Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Sixteen

Istoria ascunsă a versetului patruzeci — numărul șaisprezece

The Second Woe - Part Three

Al doilea vai — Partea a treia

Author

Jeff Pippenger

Published

June 18, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

## Jones' Logic

Logica lui Jones

Jones’ logic that the first angel of Revelation fourteen cannot be separated from the following two angels is rock-solid. His identification of the structural connection of those three angels with the trumpet angels is absolutely air-tight. His emphasis was no doubt upon the three angels of Revelation fourteen, but the logic for applying them as “inseparable,” is just as valid for all the angels that preceded them.

Logica lui Jones, potrivit căreia primul înger din Apocalipsa paisprezece nu poate fi separat de următorii doi îngeri, este neclintită. Identificarea de către el a legăturii structurale dintre acei trei îngeri și îngerii trâmbițelor este absolut incontestabilă. Accentul său a fost, fără îndoială, asupra celor trei îngeri din Apocalipsa paisprezece, însă logica aplicării lor ca „inseparabili” este la fel de valabilă pentru toți îngerii care i-au precedat.

Because he was focusing upon the three angels of Revelation fourteen, he did not carry out his own logic to its ultimate conclusion. Ultimately the logic he used to connect the fifth, sixth and seventh woe trumpets to the three angels of Revelation fourteen, also included taking the line of the trumpets all the way back to the first of the seven trumpet angels.

Kwa kuwa alikuwa akielekeza mkazo wake kwa malaika watatu wa Ufunuo kumi na nne, hakuendeleza mantiki yake mwenyewe hadi hitimisho lake la mwisho. Hatimaye, mantiki aliyoitumia kuunganisha tarumbeta za ole ya tano, ya sita, na ya saba na malaika watatu wa Ufunuo kumi na nne, pia ilijumuisha kuchukua mfululizo wa tarumbeta kurudi nyuma hadi kwa wa kwanza wa wale malaika saba wa tarumbeta.

> And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. … And the seven angels which had the seven trumpets prepared themselves to sound. Revelation 8:2, 6.

> Şi am văzut pe cei şapte îngeri care stau înaintea lui Dumnezeu; şi li s-au dat şapte trâmbiţe. … Şi cei şapte îngeri, care aveau cele şapte trâmbiţe, s-au pregătit să sune. Apocalipsa 8:2, 6.

The series of angels begins with the “seven” trumpet angels, and the line of angels in Revelation begins with the first trumpet all the way through to the third angel’s warning of the mark of the beast. Jones is correct for identifying a distinction from the first four trumpets and the last three woe trumpets, for that “four and three” prophetic structure is also found in the churches and the seals. Established upon three witnesses in the book of Revelation allows those who choose to see that seven as a symbol, also contains four as a symbol and three as a symbol.

Seria îngerilor începe cu cei „șapte” îngeri ai trâmbițelor, iar șirul îngerilor din Apocalipsa începe cu prima trâmbiță și merge până la avertizarea celui de-al treilea înger cu privire la semnul fiarei. Jones are dreptate când identifică o distincție între primele patru trâmbițe și ultimele trei trâmbițe ale vaiurilor, căci această structură profetică de „patru și trei” se găsește, de asemenea, în biserici și în peceți. Faptul că aceasta este întemeiată pe trei martori în cartea Apocalipsei le îngăduie celor care aleg să vadă că șapte, ca simbol, conține de asemenea patru ca simbol și trei ca simbol.

## A Divine Connection

O Legătură Divină

What we have been identifying in the recent past is that the first and second angels of Revelation fourteen are empowered by a time prophecy of Islam of the first and second woes, and that the empowerment of the third angel is accomplished by the fulfillment of the third woe on 9/11. What Jones’ application identifies, (even though he did not make my point) is that every angel from the first trumpet angel of Revelation eight to the third woe trumpet of Revelation eleven is inseparably connected with the three angels of Revelation fourteen. They are symbols within the same prophetic line. They must be recognized as such to understand the various roles that each of the angels represent. So just as the seven churches, seals and trumpets represent seven, and also the symbol of four and three within the overall symbolism of the seven (churches, seals and trumpets); the line of angels from the first of seven trumpet angels all the way through to the third angel must be considered as a whole. This identifies a line of eleven angels.

Ceea ce am identificat în ultima perioadă este faptul că primul și al doilea înger din Apocalipsa paisprezece sunt împuterniciți de o profeție de timp despre Islam, a primei și a celei de-a doua nenorociri, și că împuternicirea celui de-al treilea înger se realizează prin împlinirea celei de-a treia nenorociri la 11 septembrie. Aplicarea lui Jones identifică, (deși el nu a formulat punctul meu de vedere), că fiecare înger, de la primul înger al trâmbiței din Apocalipsa opt până la îngerul trâmbiței celei de-a treia nenorociri din Apocalipsa unsprezece, este legat în mod inseparabil de cei trei îngeri din Apocalipsa paisprezece. Ei sunt simboluri în cadrul aceleiași linii profetice. Ei trebuie recunoscuți ca atare pentru a înțelege diferitele roluri pe care le reprezintă fiecare dintre îngeri. Așadar, după cum cele șapte biserici, peceți și trâmbițe reprezintă șapte și, de asemenea, simbolul lui patru și trei în cadrul simbolismului general al lui șapte (biserici, peceți și trâmbițe), linia îngerilor, de la primul dintre cei șapte îngeri ai trâmbiței și până la cel de-al treilea înger, trebuie privită ca un întreg. Aceasta identifică o linie de unsprezece îngeri.

The three angels of Revelation fourteen represent the warning message of the Millerites that announced the opening of the judgment and thereafter the warning message of the one hundred and forty-four thousand that is announcing the close of judgment.

Cei trei îngeri din Apocalipsa paisprezece reprezintă solia de avertizare a milleriților, care a anunțat deschiderea judecății, iar apoi solia de avertizare a celor o sută patruzeci și patru de mii, care anunță încheierea judecății.

The seven trumpets represent powers that God employed providentially to bring judgment upon nations that enforced the worship of the sun.

Cele șapte trâmbițe reprezintă puteri pe care Dumnezeu le-a folosit în mod providențial pentru a aduce judecata asupra națiunilor care au impus închinarea la soare.

The first four trumpets identify the progressive demise of Western Rome by the year 476.

Primele patru trâmbițe identifică prăbușirea progresivă a Romei Occidentale până în anul 476.

The fifth and sixth identify the demise of Eastern Rome from 1449 unto 1453.

Al cincilea și al șaselea indică prăbușirea Romei Răsăritene din 1449 până în 1453.

The last three trumpets represent Islam of the three woes.

Cele din urmă trei trâmbițe reprezintă islamul celor trei vaiuri.

The angel in Revelation ten is Christ, who descends to empower the movement in the beginning and He descends again in Revelation eighteen, to empower the movement at the end.

Îngerul din Apocalipsa zece este Hristos, care Se coboară pentru a împuternici mișcarea de la început, iar El Se coboară din nou în Apocalipsa optsprezece, pentru a împuternici mișcarea de la sfârșit.

The seventh trumpet began to sound on October 22, 1844 at the opening of the judgment which is the antitypical Day of Atonement. The trumpet of Jubilee was to be sounded on the Day of Atonement. Two trumpets therefore are sounded at the judgment; the Jubilee trumpet and the seventh trumpet.

A șaptea trâmbiță a început să sune la 22 octombrie 1844, la deschiderea judecății, care este Ziua Ispășirii antitipică. Trâmbița Jubileului trebuia să sune în Ziua Ispășirii. Prin urmare, la judecată răsună două trâmbițe: trâmbița Jubileului și a șaptea trâmbiță.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubilee unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. A jubilee shall that fiftieth year be unto you: ye shall not sow, neither reap that which groweth of itself in it, nor gather the grapes in it of thy vine undressed. Leviticus 25:9–11.

> Și să faci să răsune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în ziua ispășirii să faceți să răsune trâmbița în toată țara voastră. Și să sfințiți anul al cincizecilea și să vestiți slobozirea în toată țara pentru toți locuitorii ei: acesta să fie pentru voi un jubileu; și fiecare să se întoarcă la moșia sa și fiecare să se întoarcă la familia sa. Anul al cincizecilea să vă fie un jubileu: să nu semănați, nici să nu secerați ceea ce crește de la sine în el, nici să nu culegeți strugurii viei voastre netăiate. Levitic 25:9–11.

The context that identifies the scattering of Israel for “seven times” located in the very next chapter in Leviticus, is set forth in the verses that lead to the instruction of sounding the jubilee trumpet on the Day of Atonement.

Contextul care identifică împrăștierea lui Israel pentru „șapte vremi”, aflată în chiar capitolul următor din Levitic, este prezentat în versetele care conduc la porunca de a suna trâmbița jubileului în Ziua Ispășirii.

> Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Leviticus 25:2–8.

> Vorbește copiilor lui Israel și spune-le: Când veți intra în țara pe care v-o dau, țara să țină un sabat pentru Domnul. Șase ani să-ți semeni ogorul și șase ani să-ți tai via și să-i strângi roadele; dar în al șaptelea an să fie pentru țară un sabat de odihnă, un sabat pentru Domnul: să nu-ți semeni ogorul și să nu-ți tai via. Ceea ce va răsări de la sine din secerișul tău să nu seceri și strugurii viei tale netăiate să nu-i culegi; căci este un an de odihnă pentru țară. Și sabatul țării vă va sluji ca hrană: ție, robului tău și roabei tale, simbriașului tău și străinului care locuiește cu tine, precum și vitelor tale și fiarelor care sunt în țara ta; tot venitul ei să le fie de hrană. Și să-ți numeri șapte sabate de ani, de șapte ori câte șapte ani; și vremea celor șapte sabate de ani să-ți fie de patruzeci și nouă de ani. Leviticul 25:2–8.

When Miller recognized the judgment against Israel for breaking the sabbath rest for the land in chapter twenty-six, he applied the principle that a day represents a year and discovered that a year is three hundred and sixty days, and that seven times three hundred and sixty was twenty-five hundred and twenty years of punishment for breaking the covenant. It was the first prophetic truth he discovered. It’s the foundation of the truths that made up the foundation that Christ laid through the work of Miller. The Jubilee trumpet is an announcement of deliverance and freedom.

Când Miller a recunoscut, în capitolul douăzeci și șase, judecata împotriva lui Israel pentru călcare odihnei de sabat a țării, el a aplicat principiul că o zi reprezintă un an și a descoperit că un an are trei sute șaizeci de zile și că șapte ori trei sute șaizeci însemnau două mii cinci sute douăzeci de ani de pedeapsă pentru călcarea legământului. Acesta a fost primul adevăr profetic pe care l-a descoperit. El constituie temelia adevărurilor care au alcătuit temelia pe care Hristos a așezat-o prin lucrarea lui Miller. Trâmbița Jubileului este o vestire a izbăvirii și a libertății.

The seventh trumpet is Islam of the third woe.

Al șaptelea trâmbiță este Islamul celui de-al treilea vai.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Dar în zilele glasului celui de-al șaptelea înger, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit robilor Săi, prorocii. Apocalipsa 10:7.

The seventh trumpet of Islam is an external prophetic truth and the Jubilee trumpet is the internal prophetic truth of justification by faith—deliverance from sin, which according to Sister White is the third angel in verity. In the period when the seventh trumpet is sounding, the mystery of Christ in you the hope of glory will be perfected as Christ combines His Divinity with the humanity of the one hundred and forty-four thousand. Those who then receive the seal of God will proclaim a trumpet message of warning represented as the third woe and also the warning of the third angel. The third woe empowers the message of the third angel when the angel who is no less a personage than Jesus Christ descends with a message in His hand.

A șaptea trâmbiță a islamului este un adevăr profetic exterior, iar trâmbița Jubileului este adevărul profetic interior al îndreptățirii prin credință — eliberarea de păcat, care, potrivit sorei White, este al treilea înger în adevăr. În perioada în care răsună a șaptea trâmbiță, taina lui Hristos în voi, nădejdea slavei, va fi desăvârșită, pe măsură ce Hristos își unește dumnezeirea Sa cu omenirea celor o sută patruzeci și patru de mii. Cei care vor primi atunci sigiliul lui Dumnezeu vor proclama un mesaj de avertizare de trâmbiță, reprezentat ca al treilea vai și, de asemenea, ca avertizarea celui de-al treilea înger. Al treilea vai împuternicește mesajul celui de-al treilea înger atunci când îngerul care nu este nimeni altul decât Isus Hristos coboară cu un mesaj în mâna Sa.

When we identify that it was a time prophecy of the first and second woe that empowered the first angel’s message, and a prophecy of the third woe that empowers the third angel’s message, we are identifying the trumpets as ‘judgments that were brought upon Rome in response to Sunday enforcement.’ Those providential judgments, particularly the last three woe trumpets, align and parallel the warning message of Revelation fourteen’s three angels. Two woes and two angels in the Millerite history and the third woe and the third angel in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the beginning history of the first and second angels, the message of the opening of the judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the first and second woes. In the ending history of the third angel the message announcing the close of judgment was empowered by a fulfillment of Islam of the third woe.

Când identificăm că a fost o profeție de timp a celui dintâi și a celui de-al doilea vai care a dat putere soliei primului înger, și o profeție a celui de-al treilea vai care dă putere soliei celui de-al treilea înger, identificăm trâmbițele ca fiind „judecăți aduse asupra Romei ca răspuns la impunerea duminicii”. Aceste judecăți providențiale, în mod deosebit ultimele trei trâmbițe de vai, se aliniază și sunt paralele cu solia de avertizare a celor trei îngeri din Apocalipsa paisprezece. Două vaiuri și doi îngeri în istoria millerită, iar cel de-al treilea vai și cel de-al treilea înger în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. În istoria de început a primului și a celui de-al doilea înger, solia despre deschiderea judecății a fost împuternicită de o împlinire a Islamului în primul și al doilea vai. În istoria de încheiere a celui de-al treilea înger, solia care anunță încheierea judecății a fost împuternicită de o împlinire a Islamului în cel de-al treilea vai.

The empowerment at the beginning and ending was represented by the angel of Revelation ten and eighteen, “who was no less a personage than Jesus Christ.” The external message of Islam and the internal message of judgment is the external third woe trumpet and the internal message of judgment is the trumpet of the third angel. The external trumpet of Islam is the prophecy of twenty-five hundred and twenty years and the internal trumpet of the third angel is the twenty-three hundred years. Both arrived and sounded at the opening of the judgment of the dead, and both arrived again at the opening of the judgment of the living.

Ārambhā un samāpti kī śaktidāyaka adhikār-pradāna Prakāśitavākya 10 aur 18 ke us svargadūt dvārā pratinidhit kiyā gayā thā, “jo Yīśu Masīh se kam koī vyakti na thā.” Islām kā bāhya sandesh aur nyāy kā āntarik sandesh tīsre hāy ke bāhya turhī-sandesh hain, aur nyāy kā āntarik sandesh tīsre svargadūt kī turhī hai. Islām kī bāhya turhī pachchīs sau bīs varṣon kī bhaviṣyavāṇī hai, aur tīsre svargadūt kī āntarik turhī teis sau varṣ hain. Donoṃ mṛtoṃ ke nyāy ke ārambh par āe aur dhvanit hue, aur donoṃ jīvitoṃ ke nyāy ke ārambh par phir se āe.

The angel of Revelation ten descended on August 11, 1840 in fulfillment of the prophecy of Islam and in so doing, the angel typified the descent of the angel of Revelation eighteen with a fulfillment of a prophecy of Islam. God’s judgment upon the rebellion of the Sunday law in 321, and then again in 538 is represented by the first six trumpets, and His judgment for the soon-coming Sunday law rebellion is represented by the seventh trumpet, which is the third woe and also the third angel. The warning message of the beginning of the judgment on October 22, 1844 and the warning message of the judgment of the living on 9/11 were both empowered by the seventh angel in the sequence that Jones set forth. Six trumpet angels in chapters eight and nine, then in chapter ten the angel descends who is no less a personage than Jesus Christ. He is the seventh in the sequence of angels, who is followed in chapter eleven by the third woe, which is the seventh trumpet that began to sound in 1844, but is the eighth in the series of angels that lead to the ninth, tenth and eleventh angels in Revelation fourteen.

អង្គទូតនៃវិវរណៈ ជំពូក ១០ បានចុះមកនៅថ្ងៃទី ១១ ខែសីហា ឆ្នាំ ១៨៤០ ក្នុងការបំពេញព្រះបន្ទូលទំនាយអំពីសាសនាអ៊ីស្លាម ហើយដោយការធ្វើដូច្នោះ អង្គទូតនោះបានជានិមិត្តរូបនៃការចុះមករបស់អង្គទូតនៃវិវរណៈ ជំពូក ១៨ ដោយមានការបំពេញព្រះបន្ទូលទំនាយអំពីសាសនាអ៊ីស្លាមមួយ។ ការជំនុំជម្រះរបស់ព្រះលើការបះបោរនៃច្បាប់ថ្ងៃអាទិត្យនៅឆ្នាំ ៣២១ ហើយបន្ទាប់មកម្តងទៀតនៅឆ្នាំ ៥៣៨ ត្រូវបានតំណាងដោយត្រែប្រាំមួយដំបូង ហើយការជំនុំជម្រះរបស់ទ្រង់ចំពោះការបះបោរនៃច្បាប់ថ្ងៃអាទិត្យដែលនឹងមកដល់ឆាប់ៗនេះ ត្រូវបានតំណាងដោយត្រែទីប្រាំពីរ ដែលជាវេទនាទីបី ហើយក៏ជាទេវតាទីបីផងដែរ។ សារព្រមានអំពីការចាប់ផ្តើមនៃការជំនុំជម្រះនៅថ្ងៃទី ២២ ខែតុលា ឆ្នាំ ១៨៤៤ និងសារព្រមានអំពីការជំនុំជម្រះលើមនុស្សរស់នៅថ្ងៃទី ៩/១១ ទាំងពីរត្រូវបានប្រទានអំណាចដោយអង្គទូតទីប្រាំពីរ តាមលំដាប់ដែល Jones បានដាក់បង្ហាញ។ អង្គទូតត្រែប្រាំមួយរូបនៅក្នុងជំពូក ៨ និង ៩ បន្ទាប់មកនៅក្នុងជំពូក ១០ អង្គទូតមួយអង្គបានចុះមក ដែលមិនមែនជាបុគ្គលអន់ជាងព្រះយេស៊ូវគ្រីស្ទឡើយ។ ទ្រង់ជាអង្គទីប្រាំពីរនៅក្នុងលំដាប់នៃអង្គទូតទាំងឡាយ ដែលត្រូវបានបន្តតាមក្រោយនៅក្នុងជំពូក ១១ ដោយវេទនាទីបី ដែលជាត្រែទីប្រាំពីរ ដែលបានចាប់ផ្តើមបន្លឺឡើងនៅឆ្នាំ ១៨៤៤ ប៉ុន្តែជាអង្គទីប្រាំបីនៅក្នុងស៊េរីនៃអង្គទូតដែលនាំទៅកាន់អង្គទូតទីប្រាំបួន ទីដប់ និងទីដប់មួយ នៅក្នុងវិវរណៈ ជំពូក ១៤។

The third angel’s message cannot be isolated from the first and second angels’ messages, but neither can it be separated from the seven trumpets of God’s judgment upon apostasy. The first four trumpets of judgment in chapter eight of Revelation identify the progressive demise of Western Rome after Constantine’s first Sunday law in 321 and began at his division of the empire into east and west in 330.

Al treilea mesaj îngeresc nu poate fi izolat de mesajele primului și celui de-al doilea înger, dar nici nu poate fi separat de cele șapte trâmbițe ale judecății lui Dumnezeu asupra apostaziei. Primele patru trâmbițe ale judecății, din capitolul opt al Apocalipsei, identifică prăbușirea progresivă a Romei de Apus după prima lege duminicală a lui Constantin, din anul 321, și au început odată cu împărțirea imperiului de către el în răsărit și apus, în anul 330.

> “When our nation, in its legislative councils, shall enact laws to bind the consciences of men in regard to their religious privileges, enforcing Sunday observance, and bringing oppressive power to bear against those who keep the seventh-day Sabbath, the law of God will, to all intents and purposes, be made void in our land; and national apostasy will be followed by national ruin.” Review and Herald, December 18, 1888.

> “Atunci când națiunea noastră, în consiliile sale legislative, va adopta legi pentru a constrânge conștiințele oamenilor în privința drepturilor lor religioase, impunând păzirea duminicii și exercitând putere opresivă împotriva acelora care păzesc Sabatul zilei a șaptea, legea lui Dumnezeu va fi, în toate privințele esențiale, făcută fără putere în țara noastră; iar apostazia națională va fi urmată de ruina națională.” Review and Herald, 18 decembrie 1888.

The principle of national apostasy bringing national ruin was brought upon Constantine’s nation beginning with the first four trumpets that brought Western Rome to a conclusion by 476. Eastern Rome came to its conclusion in 1453, though it had prophetically lost its national sovereignty on July 27, 1449. Unlike Babylon, who was overthrown in one night, Rome, both western and eastern was brought to their endings progressively. The demise of Western Rome under the first four trumpets by 476, represents the demise of the United States under four trumpets, which at one level represents the four generations of the United States that began in 1798 and ends at the Sunday law. Those four generations parallel the four generations of Adventism, which parallel the first four churches of Revelation two, and the four escalating abominations of Ezekiel chapter eight and the four waves of grasshoppers in the book of Joel.

Principiul apostaziei naționale care aduce ruină națională s-a manifestat asupra națiunii lui Constantin, începând cu primele patru trâmbițe care au dus Roma Apuseană la sfârșitul ei în anul 476. Roma Răsăriteană a ajuns la sfârșitul ei în 1453, deși, din punct de vedere profetic, își pierduse suveranitatea națională la 27 iulie 1449. Spre deosebire de Babilon, care a fost răsturnat într-o singură noapte, Roma, atât cea apuseană, cât și cea răsăriteană, a fost adusă la sfârșitul ei în mod progresiv. Prăbușirea Romei Apusene sub primele patru trâmbițe, până în anul 476, reprezintă prăbușirea Statelor Unite sub patru trâmbițe, care, la un anumit nivel, reprezintă cele patru generații ale Statelor Unite ce încep în 1798 și se încheie la legea duminicală. Aceste patru generații sunt paralele cu cele patru generații ale adventismului, care sunt paralele cu primele patru biserici din Apocalipsa 2, și cu cele patru urâciuni progresive din Ezechiel capitolul 8 și cu cele patru valuri de lăcuste din cartea lui Ioel.

> For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Ezekiel 14:21.

> Căci aşa zice Domnul Dumnezeu: Cu cât mai mult când voi trimite asupra Ierusalimului cele patru judecăţi cumplite ale Mele: sabia, şi foametea, şi fiara rea, şi ciuma, ca să nimicesc din el om şi dobitoc? Ezechiel 14:21.

The fifth and sixth trumpets brought down Eastern Rome, and eastern Rome in prophetic relation to western Rome, represents the state. Western Rome represents the church. Western Rome also represents the United States, who is conquered first, as was western Rome.

A cincea și a șasea trâmbiță au doborât Roma de Răsărit, iar Roma de Răsărit, în relația profetică față de Roma de Apus, reprezintă statul. Roma de Apus reprezintă biserica. Roma de Apus reprezintă, de asemenea, Statele Unite, care sunt cucerite mai întâi, așa cum a fost și Roma de Apus.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> „Pe măsură ce America, țara libertății religioase, se va uni cu Papalitatea în constrângerea conștiinței și în silirea oamenilor să cinstească sabatul cel fals, popoarele din fiecare țară de pe glob vor fi conduse să urmeze exemplul ei.” Testimonies, volumul 6, 18.

The first four trumpets represent the four generations of American history, and when the United States falls, the glorious land of verse forty-one of Daniel eleven has just fallen, and the next obstacle is Egypt, a symbol of the rest of the nations of the world. The United Nations, who are the ten kings, then agree to give their seventh kingdom to the papacy, for ‘a short space—one hour,’ in Revelation seventeen. This occurs at Herod’s birthday party, when he pledges half his kingdom. At Herod’s birthday party, in that hour the handwriting appears upon the plaster of the walls, and Belshazzar is slain. That hour arrives at the Sunday law and continues until the close of human probation. The seventh kingdom is conquered as typified by the destruction of the walls of Constantinople that came down in 1453. From the Sunday law in the United States, as typified by 1449; unto the fall of Constantinople in 1453 is four symbolic years. The papacy received its deadly wound in 1798.

Primele patru trâmbițe reprezintă cele patru generații ale istoriei americane, iar când Statele Unite cad, țara slăvită din versetul patruzeci și unu al capitolului unsprezece din Daniel tocmai a căzut, iar următorul obstacol este Egiptul, un simbol al celorlalte națiuni ale lumii. Națiunile Unite, care sunt cei zece împărați, se învoiesc apoi să dea papalității cea de-a șaptea împărăție a lor, pentru „puțină vreme — un ceas”, în Apocalipsa șaptesprezece. Aceasta are loc la ospățul de ziua de naștere a lui Irod, când el făgăduiește jumătate din împărăția sa. La ospățul de ziua de naștere a lui Irod, în acel ceas apare scrierea pe tencuiala zidurilor, iar Belșațar este ucis. Acel ceas sosește la legea duminicală și continuă până la încheierea timpului de probă al omenirii. A șaptea împărăție este cucerită, așa cum este preînchipuit prin distrugerea zidurilor Constantinopolului, care au căzut în 1453. De la legea duminicală din Statele Unite, așa cum este preînchipuită prin 1449, până la căderea Constantinopolului în 1453, sunt patru ani simbolici. Papalitatea și-a primit rana de moarte în 1798.

In Daniel eleven verse forty the papacy fell in 1798, at the time of the end. Then the king of the south fell in 1989, at the time of the end. The United States falls in verse forty-one and Egypt falls in verse forty-two and the papacy comes to its second and final fall in verse forty-five.

În Daniel 11:40, papalitatea a căzut în 1798, la vremea sfârșitului. Apoi, împăratul de la miazăzi a căzut în 1989, la vremea sfârșitului. Statele Unite cad în versetul 41, iar Egiptul cade în versetul 42, iar papalitatea ajunge la a doua și ultima sa cădere în versetul 45.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „Din ridicarea și căderea națiunilor, așa cum sunt făcute clare în cărțile lui Daniel și Apocalipsa, trebuie să învățăm cât de lipsită de valoare este simpla slavă exterioară și lumească. Babilonul, cu toată puterea și măreția lui, asemenea cărora lumea noastră nu a mai văzut niciodată de atunci — putere și măreție care, pentru oamenii acelei vremi, păreau atât de stabile și de durabile — cât de deplin a trecut el! Ca „floarea ierbii”, a pierit. Iacov 1:10. Așa a pierit împărăția medo-persană, și împărățiile Greciei și Romei. Și astfel piere tot ceea ce nu-L are pe Dumnezeu drept temelie. Numai ceea ce este legat de planul Său și exprimă caracterul Său poate dăinui. Principiile Sale sunt singurele lucruri statornice pe care le cunoaște lumea noastră.” Profeți și regi, 548.

The fall of the United States (the false prophet) in verse forty-one was typified by 1449, and the fall of Egypt (the dragon) in verse forty-two was typified by 1453 and the papacy (the beast) comes to its end with none to help as typified by 1798. The false prophet and the dragon are brought down by trumpet powers, and the beast is brought down by a dragon power.

Căderea Statelor Unite (prorocul mincinos) din versetul patruzeci și unu a fost prefigurată prin 1449, iar căderea Egiptului (balaurul) din versetul patruzeci și doi a fost prefigurată prin 1453, iar papalitatea (fiara) ajunge la sfârșitul ei, fără să fie nimeni care să-i vină în ajutor, așa cum a fost prefigurat prin 1798. Prorocul mincinos și balaurul sunt doborâți de puteri-trâmbiță, iar fiara este doborâtă de o putere a balaurului.

The number four is a symbol of the dissolution of a kingdom. Alexander’s kingdom disintegrated into four kingdoms, and Egypt came down in the Red Sea in the fourth generation, and Israel is bowing to the sun in the fourth abomination of Ezekiel eight. The four generations a Protestantism and Republicans in the earth beast began in 1798 and ends at the soon-coming Sunday law for both horns. Ezekiel’s four sore judgments upon Jerusalem illustrate four judgments upon the United States, and those four judgments upon the sixth kingdom of Bible prophecy typify the four years from 1449 unto 1453 when the seventh kingdom of Bible prophecy agrees to give half their kingdom unto the papacy in a church and state relationship that the whore of Tyre reigns over.

ቁጥር አራት የመንግሥት መፍረስ ምልክት ነው። የእስክንድር መንግሥት ወደ አራት መንግሥታት ተበታተነ፤ ግብፅም በአራተኛው ትውልድ በቀይ ባሕር ወደቀች፤ እስራኤልም በሕዝቅኤል ምዕራፍ ስምንት በተጠቀሰው አራተኛ አስጸያፊ ነገር ፀሐይን እየሰገደች ናት። በምድር አውሬው ውስጥ ያሉት የፕሮቴስታንትነትና የሪፐብሊካንነት አራቱ ትውልዶች በ1798 ጀመሩ ለሁለቱም ቀንዶች በቅርብ የሚመጣው የእሁድ ሕግ ጋር ያበቃሉ። የሕዝቅኤል በኢየሩሳሌም ላይ ያሉት አራቱ ከባድ ፍርዶች በዩናይትድ ስቴትስ ላይ ያሉትን አራት ፍርዶች ያብራራሉ፤ እነዚህም በመጽሐፍ ቅዱስ ትንቢት ስድስተኛው መንግሥት ላይ ያሉት አራቱ ፍርዶች፣ በመጽሐፍ ቅዱስ ትንቢት ሰባተኛው መንግሥት ግማሽ መንግሥታቸውን ለጳጳሳት አገዛዝ ለመስጠት በ1453 እስከ 1449 ባሉት አራት ዓመታት የሚስማሙበትን ነገር ይወክላሉ፤ ይህም የጢሮስ ጋለሞታ የምትገዛበት የቤተ ክርስቲያንና የመንግሥት ግንኙነት ነው።

The four years of 1449 unto 1453 represent the demise of the seventh kingdom at the Sunday law, and they also represent the period of the demise of the eighth kingdom from the Sunday law unto the close of probation. The conquering of Egypt, who is the world and also the dragon that is given to the papacy, is a fractal at the beginning of the period symbolized by the four years of 1449 unto 1453. This identifies the fall of Constantinople at the Sunday law, and then again when Michael stands up. When Michael stands up the four angels are fully released according to inspiration.

Cei patru ani, de la 1449 până la 1453, reprezintă dispariția celei de-a șaptea împărății la legea duminicală și, de asemenea, reprezintă perioada dispariției celei de-a opta împărății de la legea duminicală până la încheierea timpului de probă. Cucerirea Egiptului, care este lumea și totodată balaurul care este dat papalității, constituie un fractal la începutul perioadei simbolizate de cei patru ani, de la 1449 până la 1453. Aceasta identifică căderea Constantinopolului la legea duminicală și apoi din nou atunci când Mihail Se ridică. Când Mihail Se ridică, cele patru îngeri sunt pe deplin dezlegați, potrivit inspirației.

> “I saw that the four angels would hold the four winds until Jesus’ work was done in the sanctuary, and then will come the seven last plagues.” Early Writings, 36.

> „Am văzut că cei patru îngeri vor ține cele patru vânturi până când lucrarea lui Isus va fi încheiată în sanctuar, iar apoi vor veni cele șapte plăgi de pe urmă.” Early Writings, 36.

Four divisions of Alexander’s kingdom, four trumpets upon Western Rome, four winds released on Eastern Rome, four sore judgments upon Jerusalem, four winds released when the papacy comes to its end with none to help. With these prophetic symbols set forth we will consider the second woe in the context of applying it at the soon coming Sunday law.

Patru diviziuni ale împărăției lui Alexandru, patru trâmbițe asupra Romei de Apus, patru vânturi dezlănțuite asupra Romei de Răsărit, patru judecăți cumplite asupra Ierusalimului, patru vânturi dezlănțuite când papalitatea ajunge la sfârșitul ei fără ca cineva să-i vină în ajutor. Având înaintea noastră aceste simboluri profetice, vom considera a doua vaietate în contextul aplicării ei la legea duminicală care va veni în curând.

## The Council of Florence

Consiliul de la Florența

In 1439, at the Council of Florence (also called the Union of Florence), representatives of the Eastern Orthodox Church (led by the Byzantine Emperor John VIII Palaiologos and the Patriarch of Constantinople) signed a formal decree of union with the Roman Catholic Church. They agreed to identify the Pope of Rome as the head (supreme authority) of the entire Church.

În 1439, la Conciliul de la Florența (numit și Unirea de la Florența), reprezentanții Bisericii Ortodoxe Răsăritene (conduși de împăratul bizantin Ioan al VIII-lea Paleologul și de Patriarhul Constantinopolului) au semnat un decret formal de unire cu Biserica Romano-Catolică. Ei au fost de acord să-l recunoască pe Papa de la Roma drept capul (autoritatea supremă) al întregii Biserici.

> For the husband is the head of the wife, even as Christ is the head of the church: and he is the saviour of the body. Ephesians 5:23.

> Căci bărbatul este capul femeii, după cum și Hristos este capul Bisericii; și El este Mântuitorul trupului. Efeseni 5:23.

## The Nicene Creed

Crezul de la Niceea

The Emperor and Patriarch accepted the “Filioque clause” in the Nicene Creed, which was an addition to Nicene Creed, claiming that the Holy Spirit proceeds from the Father and the Son. The Nicene Creed is one of the most important and widely used statements within the history of the Catholic faith. The Nicene Creed is a formal summary of core Catholic beliefs. It was originally written to defend the truth about who Jesus Christ is. In 325, a major controversy arose because a priest named Arius taught that Jesus was created by God the Father and was not fully God.

Imperatorul și Patriarhul au acceptat „clauza Filioque” din Crezul de la Niceea, care reprezenta o adăugire la Crezul de la Niceea, susținând că Duhul Sfânt purcede de la Tatăl și de la Fiul. Crezul de la Niceea este una dintre cele mai importante și mai larg folosite mărturisiri din istoria credinței catolice. Crezul de la Niceea este un rezumat formal al credințelor fundamentale catolice. El a fost redactat inițial pentru a apăra adevărul cu privire la cine este Isus Hristos. În anul 325, a izbucnit o controversă majoră, deoarece un preot numit Arie învăța că Isus a fost creat de Dumnezeu Tatăl și nu era pe deplin Dumnezeu.

Emperor Constantine called the First Council of Nicaea to settle the issue. The council strongly affirmed that Jesus is fully God, “of the same substance” as the Father. The Creed was later expanded at the Council of Constantinople in 381. It is to be noted at this point; that the Nicene Creed was established in the history of Constantine the first, and it would be an issue for the last Constantine, who was Constantine the eleventh, who was the last Emperor of the eastern Byzantine Empire. Constantine the Great, who was the first is repeatedly set forth as a subject in Bible prophecy. He is the ruler at the beginning of the empire of the east and therefore typifies the ruler at the ending of the empire of the east. The fact that the Nicene Creed is an element of both the beginning and ending histories must be noted by a student of prophecy, if they understand the principle of alpha and omega.

Emperorem Constantine Primum Concilium Nicaenum convocavit ut quaestio dirimeretur. Concilium vehementer affirmavit Iesum plene Deum esse, “eiusdem substantiae” ac Patrem. Symbolum postea in Concilio Constantinopolitano anno 381 ampliatum est. Hoc loco animadvertendum est Symbolum Nicaenum in historia Constantini primi constitutum esse, atque id quaestionem futuram esse pro ultimo Constantino, qui fuit Constantinus undecimus, ultimus Imperator orientalis Imperii Byzantini. Constantinus Magnus, qui primus fuit, in prophetia biblica saepius tamquam argumentum proponitur. Is est princeps in initio imperii orientis atque ideo principem in fine imperii orientis typificat. Quod Symbolum Nicaenum elementum sit utriusque historiae, et initii et finis, a studiosis prophetiae animadvertendum est, si principium alpha et omega intellegunt.

In 381, the Nicene Creed was updated with the doctrine of Purgatory, the doctrine of the Eucharist, with the acceptance of the use of unleavened bread for the Eucharist, which was a Latin practice. The Creed of 381 also accepted the Catholic understanding of original sin and the afterlife. It ended with this key line: “We also define that the holy apostolic see and the Roman Pontiff holds the primacy over the whole world and is the true vicar of Christ.”

Leta 381 je bila nicejska veroizpoved posodobljena z naukom o vicah, z naukom o evharistiji ter s sprejetjem uporabe nekvašenega kruha za evharistijo, kar je bila latinska praksa. Veroizpoved iz leta 381 je sprejela tudi katoliško razumevanje izvirnega greha in posmrtnega življenja. Končala se je s to ključno vrstico: »Prav tako določamo, da ima sveti apostolski sedež in rimski papež primat nad vsem svetom ter da je resnični Kristusov namestnik.«

At the Council of Florence another updated version was signed on July 6, 1439, 14 years before Constantinople fell to the Ottoman Turks in 1453. The union was signed under heavy political pressure. The Byzantine Empire was desperate for military help from the West against the advancing Ottomans. When the Greek delegates returned home, the agreement was strongly rejected by the majority of the clergy, monks, and ordinary people in the East. Most of the bishops who signed it later withdrew their support. The union was never fully implemented and was formally repudiated by the Eastern Orthodox Church in the following years. By the time Constantinople fell in 1453, the union had already effectively collapsed. It is often described by historians as a political union that failed due to deep theological, cultural, and popular resistance.

La Conciliul de la Florența a fost semnată o altă versiune actualizată la 6 iulie 1439, cu 14 ani înainte ca Constantinopolul să cadă în mâinile turcilor otomani, în 1453. Unirea a fost semnată sub o puternică presiune politică. Imperiul Bizantin era disperat să primească ajutor militar din partea Occidentului împotriva otomanilor aflați în înaintare. Când delegații greci s-au întors acasă, acordul a fost respins cu fermitate de majoritatea clerului, a călugărilor și a oamenilor de rând din Răsărit. Cei mai mulți dintre episcopii care l-au semnat și-au retras ulterior sprijinul. Unirea nu a fost niciodată pusă pe deplin în aplicare și a fost repudiată în mod oficial de Biserica Ortodoxă Răsăriteană în anii următori. Până în momentul căderii Constantinopolului, în 1453, unirea se prăbușise deja în mod efectiv. Ea este adesea descrisă de istorici drept o unire politică ce a eșuat din cauza unei profunde rezistențe teologice, culturale și populare.

At the First Council of Nicaea of 325 the Nicene Creed was adopted. It is marked five years before the year 330, when the 360 years of Daniel eleven, verse twenty-four, represented as a “time” concluded.

În cadrul Primului Conciliu de la Niceea din anul 325 a fost adoptat Crezul de la Niceea. Acesta este marcat cu cinci ani înainte de anul 330, când s-au încheiat cei 360 de ani din Daniel 11, versetul 24, reprezentați ca o „vreme”.

> He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:24.

> El va intra în pace chiar și în locurile cele mai roditoare ale provinciei; și va face ceea ce n-au făcut nici părinții săi, nici părinții părinților săi; va împărți între ei prada, jaful și bogățiile; da, își va pune la cale planurile împotriva fortărețelor, dar numai pentru o vreme. Daniel 11:24.

The year 31 BC and 330 both mark the “time appointed” of verses twenty-seven and twenty-nine of Daniel eleven.

Anul 31 î.Hr. și anul 330 marchează amândouă „vremea hotărâtă” din versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă ale capitolului unsprezece din Daniel.

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. … At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:27, 29.

> Și inima amândurora acestor împărați va fi pusă pe a face rău, și vor spune minciuni la aceeași masă; dar nu vor izbuti, căci sfârșitul va fi tot la vremea hotărâtă. … La vremea hotărâtă se va întoarce și va veni spre miazăzi; dar nu va mai fi ca mai înainte sau ca mai pe urmă. Daniel 11:27, 29.

The beginning (330) and ending (1449–1453) of the prophetic line of eastern Rome is represented by the first and last emperor Constantine. The alpha and omega of the prophetic line of eastern Rome, called the Byzantine Empire is connected to the ending of the three hundred- and sixty-years Imperial Rome ruled supremely from the battle of Actium in 31 BC unto the year 330, and then onward to 1453. Before the battle of Actium in 31 BC Mark Antony and Augustus Ceasar spoke lies at one table that did not prosper. Before the year 330, in 325 the Nicene Creed was adopted. Before the year 1453 the updated version of the very same Nicene Creed was adopted. Before 31 BC two political figures told lies at one table. In 325 the spiritual lies were told at one table. Those two witnesses identify the political and spiritual lies that were adopted in 1439 at the Council of Florence. That updated Nicene Creed was called the Decree of Union.

Începutul (330) și sfârșitul (1449–1453) liniei profetice a Romei de Răsărit sunt reprezentate de primul și ultimul împărat Constantin. Alfa și omega liniei profetice a Romei de Răsărit, numită Imperiul Bizantin, sunt legate de încheierea celor trei sute șaizeci de ani ai Romei Imperiale, care a domnit în mod suprem de la bătălia de la Actium din 31 î.Hr. până în anul 330, iar apoi mai departe până în 1453. Înainte de bătălia de la Actium din 31 î.Hr., Marcu Antoniu și Augustus Cezar au rostit minciuni la aceeași masă, care n-au prosperat. Înainte de anul 330, în 325, a fost adoptat Crezul de la Niceea. Înainte de anul 1453, a fost adoptată versiunea actualizată a aceluiași Crez de la Niceea. Înainte de 31 î.Hr., doi conducători politici au rostit minciuni la aceeași masă. În 325, minciunile spirituale au fost rostite la aceeași masă. Acești doi martori identifică minciunile politice și spirituale care au fost adoptate în 1439, la Conciliul de la Florența. Acest Crez de la Niceea actualizat a fost numit Decretul de Unire.

The first waymark of lies at one table came before 31 BC, and was between two political factions of pagan Rome. The time appointed for those lies was 31 BC, and it consisted of Augustus, a symbol of Rome against a confederacy of a man and woman representing Egypt. The second set of lies was 325, and the time appointed was 330. The third set of lies was in 1439, and the time appointed was 1449–1453. Those at the table in 1439 represented western and eastern Rome, with eastern Rome seeking a political goal, by agreeing to a religious argument. 31 BC, followed by 330 and then 1453 represent a triple application of the line of Rome.

Prima etapă de hotar a minciunilor la o singură masă a avut loc înainte de 31 î.Hr. și a fost între două facțiuni politice ale Romei păgâne. Timpul rânduit pentru acele minciuni a fost 31 î.Hr. și a constat în Augustus, un simbol al Romei, împotriva unei confederații alcătuite dintr-un bărbat și o femeie, reprezentând Egiptul. Al doilea set de minciuni a fost în 325, iar timpul rânduit a fost 330. Al treilea set de minciuni a fost în 1439, iar timpul rânduit a fost 1449–1453. Cei aflați la masă în 1439 reprezentau Roma occidentală și Roma orientală, Roma orientală urmărind un obiectiv politic prin consimțirea la un argument religios. 31 î.Hr., urmat de 330 și apoi de 1453, reprezintă o întreită aplicare a liniei Romei.

The political threat of the alliance of Marc Antony and Cleopatra, typified the spiritual threat of the heresy of Arianism in 325, which in turn typified the political and religious threat of the Islamic Turks in 1439.

Amenințarea politică a alianței dintre Marc Antoniu și Cleopatra a prefigurat amenințarea spirituală a ereziei arianismului din 325, care, la rândul ei, a prefigurat amenințarea politică și religioasă a turcilor islamici din 1439.

The doctrines of the Nicene Creed are lies and there is no truth in them. The document signed on July 6, 1439, at the Council of Florence was called the Decree of Union and represented the same lies and more. When the delegates returned to Constantinople in 1439, they were met with anger and accusations of betrayal. The saying went around: “Better the Turkish turban than the Pope’s mitre.”

Doktrine Nicejskega veroizpovedanja so laži in v njih ni resnice. Dokument, podpisan 6. julija 1439 na florentinskem koncilu, se je imenoval Odlok o uniji in je predstavljal iste laži in še več. Ko so se odposlanci leta 1439 vrnili v Konstantinopel, so jih pričakali jeza in obtožbe o izdaji. Med ljudmi je krožil rek: »Raje turški turban kakor papeževa mitra.«

The union was signed mainly because the Byzantine Emperor desperately needed Western military help against the Ottomans. Once it became clear that very little (or no) military aid was coming, support for the union evaporated. In 1450–1451, several Eastern synods rejected the union, and after Constantinople fell in 1453, the union was completely abandoned. The ultimate outcome of the Decree of Union of Florence is considered by the Eastern Orthodox Church as a failed and rejected council. It is not recognized as valid. The Roman Catholic Church, however, still considers it a valid ecumenical council.

Uniunea a fost semnată în principal deoarece Împăratul Bizantin avea nevoie disperată de ajutor militar din partea Occidentului împotriva otomanilor. Odată ce a devenit limpede că foarte puțin ajutor militar (sau deloc) urma să vină, sprijinul pentru uniune s-a risipit. În anii 1450–1451, mai multe sinoade răsăritene au respins uniunea, iar după căderea Constantinopolului în 1453, uniunea a fost abandonată cu totul. Rezultatul final al Decretului de Unire de la Florența este considerat de Biserica Ortodoxă Răsăriteană drept un sinod eșuat și respins. Nu este recunoscut ca valid. Biserica Romano-Catolică, însă, îl consideră în continuare un conciliu ecumenic valid.

We are setting the logic to understand how the prophetic characteristics of the second woe are repeated in the history of the third woe. The one-hundred-and-fifty-year prophecy of the first woe began on July 27, 1299 and ended on July 27, 1449.

Nous établissons la logique permettant de comprendre comment les caractéristiques prophétiques du deuxième malheur se répètent dans l’histoire du troisième malheur. La prophétie de cent cinquante ans du premier malheur commença le 27 juillet 1299 et prit fin le 27 juillet 1449.

## 1449

1449

Constantine XI Palaiologos was born in 1404 and reigned from January, 1449 unto May 29, 1453. He was the final emperor of the Eastern Roman (Byzantine) Empire, which had lasted over 1,100 years. He bravely led the defense of Constantinople during the Ottoman siege in 1453 with only about 7,000 to 8,000 defenders against Mehmed II’s army of 80,000 plus. He died fighting on the city walls on May 29, 1453 when Constantinople finally fell. His body was never conclusively identified. His death marked the end of the Roman Empire (the last direct continuation of the empire founded by Augustus in 27 BC).

কনস্টান্টিন একাদশ পালাইওলোগোস ১৪০৪ সালে জন্মগ্রহণ করেন এবং ১৪৪৯ সালের জানুয়ারি থেকে ১৪৫৩ সালের ২৯ মে পর্যন্ত শাসন করেন। তিনি পূর্ব রোমান (বাইজান্টাইন) সাম্রাজ্যের শেষ সম্রাট ছিলেন; এই সাম্রাজ্য ১,১০০ বছরেরও অধিককাল স্থায়ী ছিল। ১৪৫৩ সালে উসমানীয় অবরোধের সময় তিনি প্রায় ৭,০০০ থেকে ৮,০০০ প্রতিরক্ষাকারী নিয়ে মেহমেদ দ্বিতীয়ের ৮০,০০০-এর অধিক সৈন্যবাহিনীর বিরুদ্ধে কনস্টান্টিনোপলের প্রতিরক্ষা সাহসিকতার সঙ্গে পরিচালনা করেন। ১৪৫৩ সালের ২৯ মে, কনস্টান্টিনোপল অবশেষে পতিত হলে, তিনি নগরপ্রাচীরে যুদ্ধরত অবস্থায় নিহত হন। তাঁর দেহ কখনোই নিশ্চিতভাবে শনাক্ত করা যায়নি। তাঁর মৃত্যু রোমান সাম্রাজ্যের সমাপ্তিকে চিহ্নিত করে (অর্থাৎ খ্রিস্টপূর্ব ২৭ সালে অগাস্টাস কর্তৃক প্রতিষ্ঠিত সাম্রাজ্যের শেষ প্রত্যক্ষ ধারাবাহিকতা)।

He is remembered in Greek history and Orthodox tradition as a heroic figure — often called “the Marble Emperor” in legend (the belief that he will one day return to save Constantinople).

El este amintit în istoria greacă și în tradiția ortodoxă ca o figură eroică — adesea numit în legendă „Împăratul de Marmură” (credința că într-o zi se va întoarce pentru a salva Constantinopolul).

John VIII Palaiologos (1392–1448) was the second-to-last Byzantine Emperor who reigned from 1425–1448. He was the eldest son of Emperor Manuel II Palaiologos and the older brother of Constantine XI. John VIII spent most of his reign desperately trying to save the dying Byzantine Empire from the Ottomans. In 1439, he personally traveled to Italy and presided over the Council of Florence, where he and the Eastern Orthodox delegation temporarily agreed to reunite with the Roman Catholic Church and accept the Pope as head of the Church. Constantine the Great had also presided over the Council of Nicaea. John VIII hoped this union with the papacy would bring Western military help against the Turks, but the union was deeply unpopular back in Constantinople and ultimately failed. John VIII died in 1448 (of natural causes), just five years before Constantinople fell in 1453. His brother Constantine XI then became emperor and died defending the city.

იოანე VIII პალეოლოგოსი (1392–1448) იყო ბიზანტიის იმპერიის ბოლოსწინა იმპერატორი, რომელიც მეფობდა 1425–1448 წლებში. იგი იყო იმპერატორ მანუელ II პალეოლოგოსის უფროსი ძე და კონსტანტინე XI-ის უფროსი ძმა. იოანე VIII-მ თავისი მეფობის უმეტესი ნაწილი სასოწარკვეთილად გაატარა, ოსმალთა წინააღმდეგ მომაკვდავი ბიზანტიის იმპერიის გადასარჩენად. 1439 წელს იგი პირადად გაემგზავრა იტალიაში და თავმჯდომარეობდა ფლორენციის კრებას, სადაც მან და აღმოსავლური მართლმადიდებელი დელეგაცია დროებით დათანხმდნენ რომის კათოლიკურ ეკლესიასთან გაერთიანებას და რომის პაპის ეკლესიის მეთაურად აღიარებას. კონსტანტინე დიდი ასევე თავმჯდომარეობდა ნიკეის კრებას. იოანე VIII იმედოვნებდა, რომ პაპობასთან ეს კავშირი თურქების წინააღმდეგ დასავლეთის სამხედრო დახმარებას მოიტანდა, მაგრამ ეს გაერთიანება კონსტანტინოპოლში მეტად არაპოპულარული იყო და საბოლოოდ მარცხით დასრულდა. იოანე VIII 1448 წელს გარდაიცვალა (ბუნებრივი მიზეზებით), კონსტანტინოპოლის 1453 წელს დაცემამდე მხოლოდ ხუთი წლით ადრე. ამის შემდეგ მისი ძმა, კონსტანტინე XI, იმპერატორი გახდა და ქალაქის დაცვისას დაიღუპა.

When John VIII died in 1448, his brother Constantine XI was chosen as successor. By 1448 the Byzantine Empire was a tiny vassal state, and the Ottomans had significant influence over who sat on the throne in Constantinople. On July 27, 1449, a very significant political event occurred in the final years of the Byzantine Empire. The Byzantine Emperor John VIII Palaiologos had died earlier in 1448. His brother, Constantine XI Palaiologos (the last emperor), was proclaimed emperor in Constantinople. However, before Constantine XI officially ascended the throne, he sent ambassadors to the Ottoman Sultan (Murad II) and requested permission to reign. The Sultan granted that permission, and only then was Constantine XI formally crowned and recognized as emperor. This act was seen as the voluntary surrender of Byzantine independence. For the first time, a Byzantine emperor openly acknowledged that he ruled only by permission of the Ottoman Turks. Just four years later, in 1453, Constantinople fell to the Ottomans.

Atunci când Ioan al VIII-lea a murit în 1448, fratele său, Constantin al XI-lea, a fost ales ca succesor. Până în 1448, Imperiul Bizantin devenise un mic stat vasal, iar otomanii exercitau o influență semnificativă asupra celui care se așeza pe tronul Constantinopolului. La 27 iulie 1449, în ultimii ani ai Imperiului Bizantin, a avut loc un eveniment politic de mare însemnătate. Împăratul bizantin Ioan al VIII-lea Paleologul murise mai devreme, în 1448. Fratele său, Constantin al XI-lea Paleologul (ultimul împărat), a fost proclamat împărat la Constantinopol. Totuși, înainte ca Constantin al XI-lea să urce oficial pe tron, el a trimis ambasadori la sultanul otoman (Murad al II-lea) și a cerut permisiunea de a domni. Sultanul a acordat acea permisiune, și numai atunci Constantin al XI-lea a fost încoronat în mod oficial și recunoscut ca împărat. Acest act a fost privit ca predarea de bunăvoie a independenței bizantine. Pentru prima dată, un împărat bizantin recunoștea în mod deschis că domnea numai cu îngăduința turcilor otomani. Numai patru ani mai târziu, în 1453, Constantinopolul a căzut în mâinile otomanilor.

Three hundred and ninety-one years and fifteen days after July 27, 1449, on August 11, 1840, the Turks sought protection from Egypt by submitting to the four great European powers, thus fulfilling the prophecy of an hour, day, month and year. We have now set the logic in place to apply the first and second woe at the soon coming Sunday law. Peter as a symbol of the one hundred and forty-four thousand represents the movement of the third angel and William Miller represents the movement in the first and second angels. Both movements are associated with “keys.”

Trei sute nouăzeci și unu de ani și cincisprezece zile după 27 iulie 1449, la 11 august 1840, turcii au căutat protecție împotriva Egiptului, supunându-se celor patru mari puteri europene, împlinind astfel profeția unui ceas, a unei zile, a unei luni și a unui an. Am stabilit acum logica necesară pentru a aplica prima și a doua nenorocire la legea duminicală care urmează să vină în curând. Petru, ca simbol al celor o sută patruzeci și patru de mii, reprezintă mișcarea celui de-al treilea înger, iar William Miller reprezintă mișcarea din primul și al doilea înger. Ambele mișcări sunt asociate cu „chei”.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Și voi pune pe umărul lui cheia casei lui David; va deschide, și nimeni nu va închide; va închide, și nimeni nu va deschide. Isaia 22:22.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:18, 19.

> Și Eu îți spun: tu ești Petru, și pe această piatră voi zidi Biserica Mea; și porțile Locuinței morților nu o vor birui. Îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Matei 16:18, 19.

We will approach the battle of Nineveh in the next article as the “key” that not only opens the bottomless pit, but as the prophetic key that aligns the entire testimony of Daniel eleven into perfect order. In Miller’s dream the “key” attached to the casket was Miller’s method of Bible study. Proof texting of the Millerite history combined with “line upon line” in the history of the third angel is the key that allows the key of Revelation nine to unlock and align the hidden history of verse forty’s external message into order.

Vom aborda bătălia de la Ninive în articolul următor ca pe „cheia” care nu doar deschide adâncul fără fund, ci ca pe cheia profetică ce aliniază întreaga mărturie a capitolului unsprezece din Daniel într-o ordine desăvârșită. În visul lui Miller, „cheia” atașată de lădiță era metoda de studiu biblic a lui Miller. Dovedirea prin texte a istoriei millerite, combinată cu „rând peste rând” în istoria celui de-al treilea înger, este cheia care îngăduie cheii din Apocalipsa nouă să descuie și să alinieze în ordine istoria ascunsă a mesajului extern din versetul patruzeci.

We will continue our considerations in the next article.

Vom continua considerațiile noastre în articolul următor.

> “To the prophet the wheel within a wheel, the appearances of living creatures connected with them, all seemed intricate and unexplainable. But the hand of Infinite Wisdom is seen among the wheels, and perfect order is the result of its work. Every wheel works in perfect harmony with every other.” Testimonies to Ministers, 214.

> „Pentru proroc, roata din mijlocul unei roți, înfățișările făpturilor vii legate de ele, toate păreau complicate și de neexplicat. Dar mâna Înțelepciunii Infinite se vede printre roți, iar ordinea desăvârșită este rezultatul lucrării ei. Fiecare roată lucrează în armonie desăvârșită cu fiecare dintre celelalte.” Testimonies to Ministers, 214.

Back to Articles