick of the “seven times,” as represented by the southern kingdom, is the “head,” in relation to the northern kingdom. It is the “head,” for it is in the southern kingdom that God chose to identify Jerusalem, as His city, where He placed His sanctuary and His name. Until the two sticks were joined from 1798 unto 1844, the “head” had been the lower, southern kingdom. Once John, in 1844, was told to leave off the northern kingdom, for it was given to the Gentiles, the southern kingdom was left as an ensign standing alone as one nation, or at least that was the plan. That plan was hindered by the rebellion of 1863, and modern Israel’s first “rebellion at Kadesh”.

Bățul celor „șapte vremi”, așa cum este reprezentat de împărăția de sud, este „capul” în raport cu împărăția de nord. El este „capul”, căci în împărăția de sud Dumnezeu a ales să Se identifice cu Ierusalimul, ca cetatea Sa, unde Și-a așezat sanctuarul și Numele Său. Până când cele două toiege au fost unite din 1798 până în 1844, „capul” fusese împărăția de jos, cea de sud. Odată ce lui Ioan, în 1844, i s-a spus să lase deoparte împărăția de nord, pentru că fusese dată neamurilor, împărăția de sud a rămas ca un steag ridicat, stând singură ca o singură națiune, sau cel puțin acesta era planul. Acel plan a fost împiedicat de răzvrătirea din 1863 și de prima „răzvrătire la Cadeș” a Israelului modern.

On September 11, 2001, the Lord brought His Laodicean church back to 1863, back to 1888, back to 1919, and back to 1957 to the second “rebellion at Kadesh”. But at that rebellion the promise of the stone that was rejected becoming the head of the corner is now being fulfilled. It is fulfilled in those represented as the one hundred and forty-four thousand, who Christ accomplishes the combination of Divinity and humanity among forever.

La 11 septembrie 2001, Domnul a adus biserica Sa laodiceană înapoi la 1863, înapoi la 1888, înapoi la 1919 și înapoi la 1957, la a doua „răzvrătire de la Cades”. Dar la acea răzvrătire se împlinește acum făgăduința că piatra care a fost lepădată va ajunge în capul unghiului. Ea se împlinește în aceia reprezentați ca fiind cei o sută patruzeci și patru de mii, în care Hristos săvârșește pentru totdeauna unirea dintre Divinitate și umanitate.

Paul identified the lower nature as the flesh, and the higher nature as the mind. He identified the body (the lower nature) as death.

Павле је нижу природу поистоветио са телом, а вишу природу са умом. Тело (нижу природу) поистоветио је са смрћу.

> For we know that the law is spiritual: but I am carnal, sold under sin. For that which I do I allow not: for what I would, that do I not; but what I hate, that do I. If then I do that which I would not, I consent unto the law that it is good. Now then it is no more I that do it, but sin that dwelleth in me. For I know that in me (that is, in my flesh,) dwelleth no good thing: for to will is present with me; but how to perform that which is good I find not. For the good that I would I do not: but the evil which I would not, that I do. Now if I do that I would not, it is no more I that do it, but sin that dwelleth in me. I find then a law, that, when I would do good, evil is present with me. For I delight in the law of God after the inward man: But I see another law in my members, warring against the law of my mind, and bringing me into captivity to the law of sin which is in my members. O wretched man that I am! who shall deliver me from the body of this death? Romans 7:14–24.

> Бо мо медонем, ки шариат рӯҳонист; лекин ман ҷисмонӣ ҳастам, фурӯхташуда зери гуноҳ. Зеро он чиро, ки ман ба амал меоварам, намепазирам; зеро он чиро, ки мехоҳам, ба ҷо намеоварам; балки он чиро, ки бад мебинам, ҳамонро ба амал меоварам. Пас, агар он чиро, ки намехоҳам, ба амал меоварам, ба шариат розӣ мешавам, ки он некӯст. Ва акнун инро дигар ман намекунам, балки гуноҳе, ки дар ман сокин аст. Зеро медонам, ки дар ман, яъне дар ҷисми ман, ҳеҷ чизи нек сокин нест; зеро хостани некӣ назди ман ҳаст, аммо тавони ба амал овардани он чизи некро намеёбам. Зеро некиеро, ки мехоҳам, намекунам; балки бадие ки намехоҳам, ҳамонро ба амал меоварам. Ва агар он чиро, ки намехоҳам, ба амал меоварам, пас дигар инро ман намекунам, балки гуноҳе, ки дар ман сокин аст. Пас, ин қонунро меёбам, ки ҳар гоҳ мехоҳам некӣ кунам, бадӣ назди ман ҳозир аст. Зеро мувофиқи инсони ботинӣ аз шариати Худо лаззат мебарам; аммо дар аъзои худ қонуни дигареро мебинам, ки бар зидди қонуни ақли ман ҷанг мекунад ва маро асири қонуни гуноҳ мегардонад, ки дар аъзои ман аст. Эй инсони бадбахте ки ман ҳастам! Кист, ки маро аз ҷисми ин мамот раҳо хоҳад кард? Румиён 7:14–24.

Paul knew that in his “flesh” dwelt “no good thing.” The tendencies, both inherited and cultivated that existed in his flesh (his body), only worked to lead him into sin. Those tendencies represented the law of sin, but Paul desired to keep the law of God, not the law of sin. The law of God Paul identified as the “law of his mind” (his higher nature). His cry was “who shall deliver me from the body of death?” Of course, Paul knew that it was divinity that would bring deliverance, but he also knew that the work of deliverance required his participation.

Paul a știut că în „firea” sa nu locuia „nimic bun”. Înclinațiile, atât moștenite, cât și cultivate, care existau în firea sa (trupul său), nu făceau decât să-l ducă spre păcat. Aceste înclinații reprezentau legea păcatului, însă Pavel dorea să păzească Legea lui Dumnezeu, nu legea păcatului. Legea lui Dumnezeu a fost identificată de Pavel drept „legea minții sale” (natura sa superioară). Strigătul său a fost: „cine mă va izbăvi de trupul acestei morți?” Desigur, Pavel știa că dumnezeirea avea să aducă izbăvirea, dar știa, de asemenea, că lucrarea izbăvirii cerea participarea sa.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Philippians 2:12, 13.

> De aceea, preaiubiții mei, după cum ați fost totdeauna ascultători, nu numai când eram de față, ci cu mult mai mult acum, în lipsa mea, duceți până la capăt mântuirea voastră, cu frică și cutremur. Căci Dumnezeu este Acela care lucrează în voi și voința, și înfăptuirea, după buna Lui plăcere. Filipeni 2:12, 13.

The deliverance from the body of death was accomplished by Divine power, which was connected with human power, and that was the example Jesus provided for men. Even with the law of sin actively working in the lower nature of the body, Jesus kept His lower nature in subjection to God’s law by surrendering His will, to the will of His Father. Paul could find deliverance if he would surrender his will unto the will of divinity. In doing so, he was working out his own salvation, and this is what Sister White means when she speaks about the work of eliminating sin from our life.

Scăparea de trupul morții a fost împlinită prin putere divină, unită cu putere omenească, iar acesta a fost exemplul pe care Isus l-a oferit oamenilor. Chiar și cu legea păcatului lucrând activ în natura inferioară a trupului, Isus Și-a ținut natura inferioară în supunere față de legea lui Dumnezeu, predând voința Sa voinței Tatălui Său. Pavel putea găsi izbăvire dacă și-ar fi supus voința voinței dumnezeirii. Făcând astfel, el își ducea până la capăt propria mântuire, iar prin aceasta Sister White înțelege, atunci când vorbește despre lucrarea de îndepărtare a păcatului din viața noastră.

> “Every soul that refuses to give himself to God is under the control of another power. He is not his own. He may talk of freedom, but he is in the most abject slavery. He is not allowed to see the beauty of truth, for his mind is under the control of Satan. While he flatters himself that he is following the dictates of his own judgment, he obeys the will of the prince of darkness. Christ came to break the shackles of sin-slavery from the soul. ‘If the Son therefore shall make you free, ye shall be free indeed.’ ‘The law of the Spirit of life in Christ Jesus’ sets us ‘free from the law of sin and death.’ Romans 8:2.

> „Orice suflet care refuză să se predea lui Dumnezeu se află sub stăpânirea unei alte puteri. El nu își aparține sieși. Poate vorbi despre libertate, dar se află în cea mai jalnică robie. Nu i se îngăduie să vadă frumusețea adevărului, căci mintea lui se află sub controlul lui Satana. În timp ce se măgulește că urmează îndemnurile propriei sale judecăți, el ascultă de voința prințului întunericului. Hristos a venit să sfărâme de pe suflet lanțurile robiei păcatului. «Deci, dacă Fiul vă va face slobozi, veți fi cu adevărat slobozi.» «Legea Duhului de viață în Hristos Isus» ne face «slobozi de legea păcatului și a morții». Romani 8:2.

> “In the work of redemption there is no compulsion. No external force is employed. Under the influence of the Spirit of God, man is left free to choose whom he will serve. In the change that takes place when the soul surrenders to Christ, there is the highest sense of freedom. The expulsion of sin is the act of the soul itself. True, we have no power to free ourselves from Satan’s control; but when we desire to be set free from sin, and in our great need cry out for a power out of and above ourselves, the powers of the soul are imbued with the divine energy of the Holy Spirit, and they obey the dictates of the will in fulfilling the will of God.

> „În lucrarea de răscumpărare nu există constrângere. Nu se folosește nicio forță exterioară. Sub influența Duhului lui Dumnezeu, omul este lăsat liber să aleagă cui va sluji. În schimbarea care are loc atunci când sufletul se predă lui Hristos, există cel mai înalt sens al libertății. Izgonirea păcatului este actul sufletului însuși. Este adevărat, nu avem nicio putere să ne eliberăm singuri de sub stăpânirea lui Satana; dar atunci când dorim să fim eliberați de păcat și, în marea noastră nevoie, strigăm după o putere din afara noastră și mai presus de noi, puterile sufletului sunt pătrunse de energia divină a Duhului Sfânt și ele ascultă de poruncile voinței în împlinirea voii lui Dumnezeu.

> “The only condition upon which the freedom of man is possible is that of becoming one with Christ. ‘The truth shall make you free;’ and Christ is the truth. Sin can triumph only by enfeebling the mind, and destroying the liberty of the soul. Subjection to God is restoration to one’s self,—to the true glory and dignity of man. The divine law, to which we are brought into subjection, is ‘the law of liberty.’ James 2:12.” The Desire of Ages, 466.

> “Singura condiție în care libertatea omului este posibilă este aceea de a deveni una cu Hristos. „Adevărul vă va face slobozi”; iar Hristos este adevărul. Păcatul poate triumfa numai slăbind mintea și nimicind libertatea sufletului. Supunerea față de Dumnezeu este restaurarea de sine — la adevărata glorie și demnitate a omului. Legea divină, căreia suntem aduși în supunere, este „legea libertății”. Iacov 2:12.” Hristos, Lumina lumii, 466.

Paul cried out, “O wretched man that I am! who shall deliver me from the body of this death?” Sister White stated “when we desire to be set free from sin, and in our great need cry out for a power out of and above ourselves, the powers of the soul are imbued with the divine energy of the Holy Spirit, and they obey the dictates of the will in fulfilling the will of God.” In engaging in the combination of our humanity with the divinity of Christ, through the exercise of our will, we accomplish the “act” of removing sin from our own “soul.”

Pavel a strigat: „O, nenorocitul de mine! Cine mă va izbăvi de trupul acestei morți?” Sora White a declarat: „când dorim să fim eliberați de păcat și, în marea noastră nevoie, strigăm după o putere din afara noastră și mai presus de noi înșine, puterile sufletului sunt pătrunse de energia divină a Duhului Sfânt și ele ascultă de poruncile voinței în împlinirea voii lui Dumnezeu.” Angajându-ne în unirea omenescului nostru cu dumnezeirea lui Hristos, prin exercitarea voinței noastre, săvârșim „actul” de a îndepărta păcatul din propriul nostru „suflet”.

But what we “need to understand is the true force of the will.” The will is “the governing power in the nature of man, the power of decision, or of choice. Everything depends on the right action of the will. The power of choice God has given to men; it is theirs to exercise. You cannot change your heart, you cannot of yourself give to God its affections; but you can choose to serve Him. You can give Him your will; He will then work in you to will and to do according to His good pleasure. Thus your whole nature will be brought under the control of the Spirit of Christ; your affections will be centered upon Him, your thoughts will be in harmony with Him.”

Dar ceea ce „trebuie să înțelegem este adevărata putere a voinței.” Voința este „puterea conducătoare în natura omului, puterea de a hotărî sau de a alege. Totul depinde de exercitarea corectă a voinței. Puterea de a alege Dumnezeu le-a dat-o oamenilor; a lor este s-o exercite. Nu-ți poți schimba inima, nu poți, de la tine însuți, să-I dai lui Dumnezeu afecțiunile ei; dar poți alege să-I slujești. Îi poți da voința ta; atunci El va lucra în tine și voința, și înfăptuirea, după buna Lui plăcere. Astfel, întreaga ta natură va fi adusă sub stăpânirea Duhului lui Hristos; afecțiunile tale vor fi concentrate asupra Lui, gândurile tale vor fi în armonie cu El.”

Paul knew these truths, and He knew that his lower nature needed to be held in subjection by his higher nature, through the exercise of his will. This is why Paul died daily.

Pavel a cunoscut aceste adevăruri și știa că firea sa de jos trebuia ținută în supunere de către firea sa de sus, prin exercitarea voinței sale. De aceea Pavel murea zilnic.

> I protest by your rejoicing which I have in Christ Jesus our Lord, I die daily. 1 Corinthians 15:31.

> Eu protestez prin lauda voastră, pe care o am în Hristos Isus, Domnul nostru: mor în fiecare zi. 1 Corinteni 15:31.

Paul knew he needed to crucify his lower nature daily by exercising his will to keep his lower nature in subjection. He therefore crucified his flesh.

Pavel a știut că trebuia să-și răstignească zilnic firea sa inferioară, exercitându-și voința pentru a-și ține firea inferioară în supunere. De aceea, și-a răstignit carnea.

> And they that are Christ’s have crucified the flesh with the affections and lusts. Galatians 5:24.

> Iar cei ce sunt ai lui Hristos și-au răstignit firea pământească împreună cu patimile și poftele ei. Galateni 5:24.

Paul knew his sinful flesh would exist in humanity until the Second Coming of Christ, when the faithful, in the twinkling of an eye, would receive a new glorified body. This is why 1798 identifies the foundation of the forty-six years where the Millerite temple was erected, for Christ, as the only foundation, was the lamb slain from the foundation. The northern kingdom was the body, which through sin had taken ascendancy over humanity, and elevated itself to be the counterfeit northern kingdom. In 1844, John was told to “leave out” the courtyard, which means in the Greek, to reject the lower nature, that had taken ascendancy over the higher nature where God had chosen to place His name, and in 1798, the flesh (the lower nature) with “the affections and lusts” was to be crucified.

Pavel a știut că firea sa păcătoasă avea să existe în omenire până la a Doua Venire a lui Hristos, când cei credincioși, într-o clipă, într-o clipeală de ochi, aveau să primească un trup nou, proslăvit. De aceea, anul 1798 identifică temelia celor patruzeci și șase de ani în care a fost zidit templul millerit, căci Hristos, ca singura temelie, era Mielul înjunghiat de la întemeiere. Împărăția de miazănoapte era trupul, care, prin păcat, dobândise supremație asupra omenirii și se înălțase pe sine spre a fi împărăția de miazănoapte contrafăcută. În 1844, lui Ioan i s-a spus să „lase afară” curtea, ceea ce înseamnă în greacă a lepăda firea inferioară, care dobândise supremație asupra firii superioare unde Dumnezeu alesese să-Și pună Numele, iar în 1798 carnea (firea inferioară), împreună cu „simțămintele și poftele”, trebuia să fie răstignită.

At the foundation, Christ’s flesh died at the crucifixion, as He was cut off from the living. The southern kingdom was then to be one nation, with one king, in covenant with God, and a nation who had God’s sanctuary in their midst. Line upon line, the “seven times,” is now “the head of the corner,” for since September 11, 2001 God is raising up His “northern army” as an ensign. That army is to be one nation, and that nation will reflect His image alone, and it does so at the very time when Satan is raising up his “horn” that is the image of the beast. In Ezekiel chapter thirty-seven the message of the four winds breathes the latter rain message upon those who then stand up as that army. The message of the four winds is the message of the Seventh Trumpet, which is where the mystery of God is finished.

La temelie, trupul lui Hristos a murit la răstignire, întrucât El a fost nimicit din țara celor vii. Împărăția de la miazăzi trebuia atunci să fie o singură națiune, cu un singur împărat, în legământ cu Dumnezeu, și o națiune care avea sanctuarul lui Dumnezeu în mijlocul ei. Regulă peste regulă, cele „șapte vremuri” sunt acum „capul unghiului”, căci, din 11 septembrie 2001, Dumnezeu Își ridică „oastea de la miazănoapte” ca steag. Oastea aceea trebuie să fie o singură națiune, iar națiunea aceea va reflecta numai chipul Său și face aceasta tocmai în vremea când Satana își ridică „cornul”, care este chipul fiarei. În Ezechiel, capitolul treizeci și șapte, solia celor patru vânturi insuflă solia ploii târzii asupra acelora care atunci se ridică drept acea oaste. Solia celor patru vânturi este solia Trâmbiței a Șaptea, unde taina lui Dumnezeu se sfârșește.

The finishing work of the sealing began on October 7, 2023. The sealing time of the one hundred and forty-four thousand is accomplished during the sounding of the Seventh Trumpet, and that trumpet sounds three times during the sealing process. It always marks a strike by Islam against the Glorious Land. The modern spiritual “glorious land” was hit on September 11, 2001, and the ancient literal glorious land was hit on October 7, 2023, the very year the two witnesses who had been slain came back to life. The third strike is at the soon coming Sunday law in the United States.

Lucrara de încheiere a sigilării a început la 7 octombrie 2023. Timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii se împlinește în timpul sunării Trâmbiței a Șaptea, iar acea trâmbiță răsună de trei ori în cursul procesului de sigilare. Ea marchează întotdeauna o lovitură dată de islam împotriva Țării Slăvite. „Țara slăvită” spirituală modernă a fost lovită la 11 septembrie 2001, iar vechea Țară Slăvită literală a fost lovită la 7 octombrie 2023, chiar în anul în care cei doi martori care fuseseră uciși au revenit la viață. A treia lovitură are loc la legea duminicală din Statele Unite, care va veni în curând.

From October 7, 2023, the Republican horn and the true Protestant horn of the earth beast are accomplishing their final transitions into a horn that either speaks as a dragon or as a Lamb, at the soon coming Sunday law. The two manifestations of the internal and external antagonists in the great controversy that is played out during the closing events of earth’s history, are both located in the history represented by verse forty in Daniel chapter eleven. The two final developments of the two horns is accomplished during the sounding of the Seventh Trumpet. The Seventh Trumpet is the third of three woe trumpets.

Din 7 octombrie 2023, cornul republican și adevăratul corn protestant al fiarei care se ridică din pământ își împlinesc tranzițiile lor finale într-un corn care fie vorbește ca un balaur, fie ca un Miel, în contextul apropiatei legi duminicale. Cele două manifestări ale antagoniștilor interni și externi din marea luptă, care se desfășoară în timpul evenimentelor de încheiere ale istoriei pământului, sunt amândouă situate în istoria reprezentată de versetul patruzeci din capitolul unsprezece al cărții lui Daniel. Cele două dezvoltări finale ale celor două coarne se împlinesc în timpul sunării Trâmbiței a Șaptea. Trâmbița a Șaptea este a treia dintre cele trei trâmbițe de vai.

The three woes, represent a triple application of prophecy, and in doing so they provide a strong witness of the waymark of October 7, 2023. In both the first woe and the second woe, Islam’s warfare was carried out against the armies of Rome, which in the last days is the United States, as witnessed to by the conquering of the Soviet Union that was brought about by a secret alliance between the antichrist (Pope John Paul II), and the false prophet (Ronald Reagan) in 1989.

Cele trei vaiuri reprezintă o întreită aplicare a profeției, iar, făcând aceasta, ele aduc o mărturie puternică despre reperul profetic al datei de 7 octombrie 2023. Atât în primul vai, cât și în al doilea vai, războiul Islamului a fost purtat împotriva armatelor Romei, care, în zilele din urmă, este Statele Unite, după cum dă mărturie cucerirea Uniunii Sovietice, înfăptuită printr-o alianță secretă între antihristul (Papa Ioan Paul al II-lea) și profetul mincinos (Ronald Reagan), în 1989.

In the first woe, as set forth in Revelation chapter nine, there is a time prophecy of five months, which is one hundred and fifty years. In the second woe, there is a time prophecy of three hundred and ninety-one years, and fifteen days. Both time prophecies represent the warfare against Rome that Islam brought during the two histories that represent the first and second woes. Those two prophecies possessed two different outcomes of the warfare. In the first one hundred and fifty years Islam was to “hurt” Rome, and in the prophecy of three hundred and ninety-one years, and fifteen days, Islam was to “kill” Rome. Those two prophecies were directly connected. The ending of the one hundred and fifty years that Islam was to hurt Rome identified the beginning of the three hundred and ninety-one years, and fifteen days that Islam was to kill Rome. The first and second woes are divided by the ending of the one hundred and fifty years, and the starting of the three hundred and ninety-one years, and fifteen days.

În prima nenorocire, așa cum este prezentată în capitolul nouă din Apocalipsa, există o profeție de timp de cinci luni, care înseamnă o sută cincizeci de ani. În a doua nenorocire, există o profeție de timp de trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile. Ambele profeții de timp reprezintă războiul împotriva Romei pe care Islamul l-a purtat de-a lungul celor două perioade istorice ce reprezintă prima și a doua nenorocire. Aceste două profeții aveau două rezultate diferite ale războiului. În primii o sută cincizeci de ani, Islamul trebuia să „vatăme” Roma, iar în profeția celor trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile, Islamul trebuia să „ucidă” Roma. Aceste două profeții erau legate în mod direct. Încheierea celor o sută cincizeci de ani în care Islamul trebuia să vatăme Roma a identificat începutul celor trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile în care Islamul trebuia să ucidă Roma. Prima și a doua nenorocire sunt despărțite prin încheierea celor o sută cincizeci de ani și prin începutul celor trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile.

The United States ceases to be the sixth kingdom of Bible prophecy at the soon-coming Sunday law, and it is then that it is prophetically “killed”. The hour of the “great earthquake”, in Revelation chapter eleven is the soon coming Sunday law, and when that hour arrives, so too does the Seventh Trumpet of Islam. It arrives to mark the end, or the death of the sixth kingdom, which is the army of Rome in the last days. That death was preceded by one hundred and fifty years of Islam hurting the armies of Rome. According to the mainstream media, which attempts to downplay the activities of radical Islam in the modern world, since October 7, 2023. Until the writing of this article on February 12, 2024, Islam has carried out one hundred and sixty-five attacks upon American interests around the globe.

美国在即将来到的星期日法之时，不再是《圣经》预言中的第六个国度，并且也正是在那时，它在预言上被“杀死”了。《启示录》第十一章中那场“大地震”的时辰，就是那即将来到的星期日法；而当那时辰来到时，伊斯兰的第七号也随之来到。它的来到，是为标志第六个国度的终结，或其死亡；这第六个国度，就是末后日子里罗马的军队。那死亡之前，先有一百五十年之久，伊斯兰一直在伤害罗马的军队。据主流媒体——它试图淡化激进伊斯兰在现代世界中的活动——所报道，自2023年10月7日以来，直到本文于2024年2月12日写成之时，伊斯兰已在全球范围内针对美国利益发动了一百六十五次袭击。

The one hundred and fifty years of Islam hurting the armies of Rome that leads to the killing of the armies of Rome in the first and second woes, is repeated in the history of the third woe, for that is how a triple application of prophecy works. The sounding of the Seventh Trumpet, which is the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which is when the combination of Divinity with humanity occurs, as represented by the joining of the two sticks, has three waymarks, The first is the spiritual glorious land and the last is the spiritual glorious land. The middle waymark is the literal glorious land.

Cei o sută cincizeci de ani în care Islamul rănește oștirile Romei, ceea ce conduce la uciderea oștirilor Romei în prima și a doua nenorocire, se repetă în istoria celei de-a treia nenorociri, căci așa funcționează o întreită aplicare a profeției. Sunarea celei de-a șaptea trâmbițe, care este sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii, care este momentul când are loc combinarea Divinității cu omenirea, așa cum este reprezentată prin unirea celor două toiege, are trei semne de hotar: primul este țara măreață spirituală, iar ultimul este țara măreață spirituală. Semnul de hotar din mijloc este țara măreață literală.

In 2023, the second blast from the warning Trumpet of the third woe, identified the escalation of the warfare of Islam as it entered into a period where it would “hurt” the earth beast. In that same year, the two witnesses of the Republican horn and the true Protestant horn came back to life and began their mutual transitions into their final symbolic horns. For the Republican horn it was the combination of all the apostate Protestant powers, with all the apostate Republican powers in order to form one horn that is the image of the beast. With the true Protestant horn it was the combination of Divinity with humanity as the horn transitioned from Laodicean to Philadelphian in character, in order to reflect the opposite of the image of the beast. 2023 occurred twenty-two years after 2001, thus representing the symbolic link of Divinity combined with humanity.

În 2023, a doua suflare din Trâmbița de avertizare a celui de-al treilea vai a identificat escaladarea războiului Islamului, pe măsură ce acesta a intrat într-o perioadă în care avea să „rănească” fiara pământului. În același an, cei doi martori ai cornului republican și ai adevăratului corn protestant au revenit la viață și au început tranzițiile lor reciproce către coarnele lor simbolice finale. Pentru cornul republican, aceasta a fost unirea tuturor puterilor protestante apostate cu toate puterile republicane apostate, pentru a forma un singur corn care este chipul fiarei. În ceea ce privește adevăratul corn protestant, aceasta a fost unirea Dumnezeirii cu omenirea, pe măsură ce cornul a trecut, în caracter, de la Laodiceean la Filadelfian, pentru a reflecta opusul chipului fiarei. Anul 2023 a avut loc la douăzeci și doi de ani după 2001, reprezentând astfel legătura simbolică a Dumnezeirii unite cu omenirea.

All of this history occurs in verse forty of Daniel eleven, which is the verse that was unsealed and produced the increase of knowledge in 1989, that is represented by the Hiddekel River. In the prophetic history of that verse, the final work in the Most Holy Place is also accomplished, which is the light that was unsealed in 1798, and that is represented by the Ulai River. The beginning of verse forty identifies the time of the end in 1798, and the ending of the verse identifies the time of the end in 1989, and both rivers merge together in the history of verse forty, just as the Tigris and Euphrates (the Ulai and Hiddekel) do just before they reach the Persian Gulf.

Toată această istorie are loc în versetul patruzeci din Daniel unsprezece, care este versetul ce a fost desigilat și a produs creșterea cunoștinței în 1989, fapt reprezentat de râul Hiddekel. În istoria profetică a acelui verset, este de asemenea împlinită lucrarea finală din Locul Preasfânt, care este lumina ce a fost desigilată în 1798, și aceasta este reprezentată de râul Ulai. Începutul versetului patruzeci identifică vremea sfârșitului în 1798, iar sfârșitul versetului identifică vremea sfârșitului în 1989, iar ambele râuri se unesc în istoria versetului patruzeci, întocmai cum Tigru și Eufratul (Ulai și Hiddekel) se unesc chiar înainte de a ajunge la Golful Persic.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> The Spirit of the Lord God is upon me; because the Lord hath anointed me to preach good tidings unto the meek; he hath sent me to bind up the brokenhearted, to proclaim liberty to the captives, and the opening of the prison to them that are bound; To proclaim the acceptable year of the Lord, and the day of vengeance of our God; to comfort all that mourn; To appoint unto them that mourn in Zion, to give unto them beauty for ashes, the oil of joy for mourning, the garment of praise for the spirit of heaviness; that they might be called trees of righteousness, the planting of the Lord, that he might be glorified.

> Duhul Domnului Dumnezeu este peste Mine; căci Domnul M-a uns să vestesc celor blânzi vești bune; M-a trimis să leg pe cei cu inima zdrobită, să proclam slobozirea celor captivi și deschiderea închisorii pentru cei legați; să proclam anul de îndurare al Domnului și ziua răzbunării Dumnezeului nostru; să mângâi pe toți cei ce plâng; să rânduiesc pentru cei ce plâng în Sion, să le dau podoabă în loc de cenușă, untdelemnul bucuriei în locul plângerii, haina laudei în locul unui duh apăsat; ca să fie numiți terebinți ai neprihănirii, sădirea Domnului, ca El să fie proslăvit.

> And they shall build the old wastes, they shall raise up the former desolations, and they shall repair the waste cities, the desolations of many generations. And strangers shall stand and feed your flocks, and the sons of the alien shall be your plowmen and your vinedressers. But ye shall be named the Priests of the Lord: men shall call you the Ministers of our God: ye shall eat the riches of the Gentiles, and in their glory shall ye boast yourselves. For your shame ye shall have double; and for confusion they shall rejoice in their portion: therefore in their land they shall possess the double: everlasting joy shall be unto them.

> Și ei vor zidi iarăși vechile dărâmături, vor ridica din nou pustiirile de odinioară și vor reface cetățile pustiite, pustiirile multor generații. Și străinii vor sta și vă vor paște turmele, iar fiii celui de alt neam vor fi plugarii și vierii voștri. Dar voi veți fi numiți Preoții Domnului; oamenii vă vor numi Slujitorii Dumnezeului nostru; veți mânca bogățiile neamurilor și vă veți făli cu slava lor. În locul rușinii voastre veți avea îndoit; și în locul ocării se vor bucura de partea lor; de aceea, în țara lor vor stăpâni îndoitul: bucurie veșnică va fi pentru ei.

> For I the Lord love judgment, I hate robbery for burnt offering; and I will direct their work in truth, and I will make an everlasting covenant with them. And their seed shall be known among the Gentiles, and their offspring among the people: all that see them shall acknowledge them, that they are the seed which the Lord hath blessed. I will greatly rejoice in the Lord, my soul shall be joyful in my God; for he hath clothed me with the garments of salvation, he hath covered me with the robe of righteousness, as a bridegroom decketh himself with ornaments, and as a bride adorneth herself with her jewels. For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations. Isaiah 61:1–11.

> Car Eu, Domnul, iubesc judecata, urăsc jaful pentru arderea-de-tot; şi le voi călăuzi lucrarea în adevăr şi voi încheia cu ei un legământ veşnic. Sămânţa lor va fi cunoscută printre neamuri, şi urmaşii lor printre popoare; toţi cei ce-i vor vedea îi vor recunoaşte, că sunt sămânţa pe care Domnul a binecuvântat-o. Mă voi bucura foarte mult în Domnul, sufletul meu se va veseli în Dumnezeul meu; căci m-a îmbrăcat cu veşmintele mântuirii, m-a acoperit cu mantia neprihănirii, cum se împodobeşte mirele cu podoabe şi cum se împodobeşte mireasa cu giuvaerurile ei. Căci, după cum pământul îşi face să răsară vlăstarul şi după cum grădina face să încolţească cele semănate în ea, tot aşa Domnul Dumnezeu va face să răsară neprihănirea şi lauda înaintea tuturor neamurilor. Isaia 61:1–11.

Back to Articles