Article

# Elijah - Number Four

Ilie — Numărul Patru

Slavery

Sclavie

Author

Jeff Pippenger

Published

October 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Elijah’s witness begins when he identifies that there would be no rain, except at his word for three and a half years.

Mărturia lui Ilie începe atunci când el vestește că nu va fi ploaie, decât la cuvântul său, timp de trei ani și jumătate.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Și Ilie Tișbitul, unul dintre locuitorii Galaadului, a zis lui Ahab: „Viu este Domnul Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că în acești ani nu va fi nici rouă, nici ploaie, decât după cuvântul meu.” 1 Împărați 17:1.

Those three and a half years represent the history of Thyatira from 538 until 1798. In 1798, at the end of the period of drought Elijah summons Ahab to Carmel. The first angels’ message announced the hour of God’s judgment on October 22, 1844. The first angel’s message was the command to Ahab to call all of Israel to Carmel.

Acei trei ani și jumătate reprezintă istoria Tiatirei de la 538 până la 1798. În 1798, la sfârșitul perioadei de secetă, Ilie îl cheamă pe Ahab la Carmel. Mesajul primului înger a vestit ceasul judecății lui Dumnezeu la 22 octombrie 1844. Mesajul primului înger a fost porunca dată lui Ahab de a chema tot Israelul la Carmel.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. Now therefore send, and gather to me all Israel unto mount Carmel, and the prophets of Baal four hundred and fifty, and the prophets of the groves four hundred, which eat at Jezebel’s table. So Ahab sent unto all the children of Israel, and gathered the prophets together unto mount Carmel. And Elijah came unto all the people, and said, How long halt ye between two opinions? if the Lord be God, follow him: but if Baal, then follow him. And the people answered him not a word. 1 Kings 18:17–21.

> Și s-a întâmplat că, atunci când Ahab l-a văzut pe Ilie, Ahab i-a zis: „Tu ești acela care tulbură pe Israel?” Iar el a răspuns: „Nu eu am tulburat pe Israel, ci tu și casa tatălui tău, pentru că ați părăsit poruncile Domnului, iar tu ai urmat pe Baali. Acum, dar, trimite și adună la mine pe tot Israelul la muntele Carmel, și pe cei patru sute cincizeci de proroci ai lui Baal, și pe cei patru sute de proroci ai dumbrăvilor, care mănâncă la masa Izabelei.” Astfel, Ahab a trimis la toți copiii lui Israel și a adunat pe proroci la muntele Carmel. Și Ilie s-a apropiat de tot poporul și a zis: „Până când veți șchiopăta între două păreri? Dacă Domnul este Dumnezeu, urmați-L; iar dacă Baal, atunci urmați-l pe el.” Și poporul nu i-a răspuns niciun cuvânt. 1 Împărați 18:17–21.

All Israel was gathered to Carmel in the time of Elijah, which in turn represented William Miller’s history when the three churches of Revelation chapter three were gathered together. The church that had initially fled into the wilderness in 538 to escape the persecution of Jezebel, as represented by the church of Thyatira, came out of the wilderness as the generation that was to be confronted with the message of Elijah, represented by William Miller. The earth beast then opened its mouth and swallowed up the flood of persecution that had been sent against her for twelve hundred and sixty years.

Tout Israël fut rassemblé au Carmel au temps d’Élie, ce qui représentait, à son tour, l’histoire de William Miller lorsque les trois Églises du chapitre trois de l’Apocalypse furent réunies. L’Église qui, au commencement, s’était enfuie dans le désert en 538 pour échapper à la persécution de Jézabel, telle qu’elle est représentée par l’Église de Thyatire, sortit du désert comme la génération qui devait être confrontée au message d’Élie, représenté par William Miller. La bête de la terre ouvrit alors sa bouche et engloutit le fleuve de persécution qui avait été lancé contre elle pendant mille deux cent soixante ans.

> And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:16.

> Și pământul a ajutat pe femeie, și pământul și-a deschis gura și a înghițit râul pe care balaurul îl aruncase din gura lui. Apocalipsa 12:16.

In prophecy the “speaking of a nation” is the action of its legislative and judicial authorities, and in 1789 the United States established the divine document that is the Constitution of the United States, thus protecting the rights and freedom necessary to provide protection from the persecution of both the kings of Europe and the apostate Catholic church.

În profeție, „vorbirea unei națiuni” este acțiunea autorităților sale legislative și judiciare, iar în 1789 Statele Unite au instituit documentul divin care este Constituția Statelor Unite, protejând astfel drepturile și libertatea necesare pentru a oferi apărare împotriva persecuției atât din partea regilor Europei, cât și a bisericii catolice apostate.

> “The speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” The Great Controversy, 443.

> „Vorbirea națiunii este acțiunea autorităților ei legislative și judiciare.” Tragedia veacurilor, 443.

In 1789, just before the beginning of the United States’ prophetic role as the sixth kingdom of Bible prophecy began, it spake as a Lamb, but at the Sunday law it will speak as a dragon.

În 1789, chiar înainte de începutul rolului profetic al Statelor Unite ca a șasea împărăție a profeției biblice, ea vorbea ca un Miel, dar la legea duminicală va vorbi ca un balaur.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. Revelation 13:11.

> Și am văzut ridicându-se din pământ o altă fiară; și avea două coarne ca ale unui miel și vorbea ca un balaur. Apocalipsa 13:11.

The beginning and ending of the earth beast are marked by its speaking. In 1798, Ahab calls all of Israel to Mount Carmel where Elijah is going to set forth a test to prove to those watching whether the God of the Hebrews or the god of Jezebel is the true God. Jezebel had four hundred and fifty prophets of Baal and four hundred prophets of the grove. The false god Baal was a male deity and the false god Ashtaroth was a female deity.

Începutul și sfârșitul fiarei pământului sunt marcate de vorbirea ei. În 1798, Ahab cheamă tot Israelul la Muntele Carmel, unde Ilie urmează să pună înainte o probă, pentru a dovedi celor ce privesc dacă Dumnezeul evreilor sau dumnezeul Izabelei este adevăratul Dumnezeu. Izabela avea patru sute cincizeci de proroci ai lui Baal și patru sute de proroci ai dumbrăvilor. Dumnezeul fals Baal era o zeitate masculină, iar dumnezeul fals Astarteea era o zeitate feminină.

Those two classes of false prophets represent the combination of church and state, for in prophecy when a man and woman are represented together, the woman represents a church and the man the state. Elijah was outnumbered eight hundred and fifty to one as he confronted the unholy combination of church and state, as represented by the female and male false deities and also by the marriage of Ahab and Jezebel. Ahab and Jezebel’s illustration of church and state represent the corruption of the horn of Republicanism and Baal and Ashtaroth represent the corruption of the Protestant horn.

Aceste două categorii de proroci mincinoși reprezintă unirea dintre biserică și stat, căci în profeție, atunci când un bărbat și o femeie sunt înfățișați împreună, femeia reprezintă o biserică, iar bărbatul, statul. Ilie era depășit numeric, opt sute cincizeci la unu, când a înfruntat nelegiuita unire dintre biserică și stat, așa cum este reprezentată de zeitățile false, feminină și masculină, precum și de căsătoria dintre Ahab și Izabela. Ilustrarea oferită de Ahab și Izabela cu privire la biserică și stat reprezintă coruperea cornului Republicanismului, iar Baal și Aștoret reprezintă coruperea cornului protestant.

The issue was Elijah’s protest against the corrupt religion represented by Thyatira in Revelation chapter two. Elijah represented a Protestant, for the only definition of Protestant is someone who protests against Rome. Elijah’s protest represents a protest against the combination of church and state that is accomplished by the unholy alliance between a corrupted state with a corrupted church.

Problema era protestul lui Ilie împotriva religiei corupte reprezentate de Tiatira în capitolul al doilea din Apocalipsa. Ilie reprezenta un protestant, căci singura definiție a unui protestant este aceea de persoană care protestează împotriva Romei. Protestul lui Ilie reprezintă un protest împotriva unirii dintre biserică și stat, care este înfăptuită prin alianța nelegiuită dintre un stat corupt și o biserică coruptă.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. Revelation 2:20–22.

> Cu toate acestea, am câteva lucruri împotriva ta, pentru că îngădui acelei femei, Izabela, care se numește pe sine prorociță, să învețe și să amăgească pe robii Mei să se dedea la curvie și să mănânce din lucrurile jertfite idolilor. Și i-am dat timp să se pocăiască de curvia ei, dar nu s-a pocăit. Iată, o voi arunca pe un pat, iar pe cei ce preacurvesc cu ea, în necaz mare, dacă nu se pocăiesc de faptele lor. Apocalipsa 2:20–22.

Eating represents the message you accept, and a message that is sacrificed to idols represents the doctrines of Catholicism, the very symbol of the abominable worship of idols. God’s people in the Dark Ages had come to accept many of the pagan doctrines of Catholicism, and especially the worship of the sun.

Mâncarea reprezintă mesajul pe care îl accepți, iar un mesaj care este jertfit idolilor reprezintă doctrinele catolicismului, însuși simbolul închinării idolatre abominabile. Poporul lui Dumnezeu din Evul Întunecat ajunsese să accepte multe dintre doctrinele păgâne ale catolicismului, și în special închinarea la soare.

Fornication is an unlawful relationship and prophetically represents the very essence of what the Constitution prohibits; the combination of church and state. Ahab was in an unlawful relationship with Jezebel, for as a king of Israel he was not to marry a heathen princess. Jesus identified John the Baptist as Elijah, and John also confronted the same unholy relationship when he rebuked Herod for marrying Herodias, his brother’s wife.

Fornicaţia este o relaţie nelegiuită şi, în sens profetic, reprezintă însăşi esenţa a ceea ce Constituţia interzice: unirea dintre biserică şi stat. Ahab se afla într-o relaţie nelegiuită cu Izabela, căci, fiind împărat al lui Israel, nu trebuia să ia de soţie o prinţesă păgână. Isus l-a identificat pe Ioan Botezătorul ca fiind Ilie, iar Ioan s-a confruntat, de asemenea, cu aceeaşi relaţie ne sfântă atunci când l-a mustrat pe Irod pentru că o luase de soţie pe Irodiada, soţia fratelui său.

> For Herod had laid hold on John, and bound him, and put him in prison for Herodias’ sake, his brother Philip’s wife. For John said unto him, It is not lawful for thee to have her. Matthew 14:3, 4.

> Căci Irod pusese mâna pe Ioan, îl legase și-l aruncase în temniță, din pricina Irodiadei, soția fratelui său Filip. Căci Ioan îi zicea: „Nu-ți este îngăduit s-o ai.” Matei 14:3, 4.

Elijah’s confrontation with Ahab and Jezebel prefigured John’s confrontation with Herod and Herodias for both relationships represented an unlawful relationship of church and state. Together they represent the Elijah message of the one hundred and forty-four thousand who confronts the papacy (Jezebel & Herodias), the ten kings that represent the United Nations (Ahab & Herod) and the United States that represents the false prophet (the false prophets of Carmel and Salome, Herodias’ daughter).

Confruntarea lui Ilie cu Ahab și Izabela a prefigurat confruntarea lui Ioan cu Irod și Irodiada, căci ambele relații reprezentau o legătură nelegiuită între biserică și stat. Împreună, ele reprezintă solia lui Ilie a celor o sută patruzeci și patru de mii, care se confruntă cu papalitatea (Izabela și Irodiada), cu cei zece împărați care reprezintă Națiunile Unite (Ahab și Irod) și cu Statele Unite, care reprezintă profetul mincinos (profeții mincinoși ai Carmelului și Salomeea, fiica Irodiadei).

The prophetic setting at Carmel includes the defense by Elijah of the Constitution of the United States, which enshrines the principle of the separation of church and state.

Proročki okvir na Karmelu obuhvata Ilijinu odbranu Ustava Sjedinjenih Američkih Država, koji utvrđuje načelo odvojenosti crkve i države.

> And it came to pass, when Ahab saw Elijah, that Ahab said unto him, Art thou he that troubleth Israel? And he answered, I have not troubled Israel; but thou, and thy father’s house, in that ye have forsaken the commandments of the Lord, and thou hast followed Baalim. 1 Kings 18:17, 18.

> Și s-a întâmplat că, atunci când Ahab l-a văzut pe Ilie, Ahab i-a zis: „Tu ești acela care tulbură pe Israel?” Și el a răspuns: „Nu eu am tulburat pe Israel, ci tu și casa tatălui tău, pentru că ați părăsit poruncile Domnului, iar tu ai urmat Baalilor.” 1 Împărați 18:17, 18.

The Constitution established that the two horns of Republicanism and Protestantism would always stay separate from each other. But Revelation identifies that when the United States ultimately speaks as a dragon, it will do so when the apostate churches of the United States take control and combine with the apostate government.

Constituția a stabilit că cele două coarne ale republicanismului și protestantismului vor rămâne întotdeauna separate unul de celălalt. Dar Apocalipsa arată că, atunci când Statele Unite vor vorbi în cele din urmă ca un balaur, aceasta se va întâmpla atunci când bisericile apostate ale Statelor Unite vor prelua controlul și se vor uni cu guvernul apostat.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> „Dar ce este «icoana fiarei»? și cum urmează să fie făcută? Icoana este făcută de fiara cu două coarne și este o icoană a fiarei. Ea este numită și o icoană a fiarei. Așadar, pentru a înțelege cum este icoana și cum urmează să fie făcută, trebuie să cercetăm caracteristicile fiarei însăși — papalitatea.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> „Când biserica primară s-a corupt prin îndepărtarea de simplitatea Evangheliei și prin acceptarea riturilor și obiceiurilor păgâne, ea a pierdut Duhul și puterea lui Dumnezeu; iar pentru a controla conștiințele oamenilor, a căutat sprijinul puterii seculare. Rezultatul a fost papalitatea, o biserică ce controla puterea statului și o folosea pentru a-și promova propriile scopuri, mai ales pentru pedepsirea «ereziei». Pentru ca Statele Unite să formeze un chip al fiarei, puterea religioasă trebuie să controleze într-atât guvernarea civilă, încât autoritatea statului să fie, de asemenea, folosită de biserică pentru împlinirea propriilor ei scopuri.” Tragedia veacurilor, 443.

Elijah at Mount Carmel represented the work of the Millerites, and the Millerites were established as the true prophet in contrast with those that had recently come out from under the influence of Catholicism, but chose through their rejection of the light of the first angel to return to Rome. Thus, the second angel’s message in the spring of 1844 consisted of identifying the Protestant denominations as daughters of Babylon, and the Millerites as the genuine Protestant horn.

Ilie de pe Muntele Carmel a reprezentat lucrarea milleriților, iar milleriții au fost statorniciți drept adevăratul profet, în contrast cu aceia care ieșiseră de curând de sub influența catolicismului, dar care au ales, prin respingerea luminii primului înger, să se întoarcă la Roma. Astfel, solia celui de-al doilea înger, în primăvara anului 1844, a constat în identificarea denominațiunilor protestante ca fiice ale Babilonului, iar a milleriților ca adevăratul corn protestant.

When God brought ancient Israel out of the slavery of Egypt and through the waters of the Red Sea, He initiated a progressive testing process that began with the test of the heavenly manna.

Când Dumnezeu a scos Israelul din vechime din robia Egiptului și l-a trecut prin apele Mării Roșii, El a inițiat un proces progresiv de punere la încercare, care a început cu testul manei cerești.

> “Upon us is shining the accumulated light of past ages. The record of Israel’s forgetfulness has been preserved for our enlightenment. In this age God has set His hand to gather unto Himself a people from every nation, kindred, and tongue. In the advent movement He has wrought for His heritage, even as He wrought for the Israelites in leading them from Egypt. In the great disappointment of 1844 the faith of His people was tested as was that of the Hebrews at the Red Sea.” Testimonies, volume 8, 115, 116.

> „Asupra noastră strălucește lumina acumulată a veacurilor trecute. Relatarea uitării lui Israel a fost păstrată pentru luminarea noastră. În această epocă, Dumnezeu Și-a întins mâna ca să adune la Sine un popor din orice neam, seminție și limbă. În mișcarea adventă, El a lucrat pentru moștenirea Sa, așa cum a lucrat pentru israeliți când i-a condus afară din Egipt. În marea dezamăgire din 1844, credința poporului Său a fost pusă la încercare, așa cum a fost și credința evreilor la Marea Roșie.” Testimonies, volumul 8, 115, 116.

The disappointment of October 22, 1844, led to the understanding of the heavenly sanctuary, which then presented the test of the Sabbath just as the test of the manna became the first of a series of ten tests for ancient Israel.

Dezamăgirea din 22 octombrie 1844 a condus la înțelegerea sanctuarului ceresc, care a prezentat apoi proba Sabatului, așa cum proba manei a devenit cea dintâi dintr-o serie de zece probe pentru Israelul antic.

> “The Lord gave me the following view in 1847, while the brethren were assembled on the Sabbath, at Topsham, Maine.

> „Domnul mi-a dat următoarea viziune în 1847, pe când frații erau adunați în Sabat, la Topsham, Maine.״

> “We felt an unusual spirit of prayer. And as we prayed the Holy Ghost fell upon us. We were very happy. Soon I was lost to earthly things and was wrapped in a vision of God’s glory. I saw an angel flying swiftly to me. He quickly carried me from the earth to the Holy City. In the city I saw a temple, which I entered. I passed through a door before I came to the first veil. This veil was raised, and I passed into the holy place. Here I saw the altar of incense, the candlestick with seven lamps, and the table on which was the shewbread. After viewing the glory of the holy, Jesus raised the second veil and I passed into the holy of holies.

> „Am simțit un duh neobișnuit de rugăciune. Și, pe când ne rugam, Duhul Sfânt S-a coborât peste noi. Eram foarte fericiți. Curând am pierdut orice simțire a lucrurilor pământești și am fost cuprinsă într-o viziune a slavei lui Dumnezeu. Am văzut un înger zburând repede spre mine. El m-a purtat îndată de pe pământ în Cetatea Sfântă. În cetate am văzut un templu, în care am intrat. Am trecut printr-o ușă înainte de a ajunge la prima perdea. Această perdea a fost ridicată și am pășit în Locul Sfânt. Aici am văzut altarul tămâierii, sfeșnicul cu șapte candele și masa pe care se afla pâinea punerii înainte. După ce am privit slava Locului Sfânt, Isus a ridicat a doua perdea și am trecut în Sfânta Sfintelor.”

> “In the holiest I saw an ark; on the top and sides of it was purest gold. On each end of the ark was a lovely cherub, with its wings spread out over it. Their faces were turned toward each other, and they looked downward. Between the angels was a golden censer. Above the ark, where the angels stood, was an exceeding bright glory, that appeared like a throne where God dwelt. Jesus stood by the ark, and as the saints’ prayers came up to Him, the incense in the censer would smoke, and He would offer up their prayers with the smoke of the incense to His Father. In the ark was the golden pot of manna, Aaron’s rod that budded, and the tables of stone which folded together like a book. Jesus opened them, and I saw the Ten Commandments written on them with the finger of God. On one table were four, and on the other six. The four on the first table shone brighter than the other six. But the fourth, the Sabbath commandment, shone above them all; for the Sabbath was set apart to be kept in honor of God’s holy name. The holy Sabbath looked glorious—a halo of glory was all around it. I saw that the Sabbath commandment was not nailed to the cross. If it was, the other nine commandments were; and we are at liberty to break them all, as well as to break the fourth. I saw that God had not changed the Sabbath, for He never changes. But the pope had changed it from the seventh to the first day of the week; for he was to change times and laws.” Early Writings, 32.

> „În Locul Preasfânt am văzut un chivot; pe partea de sus și pe laturile lui era aurul cel mai curat. La fiecare capăt al chivotului se afla un heruvim frumos, cu aripile întinse deasupra lui. Fețele lor erau întoarse una spre cealaltă și priveau în jos. Între îngeri se afla o cădelniță de aur. Deasupra chivotului, unde stăteau îngerii, era o slavă nespus de strălucitoare, care părea asemenea unui tron unde locuia Dumnezeu. Isus stătea lângă chivot și, pe măsură ce rugăciunile sfinților se înălțau la El, tămâia din cădelniță fumega, iar El aducea înaintea Tatălui Său rugăciunile lor împreună cu fumul tămâii. În chivot se aflau vasul de aur cu mană, toiagul lui Aaron care înmugurise și tablele de piatră, care se pliau împreună ca o carte. Isus le-a deschis și am văzut Cele Zece Porunci scrise pe ele cu degetul lui Dumnezeu. Pe o tablă erau patru, iar pe cealaltă șase. Cele patru de pe prima tablă străluceau mai puternic decât celelalte șase. Dar cea de-a patra, porunca Sabatului, strălucea mai presus de toate; căci Sabatul fusese pus deoparte pentru a fi păzit spre cinstea Numelui sfânt al lui Dumnezeu. Sfântul Sabat arăta glorios — un nimb de slavă îl înconjura în întregime. Am văzut că porunca Sabatului nu fusese pironită pe cruce. Dacă ar fi fost, atunci și celelalte nouă porunci ar fi fost; iar noi am fi liberi să le călcăm pe toate, după cum am fi liberi să o călcăm și pe a patra. Am văzut că Dumnezeu nu schimbase Sabatul, căci El nu Se schimbă niciodată. Dar papa îl schimbase din ziua a șaptea în ziua întâi a săptămânii; căci el trebuia să schimbe vremurile și legea.” Scrieri timpurii, 32.

When the Protestants came out of the Dark Ages in 1798 and the book of Daniel was unsealed, the sixth kingdom of Bible prophecy, the two-horned earth beast of Revelation thirteen began its march through prophetic history. Protestantism was founded upon the sacred document called the Holy Bible and Republicanism was founded upon the sacred document called the Constitution. God had brought His church in the wilderness out of the Dark Ages, but just as with ancient Israel during the Egyptian period of slavery the Sabbath commandment had been forgotten. As Israel crossed the Red Sea on its way to the giving of the law at Sinai, modern Israel crossed the Atlantic on its way to October 22, 1844, where the law would once again be revealed. The Lord was once again raising up a people who would be the depositaries of His law, the depositaries of His prophetic revelations and who would carry the mantle of Protestantism. Ancient Israel was given the two tables of the Ten Commandments as the symbol of their work to be the depositaries of His law, and modern Israel was given the two tables of Habakkuk as the symbol of their work as depositaries of His prophetic Word.

Atunci când protestanții au ieșit din Evul Întunecat în 1798 și cartea lui Daniel a fost desigilată, a șasea împărăție a profeției biblice, fiara de pe pământ cu două coarne din Apocalipsa treisprezece, și-a început marșul prin istoria profetică. Protestantismul a fost întemeiat pe documentul sacru numit Sfânta Biblie, iar republicanismul a fost întemeiat pe documentul sacru numit Constituția. Dumnezeu Și-a scos biserica din pustie, din Evul Întunecat, însă, la fel ca în cazul Israelului din vechime în timpul perioadei egiptene de robie, porunca Sabatului fusese uitată. Așa cum Israel a trecut Marea Roșie în drum spre darea Legii la Sinai, Israelul modern a traversat Atlanticul în drum spre 22 octombrie 1844, unde Legea avea să fie din nou descoperită. Domnul ridica încă o dată un popor care avea să fie depozitarul Legii Sale, depozitarul descoperirilor Sale profetice și care avea să poarte mantia protestantismului. Israelului din vechime i-au fost date cele două table ale celor Zece Porunci ca simbol al lucrării sale de a fi depozitarul Legii Sale, iar Israelului modern i-au fost date cele două table ale lui Habacuc ca simbol al lucrării sale ca depozitar al Cuvântului Său profetic.

Modern Israel was to carry both sets of two tables as it presented the third angel’s message to the world, which is the message proclaimed by those who carry the mantle of Protestantism. The Protestantism that came out of the Dark Ages was then incomplete as was ancient Israel as they crossed through the Red Sea. Protestantism had professed the motto of the Bible and the Bible alone, but had an incomplete understanding of God’s Word through centuries of eating the pagan doctrines of Roman Catholicism (things sacrificed unto idols). God designed that a true Protestant would represent the entire Word of God as symbolized by the “law and the prophets,” the two sets of two tables that represent both the work of God’s people and God’s character. The work of the first angel was to produce a genuine Protestant people that would be both the depositaries of His law and of his prophetic Word.

Israelul modern trebuia să poarte ambele seturi de câte două table atunci când prezenta lumii solia celui de-al treilea înger, care este solia proclamată de cei ce poartă mantia protestantismului. Protestantismul care a ieșit din Evul Întunecat era atunci incomplet, așa cum și Israelul antic era incomplet atunci când a trecut prin Marea Roșie. Protestantismul mărturisise deviza „Biblia și numai Biblia”, dar avea o înțelegere incompletă a Cuvântului lui Dumnezeu, din pricina secolelor în care se hrănise cu doctrinele păgâne ale romano-catolicismului (lucruri jertfite idolilor). Dumnezeu a rânduit ca un adevărat protestant să reprezinte întregul Cuvânt al lui Dumnezeu, așa cum este simbolizat prin „legea și prorocii”, cele două seturi de câte două table care reprezintă atât lucrarea poporului lui Dumnezeu, cât și caracterul lui Dumnezeu. Lucrarea primului înger era aceea de a produce un popor cu adevărat protestant, care să fie atât depozitarii legii Sale, cât și ai Cuvântului Său profetic.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth.” Testimonies, volume 5, 455.

> „Dumnezeu a chemat biserica Sa în această vreme, aşa cum a chemat odinioară pe Israelul antic, să stea ca o lumină pe pământ. Prin puternicul satâr al adevărului, prin solia primului, a celui de-al doilea şi a celui de-al treilea înger, El i-a despărţit de biserici şi de lume, pentru a-i aduce într-o sfântă apropiere de Sine. El i-a făcut depozitarii Legii Sale şi le-a încredinţat marile adevăruri ale profeţiei pentru acest timp. Asemenea sfintelor oracole încredinţate Israelului antic, acestea sunt un depozit sacru care trebuie comunicat lumii. Cei trei îngeri din Apocalipsa 14 reprezintă poporul care primeşte lumina soliilor lui Dumnezeu şi porneşte ca agent al Său pentru a face să răsune avertizarea de-a lungul şi de-a latul pământului.” Testimonies, volumul 5, 455.

The warning that is to be proclaimed by those who have been identified as the depositaries of the two sets of two tables is against receiving the mark of Catholicism. That protest is against the unlawful relationship of Ahab and Jezebel and was represented by Elijah on Mount Carmel. The giving of the two tables of stone at Mount Sinai typified the giving of Habakkuk’s two tables of cloth in the history of 1842 through 1849. Habakkuk’s two tables are the symbol of the covenant relationship between God and His Protestant people. To reject those tables would be the same as ancient Israel rejecting God’s law.

Avertizarea care trebuie să fie proclamată de către cei care au fost identificați drept depozitarii celor două seturi de două table este împotriva primirii semnului catolicismului. Acea protestare este împotriva relației nelegiuite dintre Ahab și Izabela și a fost reprezentată de Ilie pe Muntele Carmel. Darea celor două table de piatră la Muntele Sinai a prefigurat darea celor două table de pânză ale lui Habacuc în istoria anilor 1842 până în 1849. Cele două table ale lui Habacuc sunt simbolul relației de legământ dintre Dumnezeu și poporul Său protestant. A respinge acele table ar fi același lucru cu vechiul Israel care respinge Legea lui Dumnezeu.

The Millerites entered into the Most Holy Place and received the light of the Sabbath, but the testing process was yet unfinished. Simultaneously the horn of Republicanism was proceeding through the very same history. And both horns would reach a milestone in their march together in 1863.

Milleriţii au intrat în Locul Preasfânt şi au primit lumina Sabatului, însă procesul de punere la probă nu era încă încheiat. În acelaşi timp, cornul Republicanismului înainta prin exact aceeaşi istorie. Şi ambele coarne aveau să atingă o piatră de hotar în mersul lor împreună, în 1863.

Miller’s Elijah message produced a progressive purification process with the intended purpose of establishing the Protestant horn and in the identical history the Republican horn was involved with a progressive process of political development. Both horns are on the same earth beast, so they must travel in unison through the entire history of the earth beast.

Mesajul lui Ilie al lui Miller a produs un proces progresiv de purificare, cu scopul intenționat de a stabili cornul protestant, iar în aceeași istorie, cornul republican a fost implicat într-un proces progresiv de dezvoltare politică. Ambele coarne se află pe aceeași fiară a pământului, astfel că ele trebuie să înainteze în unison de-a lungul întregii istorii a fiarei pământului.

The first prophetic characteristic of the Republican horn of the earth beast was the action of speaking the Constitution into effect in 1789. In 1798, (the time of the end when the book of Daniel was unsealed), the earth beast would speak for the first time as the sixth kingdom of Bible prophecy. 1798 was the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy, and the speaking that occurred at the beginning of the earth beast’s history in 1798 would typify the last time the sixth kingdom would speak, and that time is represented as the voice of the dragon. When we consider the laws passed by the Republican horn in the United States in 1798, we should expect to see a typification of the laws that will be passed in conjunction with the Sunday law when the United States speaks as a dragon. As we consider the following four laws, ask yourself if the four laws passed in 1798 have the prophetic signature of Alpha and Omega?

Prima caracteristică profetică a cornului republican al fiarei care se ridică din pământ a fost actul de a pune Constituția în vigoare în 1789. În 1798, (vremea sfârșitului, când cartea lui Daniel a fost desigilată), fiara pământului urma să vorbească pentru prima dată ca a șasea împărăție a profeției biblice. Anul 1798 a fost începutul Statelor Unite ca a șasea împărăție a profeției biblice, iar vorbirea care a avut loc la începutul istoriei fiarei pământului, în 1798, avea să prefigureze ultima dată când a șasea împărăție va vorbi, iar acel timp este reprezentat ca glasul balaurului. Când luăm în considerare legile adoptate de cornul republican în Statele Unite în 1798, ar trebui să ne așteptăm să vedem o tipificare a legilor care vor fi adoptate în legătură cu legea duminicală atunci când Statele Unite vor vorbi ca un balaur. Pe măsură ce analizăm următoarele patru legi, întrebați-vă dacă cele patru legi adoptate în 1798 au semnătura profetică a Alpha și Omega?

In 1798, the United States passed several significant laws known as the Alien and Sedition Acts. These acts were a series of four laws passed by the Federalist-controlled Congress and signed into law by President John Adams, the second president of the United States and former vice president of George Washington.

În 1798, Statele Unite au adoptat mai multe legi importante cunoscute sub numele de Alien and Sedition Acts. Acestea au constituit o serie de patru legi adoptate de Congresul aflat sub control federalist și promulgate de președintele John Adams, al doilea președinte al Statelor Unite și fost vicepreședinte al lui George Washington.

The Naturalization Act: This law extended the residency requirement for immigrants to become U.S. citizens from 5 to 14 years. It was aimed primarily at curbing the influence of recent immigrants, who were often aligned with the opposition party, the Democratic-Republicans.

Lwa Natiralizasyon an: Lwa sa a te pwolonje peryòd rezidans ki nesesè pou imigran yo vin sitwayen Etazini soti nan 5 pou rive 14 ane. Li te vize sitou pou limite enfliyans imigran ki te fèk rive yo, ki souvan te aliyen ak pati opozisyon an, Demokratik-Repibliken yo.

The Alien Friends Act: This act authorized the president to deport non-citizens deemed to be a threat to the security of the United States during peacetime. It allowed the president to detain and deport any non-citizen he considered dangerous.

Lwa sou Zanmi Etranje yo: Lwa sa a te otorize prezidan an pou depòte moun ki pa sitwayen yo, yo te konsidere kòm yon menas pou sekirite Etazini pandan tan lapè. Li te pèmèt prezidan an arete epi depòte nenpòt moun ki pa sitwayen li te konsidere kòm danjere.

The Alien Enemies Act: This law provided for the apprehension, restraint, and deportation of citizens from countries at war with the United States. It was enacted as a precaution during the tense atmosphere of the late 1790s.

Leggea privind dușmanii străini: Această lege prevedea arestarea, restrângerea libertății și deportarea cetățenilor proveniți din țări aflate în război cu Statele Unite. Ea a fost adoptată ca măsură de precauție în atmosfera tensionată de la sfârșitul anilor 1790.

The Sedition Act: This is the most controversial of the Alien and Sedition Acts. It made it a criminal offense to publish “false, scandalous, and malicious” writings against the government or its officials, with the intent to defame them or bring them into disrepute. Critics saw this as a direct attack on freedom of speech and the press.

**Legea privind sedițiunea**: Aceasta este cea mai controversată dintre Legile privind străinii și sedițiunea. Ea a transformat în infracțiune publicarea unor scrieri „false, scandaloase și răuvoitoare” împotriva guvernului sau a funcționarilor săi, cu intenția de a-i defăima sau de a-i aduce în discredit. Criticii au văzut în aceasta un atac direct asupra libertății de exprimare și a presei.

The Alien and Sedition Acts were highly controversial and led to significant opposition from Democratic-Republicans, who believed these laws violated fundamental Constitutional rights and targeted their political party. They argued that the laws were an infringement on the First Amendment, which protects freedom of speech and the press. Eventually, these laws played a role in the election of 1800, when Thomas Jefferson and the Democratic-Republicans won the presidency and Congress, leading to the repeal of the Sedition Act.

Alien and Sedition Acts au fost extrem de controversate și au stârnit o opoziție semnificativă din partea democrat-republicanilor, care considerau că aceste legi încălcau drepturi constituționale fundamentale și vizau partidul lor politic. Ei susțineau că legile constituiau o încălcare a Primului Amendament, care protejează libertatea de exprimare și libertatea presei. În cele din urmă, aceste legi au jucat un rol în alegerile din 1800, când Thomas Jefferson și democrat-republicanii au câștigat președinția și Congresul, fapt care a condus la abrogarea Sedition Act.

The Democratic-Republican party believed these laws violated the fundamental rights upheld by the Constitution, and they also believed the laws were targeting the opposing political party. It matters not that these laws were repealed or later expired, the Alpha and Omega illustrates the end with the beginning. In the history where these laws were enacted or “spoke” into law the Federalist party was opposed by a party called Democrat-Republicans. The evolution of the Democrat-Republican party ultimately produces the Republican party. A political party primarily coalesced together based upon an anti-slavery position.

Le parti démocrate-républicain estimait que ces lois violaient les droits fondamentaux garantis par la Constitution, et il estimait aussi qu’elles visaient le parti politique adverse. Peu importe que ces lois aient été abrogées ou qu’elles aient ensuite expiré ; l’Alpha et l’Oméga illustre la fin par le commencement. Dans l’histoire où ces lois furent promulguées, ou « parlèrent » en devenant loi, le parti fédéraliste se trouvait opposé à un parti appelé les démocrates-républicains. L’évolution du parti démocrate-républicain aboutit finalement au parti républicain. Un parti politique principalement constitué autour d’une position antiesclavagiste.

The historians identify 1863 as the very center point of the civil war, a war which was premised upon the issue of slavery. 1863 is also a waymark for the new standard bearers of the Protestant horn, who then rejected the first time-prophecy given to Miller by angels (the prophecy of “seven times” from Leviticus twenty-six). Could it be a simple coincidence that the prophecy of the seven times just happens to be based upon the laws of slavery set forth in the previous chapter of Leviticus? The “curse” identified by the “seven times” was the promise that if the covenant laws of chapter twenty-five were to be disobeyed, Israel would then end its history by returning into the slavery it was taken out of when it began its journey at the Red Sea.

Istoricii identifică anul 1863 drept chiar punctul central al războiului civil, un război întemeiat pe chestiunea sclaviei. Anul 1863 este, de asemenea, un reper pentru noii purtători ai stindardului cornului protestant, care atunci au respins prima profeție de timp dată lui Miller de către îngeri (profeția „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase). Ar putea fi o simplă coincidență faptul că profeția celor șapte ori se întemeiază tocmai pe legile sclaviei expuse în capitolul precedent din Levitic? „Blestemul” identificat prin „șapte ori” era făgăduința că, dacă legile legământului din capitolul douăzeci și cinci aveau să fie neascultate, Israel avea atunci să-și încheie istoria prin întoarcerea în sclavia din care fusese scos când și-a început călătoria la Marea Roșie.

From 1798 to 1863 the political party that was the Democratic–Republican party went through a series of purges or shakings. From 1798 onward, and especially from August 11, 1840 onward through 1863 the Millerite movement went through a series of purges and shakings.

Kuva mu 1798 kugeza mu 1863, ishyaka rya politiki ryari ishyaka rya Democratic–Republican ryanyuze mu ruhererekane rw’iyungururwa cyangwa kunyeganyezwa. Guhera mu 1798, kandi cyane cyane guhera ku wa 11 Kanama 1840 kugeza mu 1863, urug movement rwa Millerite rwanyuze mu ruhererekane rw’iyungururwa n’ukunyeganyezwa.

The Democratic-Republican Party, which was one of the early political parties in the United States, did not directly transform into the modern Republican Party as it exists today. Instead, it underwent a series of changes and splits over time, ultimately leading to the formation of several different political parties before the emergence of the Republican Party.

Partidul Democrat-Republican, care a fost unul dintre primele partide politice din Statele Unite, nu s-a transformat în mod direct în Partidul Republican modern, așa cum există astăzi. Mai degrabă, a trecut printr-o serie de schimbări și sciziuni de-a lungul timpului, ceea ce a dus în cele din urmă la formarea mai multor partide politice diferite înainte de apariția Partidului Republican.

The Democratic-Republican Party, often associated with Thomas Jefferson and James Madison, was founded in the late 18th century as a response to the Federalist Party. The Democratic-Republicans favored a strict interpretation of the Constitution, states’ rights, and agrarian interests.

Le Parti démocrate-républicain, souvent associé à Thomas Jefferson et à James Madison, fut fondé à la fin du XVIIIe siècle en réaction au Parti fédéraliste. Les démocrates-républicains étaient favorables à une interprétation stricte de la Constitution, aux droits des États et aux intérêts agraires.

However, by the 1820s, the Democratic-Republican Party began to fracture along regional and ideological lines. The primary split occurred during the Era of Good Feelings (1817–1825), when there was a lack of strong opposition to James Monroe’s presidency. This period of political tranquility contributed to the decline of the Democratic-Republican Party. The party eventually split into several factions and evolved into the following political groups:

Cu toate acestea, până în anii 1820, Partidul Democrat-Republican a început să se fractureze de-a lungul liniilor regionale și ideologice. Scindarea principală a avut loc în timpul Erei Bunelor Sentimente (1817–1825), când a existat o lipsă de opoziție puternică față de președinția lui James Monroe. Această perioadă de liniște politică a contribuit la declinul Partidului Democrat-Republican. În cele din urmă, partidul s-a divizat în mai multe facțiuni și a evoluat în următoarele grupări politice:

Democratic Party: The followers of Andrew Jackson, who became the seventh president in 1829, formed the Democratic Party. Jacksonian Democrats supported a strong executive branch, westward expansion, and a broader suffrage for white males.

Partidul Democrat: Adepții lui Andrew Jackson, care a devenit al șaptelea președinte în 1829, au format Partidul Democrat. Democrații jacksonieni susțineau o ramură executivă puternică, expansiunea spre vest și un drept de vot mai larg pentru bărbații albi.

National Republican Party: This party emerged as a response to Andrew Jackson’s presidency and later merged with other anti-Jackson factions to become the Whig Party. The National Republicans were generally more supportive of a strong federal government and economic development.

Partidul Republican Național: Acest partid a apărut ca răspuns la președinția lui Andrew Jackson și, mai târziu, s-a unit cu alte facțiuni anti-Jackson pentru a deveni Partidul Whig. Republicanii Naționali erau, în general, mai favorabili unui guvern federal puternic și dezvoltării economice.

Anti-Masonic Party: This was a short-lived political party that emerged in the 1820s, primarily in response to concerns about the influence of the secretive Masonic fraternity. It absorbed some former Democratic-Republicans.

Partidul Anti-Masonic: Acesta a fost un partid politic de scurtă durată, care a apărut în anii 1820, în principal ca răspuns la îngrijorările privind influența fraternității masonice secrete. A absorbit o parte dintre foștii democrat-republicani.

The Whig Party: Formed in the 1830s, the Whigs included former National Republicans, Anti-Masons, and other opposition groups. They were characterized by their opposition to Jacksonian policies, support for a strong federal government, and promotion of industrial and economic development.

የዊግ ፓርቲ፡ በ1830ኛዎቹ የተቋቋመው ዊግ ፓርቲ የቀድሞ ብሔራዊ ሪፐብሊካኖችን፣ አንቲ-ሜሶኖችን፣ እና ሌሎች የተቃውሞ ቡድኖችን ያካተተ ነበር። በጃክሰንያን ፖሊሲዎች ላይ ባላቸው ተቃውሞ፣ ለጠንካራ ፌዴራል መንግሥት በሚሰጡት ድጋፍ፣ እና የኢንዱስትሪና የኢኮኖሚ ልማትን በማበረታታት ይለዩ ነበር።

The modern Republican Party was founded in the 1850s as a direct response to the growing sectional tensions over slavery. It attracted former Whigs, anti-slavery Democrats, Free Soilers, and others who opposed the expansion of slavery into new territories. The first Republican presidential candidate, John C. Fremont, ran in the 1856 election, and the party’s first successful candidate, Abraham Lincoln, was elected in 1860. So, the Republican Party emerged separately from the Democratic-Republican tradition and had a distinct trajectory in American political history.

현대 공화당은 1850년대에 노예제를 둘러싼 지역 간 긴장이 고조되는 데 대한 직접적인 대응으로 창당되었다. 이 정당은 휘그당 출신 인사들, 반노예제 성향의 민주당원들, 자유토지당원들, 그리고 노예제가 새로운 준주들로 확대되는 것에 반대한 그 밖의 사람들을 끌어들였다. 공화당 최초의 대통령 후보인 존 C. 프리몬트는 1856년 선거에 출마하였고, 당의 첫 번째 당선 후보인 에이브러햄 링컨은 1860년에 선출되었다. 그러므로 공화당은 민주공화당의 전통과는 별개로 출현하였으며, 미국 정치사에서 독자적인 궤적을 지녔다.

By 1860, the Republican party elected its first president. It was based upon a coalition of political parties that were opposed to slavery. In 1863 the Emancipation Proclamation “spoke” slavery out of existence. In 1863 the Republican horn, then represented by the Republican party “spoke” slavery out of existence, while the Protestant horn ceased to be a movement and became the Seventh-day Adventist church. The movement of the Millerites legally and officially ended in May of 1863, and in that year Moses’ oath, the prophecy of slavery was rejected. He that has an ear, let him hear.

Până în anul 1860, Partidul Republican și-a ales primul președinte. El se întemeia pe o coaliție de partide politice care se opuneau sclaviei. În 1863, Proclamația de Emancipare a „vorbit”, aducând sclavia la încetare. În 1863, cornul republican, reprezentat atunci de Partidul Republican, „a vorbit”, aducând sclavia la încetare, în timp ce cornul protestant a încetat să mai fie o mișcare și a devenit Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea. Mișcarea milleriților s-a încheiat în mod legal și oficial în mai 1863, iar în acel an jurământul lui Moise, profeția sclaviei, a fost respinsă. Cine are urechi de auzit, să audă.

At this point it might be informative to provide a brief overview of the “oath of Moses” as labelled by the prophet Daniel.

În acest punct, ar putea fi util să oferim o scurtă prezentare de ansamblu asupra „jurământului lui Moise”, astfel cum este numit de profetul Daniel.

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. Daniel 9:11.

> Da, tot Israelul a călcat Legea Ta, abătându-se, ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-au revărsat peste noi blestemul și jurământul care sunt scrise în Legea lui Moise, robul lui Dumnezeu, fiindcă am păcătuit împotriva Lui. Daniel 9:11.

William Miller who was guided by Gabriel and other angels as he studied the Word of God, was first led to the “seven times” of Leviticus twenty-six. Miller’s testimony is that in his study of the Bible, he began in the book of Genesis and therefore he obviously came to Leviticus well before he reached the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight and verse fourteen. He exclusively used the Bible and a Cruden’s concordance.

William Miller, care era călăuzit de Gabriel și de alți îngeri pe când studia Cuvântul lui Dumnezeu, a fost condus mai întâi la „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Mărturia lui Miller este că, în studiul său al Bibliei, a început cu cartea Geneza și, prin urmare, în mod evident, a ajuns la Leviticul cu mult înainte de a ajunge la cei două mii trei sute de ani din Daniel capitolul opt, versetul paisprezece. El a folosit exclusiv Biblia și concordanța lui Cruden.

Cruden’s concordance has no references to the Hebrew or Greek words that were thereafter translated into the English of the King James Bible. Miller considered the “context” of the passage he was studying to guide his understanding of a word or passage of Scripture. When it came to his understanding of the “seven times” it is very simple to see the context for the “seven times” of chapter twenty-six of Leviticus is chapter twenty-five.

Concordanța lui Cruden nu conține trimiteri la cuvintele ebraice sau grecești care au fost apoi traduse în limba engleză a Bibliei King James. Miller a considerat „contextul” pasajului pe care îl studia drept călăuză pentru înțelegerea unui cuvânt sau a unui pasaj din Scriptură. În ceea ce privește înțelegerea sa a expresiei „șapte vremi”, este foarte simplu de văzut că contextul pentru „șapte vremi” din capitolul douăzeci și șase din Leviticul este capitolul douăzeci și cinci.

Chapter twenty-five outlines the resting of the land, the Jubilee and the rules of slavery. The rules of chapter twenty-five are part of “the law of Moses the servant of God” that produces a blessing if obeyed and a “curse” if disobeyed. In chapter twenty-six the curse of the “seven times” equates to twenty-five hundred and twenty years and is set forth in the obvious context of the rules of the land resting and the principles of slavery. In chapter twenty-six the punishment is called the “quarrel of my covenant.”

Capitolul douăzeci și cinci prezintă odihnirea țării, Jubileul și regulile robiei. Regulile din capitolul douăzeci și cinci fac parte din „legea lui Moise, robul lui Dumnezeu”, care aduce o binecuvântare dacă este ascultată și un „blestem” dacă este nesocotită. În capitolul douăzeci și șase, blestemul celor „șapte vremuri” este echivalat cu două mii cinci sute douăzeci de ani și este expus în contextul evident al regulilor privind odihnirea țării și al principiilor robiei. În capitolul douăzeci și șase, pedeapsa este numită „cearta legământului Meu”.

> Then will I also walk contrary unto you, and will punish you yet seven times for your sins. And I will bring a sword upon you, that shall avenge the quarrel of my covenant: and when ye are gathered together within your cities, I will send the pestilence among you; and ye shall be delivered into the hand of the enemy. Leviticus 26:24, 25.

> Atunci și Eu voi umbla împotriva voastră și vă voi pedepsi de șapte ori pentru păcatele voastre. Și voi aduce asupra voastră sabia, care va răzbuna încălcarea legământului Meu; iar când vă veți aduna în cetățile voastre, voi trimite ciuma în mijlocul vostru; și veți fi dați în mâna vrăjmașului. Leviticul 26:24, 25.

In context the “covenant” that God has a “quarrel” over would be the covenant previously cited in chapter twenty-five. The punishment of the seven times is called the “quarrel of” God’s “covenant” and the “curse” attached to it is that Israel would be “delivered into the hand of their” enemies, and once in the enemies’ land, (as Daniel was) Israel would become the slaves of their enemies.

În context, „legământul” pentru care Dumnezeu are o „pricină” ar fi legământul menționat mai înainte în capitolul douăzeci și cinci. Pedeapsa celor șapte vremi este numită „pricina legământului” lui Dumnezeu, iar „blestemul” legat de acesta este că Israel avea să fie „dat în mâna vrăjmașilor săi”, iar, odată ajuns în țara vrăjmașilor, (așa cum a fost Daniel) Israel avea să devină robul vrăjmașilor săi.

When Moses recorded Leviticus twenty-six ancient Israel had just been delivered from the slavery of Egypt and the principles of slavery represented in chapter twenty-five would bring either a blessing or a curse. Ancient Israel never practiced the rules of the Jubilee and ultimately both the northern and southern kingdoms were scattered for “seven times” in fulfillment of what Daniel called the “curse of Moses.”

Când Moise a consemnat Leviticul douăzeci și șase, Israelul antic tocmai fusese izbăvit din robia Egiptului, iar principiile privind robia prezentate în capitolul douăzeci și cinci aveau să aducă fie o binecuvântare, fie un blestem. Israelul antic nu a pus niciodată în practică rânduielile Jubileului și, în cele din urmă, atât împărăția de nord, cât și cea de sud au fost risipite pentru „șapte vremi”, în împlinirea a ceea ce Daniel a numit „blestemul lui Moise”.

The covenant relationship between God and Israel which had begun with their slavery in Egypt, ended with their slavery to Assyria and Babylon. The “seven times” against the northern kingdom ended in 1798, and “seven times” against the southern kingdom ended in 1844. The starting point for the two periods of seven times is marked in Isaiah chapter seven with a prophecy of sixty-five years that was proclaimed by Isaiah to king Ahaz of Judah in 742 BC.

Relația de legământ dintre Dumnezeu și Israel, care începuse odată cu robia lor în Egipt, s-a încheiat cu robia lor față de Asiria și Babilon. Cele „șapte vremi” împotriva împărăției de nord s-au încheiat în 1798, iar „șapte vremi” împotriva împărăției de sud s-au încheiat în 1844. Punctul de început al celor două perioade de șapte vremi este marcat în capitolul șapte din Isaia printr-o profeție de șaizeci și cinci de ani, rostită de Isaia împăratului Ahaz al lui Iuda în anul 742 î.Hr.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Căci capul Siriei este Damascul, iar capul Damascului este Rețin; și în șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, ca să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, iar capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți fi întăriți. Isaia 7:8, 9.

Isaiah had identified that “within” sixty-five years from the time when the prophecy was set forth in 742 BC, the northern kingdom would be broken. Nineteen years later in 723 BC the northern kingdom of Israel was taken into slavery by the king of Assyria and forty-six years later the king of Babylon took the southern kingdom of Judah into slavery in 677 BC. The prophecy of sixty-five years produces six historical waymarks. The first is 742 BC when the prediction is set forth. Nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom was taken into slavery by the Assyrians. Forty-six years later in 677 BC the southern kingdom was taken into slavery by the Babylonians. The first twenty-five hundred and twenty years that began in 723 BC then ended in 1798. Then is 1844 the twenty-five hundred and twenty years that began in 677 BC concluded. From 1844, the prediction extended nineteen years to 1863 in order to complete the entire prophetic structure, for when the Alpha and Omega marked nineteen years to begin the prophetic structure there must be nineteen years to reach its end.

Isaia identificase că „înăuntrul” a şaizeci şi cinci de ani de la data când profeţia a fost rostită, în 742 î.Hr., împărăţia de nord avea să fie zdrobită. Nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., împărăţia de nord a lui Israel a fost dusă în robie de către împăratul Asiriei, iar patruzeci şi şase de ani mai târziu împăratul Babilonului a dus în robie împărăţia de sud a lui Iuda, în 677 î.Hr. Profeţia celor şaizeci şi cinci de ani dă naştere la şase repere istorice. Primul este 742 î.Hr., când este enunţată prezicerea. Nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., împărăţia de nord a fost dusă în robie de către asirieni. Patruzeci şi şase de ani mai târziu, în 677 î.Hr., împărăţia de sud a fost dusă în robie de către babilonieni. Primii două mii cinci sute douăzeci de ani, care au început în 723 î.Hr., s-au încheiat apoi în 1798. Apoi, în 1844, s-au încheiat cei două mii cinci sute douăzeci de ani care începuseră în 677 î.Hr. Din 1844, prezicerea s-a extins nouăsprezece ani până în 1863 pentru a desăvârşi întreaga structură profetică, căci atunci când Alfa şi Omega au marcat nouăsprezece ani pentru a începe structura profetică, trebuia să existe nouăsprezece ani pentru a ajunge la încheierea ei.

Ancient Israel was delivered from the slavery of Egypt and through disobedience both the northern and southern kingdoms were returned to slavery. The prophecies transcend from the prophetic history of ancient literal Israel to modern spiritual Israel and in so doing the theme of all the prophetic waymarks is slavery.

Israelul antic a fost eliberat din robia Egiptului, iar prin neascultare atât regatul de nord, cât și cel de sud au fost întoarse în robie. Profețiile transcend de la istoria profetică a Israelului antic literal la Israelul spiritual modern și, făcând astfel, tema tuturor reperelor profetice este robia.

The prophecy in Isaiah seven was presented to the wicked king Ahaz by Isaiah in 742BC when an impending civil war between the north and south was being identified. The southern kingdom of Ahaz was the literal glorious land of ancient Israel. In 1798, the spiritual glorious land of Bible prophecy began to rule as the sixth kingdom of Bible prophecy. When the seven times against the literal glorious land ended in 1844, there was, as in the history of king Ahaz an impending civil war. By 1844, the turmoil of political parties breaking apart and forming alliances had almost fully settled into two classes of political persuasions. In terms of slavery the Democrats were pro-slavery and the Republicans were anti-slavery. From 1798 to the beginning of the civil war in 1860 the process of developing two classes of political parties had been settled.

Profeția din Isaia șapte i-a fost prezentată de Isaia împăratului nelegiuit Ahaz în 742 î.Hr., când era identificat un război civil iminent între nord și sud. Regatul de sud al lui Ahaz era țara glorioasă literală a Israelului antic. În 1798, țara glorioasă spirituală a profeției biblice a început să domnească drept a șasea împărăție a profeției biblice. Când cele șapte vremi împotriva țării glorioase literale s-au încheiat în 1844, a existat, ca în istoria împăratului Ahaz, un război civil iminent. Până în 1844, frământarea partidelor politice care se destrămau și formau alianțe se așezase aproape pe deplin în două clase de convingeri politice. În ce privește sclavia, democrații erau pro-sclavie, iar republicanii erau anti-sclavie. Din 1798 până la începutul războiului civil în 1860, procesul de dezvoltare a două clase de partide politice se stabilise.

Ahaz represented the literal glorious land and therefore typified the spiritual glorious land. The history of Ahaz typifies the prophetic history where the prophecy was proclaimed in 742 BC therefore typifies the history where the prophecy ended. In the beginning history the northern kingdom consisting of ten tribes had broken away from the other two tribes in protest against the divinely established government of the southern two tribes. The ten northern tribes had formed a confederacy with Syria, typifying the alliance between the southern confederacy and a power represented symbolically by Syria.

Ahaz a reprezentat țara glorioasă literală și, prin urmare, a prefigurat țara glorioasă spirituală. Istoria lui Ahaz prefigurează istoria profetică în care profeția a fost proclamată în anul 742 î.Hr. și, prin urmare, prefigurează istoria în care profeția s-a încheiat. În istoria de la început, împărăția de nord, alcătuită din zece seminții, se desprinsese de celelalte două seminții, în semn de protest împotriva guvernării celor două seminții din sud, întemeiată în mod divin. Cele zece seminții din nord formaseră o confederație cu Siria, prefigurând alianța dintre confederația sudică și o putere reprezentată în mod simbolic prin Siria.

This brief summary is identifying that the seven times of Leviticus twenty-six is a covenant promise that sets forth either a blessing for obedience or the “curse” of slavery for disobedience. The northern and southern kingdoms started together as one nation that was delivered out of slavery, only to be delivered back into slavery at their respective endings.

Această scurtă sinteză arată că cele șapte vremi din Levitic 26 constituie o făgăduință a legământului, care stabilește fie o binecuvântare pentru ascultare, fie „blestemul” robiei pentru neascultare. Împărățiile de nord și de sud au început împreună ca o singură națiune care a fost eliberată din robie, doar pentru a fi date înapoi robiei la sfârșiturile lor respective.

The sixty-five years at the ending of those prophecies of slavery concluded with spiritual Israel in the spiritual glorious land, at the very dead center of a civil war of the north against the south. The antagonists in the civil war was a kingdom that formed a confederacy and broke away from the divinely established government that was located in the opposing kingdom.

Cei șaizeci și cinci de ani de la încheierea acelor profeții ale robiei s-au sfârșit cu Israelul spiritual în țara spirituală slăvită, chiar în centrul cel mai mort al unui război civil al nordului împotriva sudului. Antagoniștii din războiul civil erau o împărăție care a format o confederație și s-a desprins de guvernarea întemeiată în chip divin, care era situată în împărăția potrivnică.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Republicanism was put through a process which produced two classes of political antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the practice of slavery lost the battle.

Kuva mu 1798 kuqhubeka kuze kube yimpi yombango, uphondo lweRiphabhulikhanizimu lwadluliswa enqubweni eyakhiqiza izigaba ezimbili zabaphikisi bezepolitiki ezimele izinhlangothi ezimbili zendaba yobugqila. Abaphikisi abasekela ubugqila, ababefuna ukuqhubekisela phambili umkhuba wobugqila, bahlulwa empini.

From 1798 onward to the civil war, the horn of Protestantism was put through a process which produced two classes of religious antagonists that represent two sides of the issues of slavery. The proslavery antagonists that sought to continue the original understanding of the prophecy of slavery lost the battle.

De la 1798 înainte și până la războiul civil, cornul protestantismului a fost supus unui proces care a produs două clase de adversari religioși, reprezentând două laturi ale chestiunii sclaviei. Adversarii favorabili sclaviei, care au căutat să mențină înțelegerea originară a profeției despre sclavie, au pierdut lupta.

In 1863 the horn of Republicanism succeeded in rejecting the practice of slavery.

În 1863, cornul Republicanismului a reușit să respingă practica sclaviei.

In 1863 the horn of Protestantism succeeded in rejecting the prophecy of slavery.

În anul 1863, cornul protestantismului a reușit să respingă profeția sclaviei.

In doing so they rejected the work of Miller, the Elijah for his time. In so doing they also rejected “the oath of Moses,” the foundation stone for their time. Moses and Elijah were then rejected, only to return on September 11, 2001.

Pwenza ibyo banze umurimo wa Miller, Eliya wo mu gihe cye. Mu kubigenza batyo banze kandi “indahiro ya Mose,” ibuye ry’imfuruka ryo mu gihe cyabo. Mose na Eliya baciye bananwa, ariko baza kugaruka ku wa 11 Nzeri 2001.

Alpha and Omega, the wonderful linguist recorded His divine signature throughout the time prophecy of the “oath of Moses” that He himself proclaimed as Palmoni, the Wonderful Numberer. If ye will not believe, surely ye shall not be established.

Alfa și Omega, minunatul lingvist, Și-a înscris semnătura Sa divină de-a lungul întregii profeții temporale a „jurământului lui Moise”, pe care El Însuși a vestit-o ca Palmoni, Minunatul Numărător. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți fi întăriți.

Back to Articles