Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty

Cartea lui Daniel — Numărul o sută douăzeci

Unveiling the Prophetic Signs: Understanding the Fulfillment of Biblical Prophecies

Dezvăluirea semnelor profetice: înțelegerea împlinirii profețiilor biblice

Author

Jeff Pippenger

Published

March 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The fulfillment of the signs represented by the sun, moon, and stars have been amply addressed by the historians, the pioneers of Adventism and through the writings of Sister White. Some of the signs Jesus addressed are not as familiar as others. Few recognize that the “distress of nations” upon the “earth,” had a specific fulfillment. They are not clear about what the symbol of the shaking of the “powers of heaven,” as opposed to the shaking the powers of earth represent. And few Laodicean Adventist understand that the “coming” of “the Son of man coming in a cloud” was fulfilled in Millerite history.

Împlinirea semnelor reprezentate de soare, lună și stele a fost tratată pe larg de către istorici, de pionierii adventismului și prin scrierile Sorei White. Unele dintre semnele la care S-a referit Isus nu sunt la fel de cunoscute ca altele. Puțini recunosc că „strâmtorarea neamurilor” de pe „pământ” a avut o împlinire specifică. Nu le este limpede ce reprezintă simbolul clătinării „puterilor cerurilor”, în contrast cu clătinarea puterilor pământului. Și puțini adventiști laodiceeni înțeleg că „venirea” „Fiului omului venind pe un nor” s-a împlinit în istoria millerită.

> “The exact day and hour of Christ’s coming have not been revealed. The Saviour told his disciples that he himself could not make known the hour of his second appearing. But he mentioned certain events by which they might know when his coming was near. ‘There shall be signs,’ he said, ‘in the sun, and in the moon, and in the stars.’ ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall.’ Upon the earth, he said, there shall be ‘distress of nations, with perplexity; the sea and the waves roaring; men’s hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth.’

> „Ziua și ceasul exact al venirii lui Hristos nu au fost descoperite. Mântuitorul le-a spus ucenicilor Săi că nici El Însuși nu putea face cunoscut ceasul celei de-a doua apariții a Sale. Dar a menționat anumite evenimente prin care ei puteau ști când venirea Sa era aproape. «Vor fi semne», a spus El, «în soare, în lună și în stele». «Soarele se va întuneca, și luna nu-și va da lumina ei, iar stelele cerului vor cădea.» Pe pământ, a spus El, va fi «strâmtorare printre neamuri, în nedumerire; marea și valurile vuind; inimile oamenilor slăbind de frică și din pricina așteptării lucrurilor care vor veni peste pământ.»

> “‘And they shall see the Son of man coming in the clouds of heaven with power and great glory. And he shall send his angels with a great sound of a trumpet, and they shall gather together his elect from the four winds, from one end of heaven to the other.’

> „Și atunci Îl vor vedea pe Fiul omului venind pe norii cerului, cu putere și cu mare slavă. Și El Își va trimite îngerii cu sunet puternic de trâmbiță, iar ei îi vor aduna pe aleșii Lui din cele patru vânturi, de la o margine a cerurilor până la cealaltă.”

> “The signs in the sun, moon, and stars have been fulfilled. Since that time earthquakes, tempests, tidal waves, pestilence, and famine have multiplied. The most awful destructions, by fire and flood, are following one another in quick succession. The terrible disasters that are taking place from week to week speak to us in earnest tones of warning, declaring that the end is near, that something great and decisive will soon of necessity take place.

> „Semnele din soare, din lună și din stele s-au împlinit. De atunci, cutremurele, furtunile, valurile de maree, molima și foametea s-au înmulțit. Cele mai înfricoșătoare distrugeri, prin foc și prin ape, se succed una după alta cu repeziciune. Dezastrele teribile care au loc de la o săptămână la alta ne vorbesc pe un ton solemn de avertizare, declarând că sfârșitul este aproape, că ceva mare și hotărâtor trebuie, în mod necesar, să aibă loc în curând.

> “Probationary time will not continue much longer. Now God is withdrawing his restraining hand from the earth. Long has he been speaking to men and women through the agency of his Holy Spirit; but they have not heeded the call. Now he is speaking to his people, and to the world, by his judgments. The time of these judgments is a time of mercy for those who have not yet had opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; his hand is still stretched out to save. Large numbers will be admitted to the fold of safety who in these last days will hear the truth for the first time.” Review and Herald, November 22, 1906.

> „Timpul de probă nu va mai continua mult. Acum Dumnezeu Își retrage mâna Sa care a ținut în frâu pământul. Multă vreme El le-a vorbit bărbaților și femeilor prin lucrarea Duhului Său Sfânt; dar ei nu au luat aminte la chemare. Acum El vorbește poporului Său și lumii prin judecățile Sale. Timpul acestor judecăți este un timp de har pentru aceia care nu au avut încă ocazia să învețe ce este adevărul. Domnul îi va privi cu duioșie. Inima Sa plină de milă este mișcată; mâna Sa este încă întinsă pentru a salva. Un mare număr vor fi primiți în staulul siguranței, dintre aceia care în aceste ultime zile vor auzi adevărul pentru prima dată.” Review and Herald, 22 noiembrie 1906.

The Millerite history is repeated to the very letter in the last days. The “signs” that marked the arrival and history of the first angel, typify “signs” that mark the arrival and history of the third angel. All the sacred reformatory movements parallel the movement of the third angel in the last days.

Istoria millerită se repetă până în cel mai mic amănunt în zilele de pe urmă. „Semnele” care au marcat sosirea și istoria primului înger prefigurează „semnele” care marchează sosirea și istoria celui de-al treilea înger. Toate mișcările sfinte de reformă merg în paralel cu mișcarea celui de-al treilea înger în zilele de pe urmă.

> “The work of God in the earth presents, from age to age, a striking similarity in every great reformation or religious movement. The principles of God’s dealing with men are ever the same. The important movements of the present have their parallel in those of the past, and the experience of the church in former ages has lessons of great value for our own time.” The Great Controversy, 343.

> „Lucrarea lui Dumnezeu pe pământ prezintă, din veac în veac, o asemănare izbitoare în fiecare mare reformă sau mișcare religioasă. Principiile după care Dumnezeu lucrează cu oamenii sunt întotdeauna aceleași. Mișcările importante ale prezentului își au corespondentul în cele din trecut, iar experiența bisericii din veacurile anterioare are lecții de mare valoare pentru timpul nostru.” Tragedia veacurilor, 343.

The history represented by the mighty angel of Revelation eighteen, is the third angel, and the history represented by the third angel runs parallel to the history of the first and second angels of Millerite history.

Istoria reprezentată de îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece este cea a celui de-al treilea înger, iar istoria reprezentată de cel de-al treilea înger se desfășoară în paralel cu istoria primului și celui de-al doilea înger din istoria millerită.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> „Dumnezeu a dat mesajelor din Apocalipsa 14 locul lor în șirul profeției, iar lucrarea lor nu trebuie să înceteze până la încheierea istoriei acestui pământ. Mesajele primului și ale celui de-al doilea înger sunt încă adevăr pentru acest timp și trebuie să meargă în paralel cu acesta care urmează. Al treilea înger își proclamă avertizarea cu glas tare. «După aceste lucruri», a spus Ioan, «am văzut un alt înger coborându-se din cer, având mare putere, și pământul s-a luminat de slava lui». În această iluminare, lumina tuturor celor trei mesaje este unită.” The 1888 Materials, 803, 804.

The work of the first and second angels, which is paralleled by the work of the third angel, is also illustrated in the parable of the ten virgins.

Lucrarea primului și celui de-al doilea înger, care este paralelă cu lucrarea celui de-al treilea înger, este de asemenea ilustrată în parabola celor zece fecioare.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Adesea mi se atrage atenția asupra parabolei celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci neînțelepte. Această parabolă s-a împlinit și se va împlini până la cea mai mică literă, căci are o aplicație specială pentru acest timp și, asemenea soliei celui de-al treilea înger, s-a împlinit și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului.” Review and Herald, 19 august 1890.

The history represented in Revelation chapter ten of the Book of revelation is represented as the seven thunders, and the seven thunders represent the events which took place during the history of the Millerites, which was the history of the first and second angels’ messages. The seven thunders also represent “future events” that occur in the last days, and they are fulfilled in the same “order” as they were in the history of the Millerites.

Istoria înfățișată în capitolul zece din Cartea Apocalipsei este prezentată ca fiind cele șapte tunete, iar cele șapte tunete reprezintă evenimentele care au avut loc în timpul istoriei milleriților, care a fost istoria mesajelor primului și celui de-al doilea înger. Cele șapte tunete reprezintă, de asemenea, „evenimente viitoare” care au loc în zilele din urmă și ele se împlinesc în aceeași „ordine” ca în istoria milleriților.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. …

> „Lumina specială dată lui Ioan, care a fost exprimată în cele șapte tunete, era o prezentare a evenimentelor care aveau să se petreacă sub mesajele primului și celui de-al doilea înger. …”

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „După ce aceste șapte tunete și-au rostit glasurile, porunca îi vine lui Ioan, ca și lui Daniel, cu privire la cărticică: „Pecetluiește lucrurile pe care le-au rostit cele șapte tunete.” Acestea se referă la evenimente viitoare care vor fi descoperite la vremea lor.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 971.

All the reform movements parallel one another, and they are to be brought together “line upon line,” in order to illustrate the final reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand. The parable of the ten virgins illustrates the internal experience of God’s people in the Millerite movement and the movement of the one hundred and forty-four thousand.

Toate mișcările de reformă sunt paralele una cu alta și trebuie aduse împreună „puțin aici, puțin acolo”, pentru a ilustra mișcarea finală de reformă a celor o sută patruzeci și patru de mii. Pilda celor zece fecioare ilustrează experiența lăuntrică a poporului lui Dumnezeu în mișcarea millerită și în mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist.” Tragedia veacurilor, 393.

The work and message of both the Millerites and the one hundred and forty-four thousand is represented by the three angels of Revelation fourteen.

Lucrarea și mesajul atât ale milleriților, cât și ale celor o sută patruzeci și patru de mii, sunt reprezentate de cei trei îngeri din Apocalipsa paisprezece.

> “I have had precious opportunities to obtain an experience. I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God, and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.” Life Sketches, 429.

> „Am avut ocazii prețioase de a dobândi o experiență. Am avut o experiență în mesajele primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger. Îngerii sunt reprezentați ca zburând prin mijlocul cerului, proclamând lumii un mesaj de avertizare și având o legătură directă cu oamenii care trăiesc în ultimele zile ale istoriei acestui pământ. Nimeni nu aude glasul acestor îngeri, căci ei sunt un simbol care îi reprezintă pe copiii lui Dumnezeu ce lucrează în armonie cu universul cerului. Bărbați și femei, luminați de Duhul lui Dumnezeu și sfințiți prin adevăr, proclamă cele trei mesaje în ordinea lor.” Life Sketches, 429.

The prophetic events represented in Revelation chapter ten, are represented by the seven thunders. Those events mark where the divine is joined with the human. The “signs” that were identified by Christ in Matthew chapter twenty-four, Mark thirteen and Luke twenty-one represent the “signs” that ushered in the Millerite movement and represent a parallel testimony to the movement of the one hundred and forty-four thousand. The one hundred and forty-four thousand do not taste of death as represented by Enoch and Elijah. September 11, 2001, the “sign” that Christ identified as marking the arrival of the final generation of earth’s history, is identified in Luke chapter twenty-one. To be among that group that has been represented by Enoch and Elijah, who are called the one hundred and forty-four thousand requires that the “sign” and all that it represents is recognized.

Evenimentele profetice reprezentate în capitolul zece din Apocalipsa sunt reprezentate de cele șapte tunete. Aceste evenimente marchează locul unde divinul este unit cu umanul. „Semnele” identificate de Hristos în Matei capitolul douăzeci și patru, Marcu treisprezece și Luca douăzeci și unu reprezintă „semnele” care au introdus mișcarea millerită și constituie o mărturie paralelă cu privire la mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Cei o sută patruzeci și patru de mii nu gustă moartea, așa cum este reprezentat prin Enoh și Ilie. 11 septembrie 2001, „semnul” pe care Hristos l-a identificat ca marcând sosirea generației finale din istoria pământului, este identificat în Luca capitolul douăzeci și unu. Pentru a fi printre acel grup care a fost reprezentat prin Enoh și Ilie, care sunt numiți cei o sută patruzeci și patru de mii, este necesar ca „semnul” și tot ceea ce reprezintă el să fie recunoscute.

After Jesus led His disciples down through the history of the “signs” which ushered in the Millerite movement He then repeated and enlarged His historical testimony, by including a parable that represented the same history.

După ce Isus i-a condus pe ucenicii Săi de-a lungul istoriei „semnelor” care au introdus mișcarea millerită, El Și-a repetat apoi și Și-a extins mărturia istorică, incluzând o parabolă care reprezenta aceeași istorie.

> And he spake to them a parable; Behold the fig tree, and all the trees; When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand. Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:29–33.

> El le-a spus o pildă: „Priviți smochinul și toți copacii; când înmuguresc, voi vedeți și cunoașteți de la voi înșivă că vara este deja aproape. Tot așa și voi, când veți vedea că se întâmplă aceste lucruri, să știți că Împărăția lui Dumnezeu este aproape. Adevărat vă spun că generația aceasta nu va trece până când toate se vor împlini. Cerul și pământul vor trece, dar cuvintele Mele nu vor trece.” Luca 21:29–33.

Jesus begins the parable by identifying a distinction between “the fig tree,” in the singular, and “all the trees.” The “fig tree,” is the covenant people, who in the last days is Laodicean Adventism, who profess to be the remnant people of God. The other “trees” were the Gentiles.

Yesu atangiza umugani agaragaza itandukaniro riri hagati ya “igiti cy’umutini,” mu bumwe, na “ibiti byose.” “Igiti cy’umutini” ni abantu b’isezerano, ari bo mu minsi y’imperuka ari Adventisime y’i Lawodikiya, biyemerera ko ari bo bantu b’igisigisigi cy’Imana. Ibindi “biti” byari Abanyamahanga.

> “Mark the cursing of the fig tree, representing the Jewish nation, covered with leaves of profession, but no fruit to be found thereon. The curse is pronounced upon the fig tree, which represents the moral, thinking, living agent, cursed of God, living as were the Jews for forty years after this event, yet dead. Mark, the other trees, representing the Gentiles, were not covered. They were leafless, making no pretension to having a knowledge of God. Their time of fruit-leaving was not yet.” Special Testimonies for Ministers and Workers, number 7, 59–61.

> „Observați blestemarea smochinului, care reprezintă națiunea iudaică, acoperită cu frunze ale mărturisirii, dar pe care nu se găsea niciun rod. Blestemul este rostit asupra smochinului, care reprezintă agentul moral, cugetător, viu, blestemat de Dumnezeu, trăind, așa cum au trăit iudeii timp de patruzeci de ani după acest eveniment, și totuși mort. Observați, ceilalți copaci, care reprezintă neamurile, nu erau acoperiți. Erau fără frunze, neavând nicio pretenție că ar avea cunoștința de Dumnezeu. Timpul lor de a aduce rod nu venise încă.” Special Testimonies for Ministers and Workers, number 7, 59–61.

Laodicean Adventism in the last days is cursed, for though it professes to be the remnant people of God, its profession is fruitless. Jesus is making two interconnected, but different points in the passage. He is identifying the distinction between the professed people of God and the Gentiles, who do not profess to uphold the law of God, or possess the Spirit of Prophecy which are the characteristics of the remnant of the last days, which Laodicean Adventism professes to uphold. The leaves in the last days represent the claimed profession to be the remnant identified by John in the book of Revelation.

Ադվենտիզմի լաոդիկեական դրսևորումը վերջին օրերում անեծքի տակ է, որովհետև, թեև այն հայտարարում է, թե Աստծո մնացորդ ժողովուրդն է, նրա այդ դավանությունը անպտուղ է։ Հիսուսը այդ հատվածում անում է երկու փոխկապակցված, բայց տարբեր դիտարկում։ Նա նշում է այն տարբերությունը, որ կա Աստծո դավանյալ ժողովրդի և հեթանոսների միջև, որոնք չեն դավանում, թե պահում են Աստծո օրենքը, կամ թե ունեն Մարգարեության Հոգին, որոնք վերջին օրերի մնացորդի բնութագրիչներն են, և որոնց պահպանումը Լաոդիկեական ադվենտիզմը դավանում է։ Տերևները վերջին օրերում ներկայացնում են այն հայտարարված դավանությունը, թե իրենք այն մնացորդն են, որ Հովհաննեսը նույնացնում է Հայտնության գրքում։

> “The Gentile world was represented by the leafless, fruitless fig trees. The Gentiles were destitute, as were the Jews, of godliness, but they had not claimed to be in favor with God. They made no boast of exalted spirituality. They were blind in every sense to the ways and works of God, With them the time for figs was not yet. They were still looking forward to a day which would bring them light and hope.” Signs of the Times, February 15, 1899.

> «Lumea neamurilor era reprezentată prin smochinii fără frunze și fără rod. Neamurile erau lipsite, ca și iudeii, de evlavie, dar nu pretinseseră că se află în favoarea lui Dumnezeu. Ele nu se lăudau cu o spiritualitate înaltă. Erau oarbe, în orice privință, față de căile și lucrările lui Dumnezeu. La ele timpul smochinelor nu venise încă. Ele încă priveau înainte spre o zi care avea să le aducă lumină și speranță.» Signs of the Times, 15 februarie 1899.

The distinction between the fig tree and the other trees was given one other distinction by Christ. The time for the trees to bud out for the figs, was different than the time for the Gentiles trees to bud out. In the last days “two distinct calls are given to the churches,” and the first voice from the angel of Revelation chapter eighteen, identifies the time when the budding-out for the one hundred and forty-four thousand was to occur. The “second voice” of Revelation eighteen, represents when the other trees were to bud out.

Diferența dintre smochin și ceilalți copaci a fost marcată de Hristos prin încă o deosebire. Vremea înmuguririi pentru smochini era diferită de vremea înmuguririi copacilor neamurilor. În zilele de pe urmă, „două chemări distincte sunt adresate bisericilor”, iar primul glas al îngerului din Apocalipsa, capitolul optsprezece, identifică timpul când trebuia să aibă loc înmugurirea celor o sută patruzeci și patru de mii. „Al doilea glas” din Apocalipsa optsprezece reprezintă vremea când ceilalți copaci trebuiau să înmugurească.

In Christ’s day the Jews were the fig tree, the Gentiles were the other trees. In Millerite history the Protestants were the fig tree, and the Millerites were the other trees. In the last days, Laodicean Adventism is the fruitless fig tree which is removed from Jerusalem (the vineyard), and the one hundred and forty-four thousand are the fig trees that bears fruit. God’s other children who are still in Babylon are represented as the Gentiles.

În zilele lui Hristos, iudeii erau smochinul, iar neamurile erau ceilalți copaci. În istoria millerită, protestanții erau smochinul, iar milleriții erau ceilalți copaci. În zilele de pe urmă, adventismul laodiceean este smochinul neroditor care este îndepărtat din Ierusalim (via), iar cei o sută patruzeci și patru de mii sunt smochinii care aduc rod. Ceilalți copii ai lui Dumnezeu, care se află încă în Babilon, sunt reprezentați prin neamuri.

A “gentile,” by definition is a “stranger.” The gentile trees are dormant (dead), bearing no buds or fruit at the time the fig tree buds out and comes to life. A dormant tree is a dry tree, and when the Gentiles are called to come out of Babylon, by the second voice of Revelation chapter eighteen, they will then choose to keep the seventh-day Sabbath and enter into covenant with the Lord.

O „neam” este, prin definiție, un „străin”. Pomii neamurilor sunt în stare de repaus (morți), fără muguri sau rod în vremea când smochinul înmugurește și prinde viață. Un pom aflat în repaus este un pom uscat, iar când neamurile sunt chemate să iasă din Babilon, prin al doilea glas din Apocalipsa, capitolul optsprezece, atunci ele vor alege să păzească Sabatul zilei a șaptea și să intre în legământ cu Domnul.

> Neither let the son of the stranger, that hath joined himself to the Lord, speak, saying, The Lord hath utterly separated me from his people: neither let the eunuch say, Behold, I am a dry tree. For thus saith the Lord unto the eunuchs that keep my sabbaths, and choose the things that please me, and take hold of my covenant; Even unto them will I give in mine house and within my walls a place and a name better than of sons and of daughters: I will give them an everlasting name, that shall not be cut off. Also the sons of the stranger, that join themselves to the Lord, to serve him, and to love the name of the Lord, to be his servants, every one that keepeth the sabbath from polluting it, and taketh hold of my covenant; Even them will I bring to my holy mountain, and make them joyful in my house of prayer: their burnt offerings and their sacrifices shall be accepted upon mine altar; for mine house shall be called an house of prayer for all people. Isaiah 56:3–7.

> Și fiul străinului care s-a alipit de Domnul să nu zică: „Domnul m-a despărțit cu totul de poporul Său!” Nici famenul să nu zică: „Iată, eu sunt un copac uscat!” Căci așa vorbește Domnul către famenii care păzesc Sabatele Mele, aleg lucrurile care Îmi sunt plăcute și rămân tari în legământul Meu: „Le voi da în Casa Mea și înlăuntrul zidurilor Mele un loc și un nume mai bun decât fii și fiice; le voi da un nume veșnic, care nu se va stinge. Și pe fiii străinului care se alipesc de Domnul ca să-I slujească și să iubească Numele Domnului, ca să fie slujitorii Lui, pe toți cei ce păzesc Sabatul ca să nu-l pângărească și stăruie în legământul Meu, îi voi aduce la muntele Meu cel sfânt și-i voi umple de bucurie în Casa Mea de rugăciune; arderile lor-de-tot și jertfele lor vor fi primite pe altarul Meu; căci Casa Mea se va numi o casă de rugăciune pentru toate popoarele.” Isaia 56:3–7.

A stranger is a “gentile,” and the “second voice” calls them to come out of Babylon, and they are brought to God’s holy mountain, it will then be His “holy” mountain, for the wheat and tares will have been separated by the testing process represented in the history of the “first voice”. When they come to the mountain of the Lord in the last days, the Gentiles will no longer be strangers, or dry trees.

Un străin este un „neam”, iar „al doilea glas” îi cheamă să iasă din Babilon și sunt aduși la muntele cel sfânt al lui Dumnezeu; atunci acesta va fi muntele Lui „sfânt”, căci grâul și neghina vor fi fost despărțite prin procesul de încercare reprezentat în istoria „primului glas”. Când vor veni la muntele Domnului în zilele de pe urmă, neamurile nu vor mai fi străini sau copaci uscați.

> The sun and the moon shall be darkened, and the stars shall withdraw their shining. The Lord also shall roar out of Zion, and utter his voice from Jerusalem; and the heavens and the earth shall shake: but the Lord will be the hope of his people, and the strength of the children of Israel. So shall ye know that I am the Lord your God dwelling in Zion, my holy mountain: then shall Jerusalem be holy, and there shall no strangers pass through her any more. Joel 3:15–17.

> Soarele și luna se vor întuneca, iar stelele își vor retrage strălucirea. Domnul va răcni și din Sion și Își va face auzit glasul din Ierusalim; cerurile și pământul se vor zgudui; dar Domnul va fi nădejdea poporului Său și tăria copiilor lui Israel. Și veți cunoaște că Eu sunt Domnul Dumnezeul vostru, care locuiesc în Sion, muntele Meu cel sfânt; atunci Ierusalimul va fi sfânt și niciun străin nu va mai trece prin el. Ioel 3:15–17.

The ushering in of the history where the “second voice” calls God’s other flock out of Babylon has “signs” that were typified by the signs of the Millerite movement. In Matthew chapter twenty-four, Mark chapter thirteen and Luke chapter twenty-one Christ’s testimony that we are considering is set forth. In each of those three witnesses one of the “signs” identified is that the powers of heaven shall be shaken, but in Joel’s representation of the “signs” which identify when Jerusalem shall be “holy”, both “the heavens and the earth shall shake.”

Introducerea istoriei în care „al doilea glas” cheamă din Babilon cealaltă turmă a lui Dumnezeu are „semne” care au fost prefigurate prin semnele mișcării millerite. În Matei capitolul douăzeci și patru, Marcu capitolul treisprezece și Luca capitolul douăzeci și unu este prezentată mărturia lui Hristos pe care o luăm în considerare. În fiecare dintre acești trei martori, unul dintre „semnele” identificate este că puterile cerurilor se vor clătina, însă în prezentarea lui Ioel a „semnelor” care arată când Ierusalimul va fi „sfânt”, atât „cerurile, cât și pământul se vor cutremura.”

Joel is identifying the perfect fulfillment of the predicted “signs” that occur when Jerusalem is holy. That time is when the Lord has removed the sins from the one hundred and forty-four thousand, and the church of Laodicea has transitioned to the movement of Philadelphia. It is then that the sixth movement (Philadelphia), becomes the eighth movement (Philadelphia), that is of the seven churches. It is then that the Church Militant becomes the Church Triumphant. The Church Militant is a label for God’s church that is composed of the wheat and the tares. The Church Triumphant is God’s holy mountain that is “holy,” and “no strangers pass through her anymore.”

Yoel identifică împlinirea desăvârșită a „semnelor” prezise, care au loc atunci când Ierusalimul este sfânt. Acel timp este atunci când Domnul a îndepărtat păcatele de la cei o sută patruzeci și patru de mii, iar biserica din Laodiceea a trecut la mișcarea Filadelfiei. Atunci, cea de-a șasea mișcare (Filadelfia) devine a opta mișcare (Filadelfia), care este dintre cele șapte biserici. Atunci, Biserica Luptătoare devine Biserica Biruitoare. Biserica Luptătoare este o denumire pentru biserica lui Dumnezeu, alcătuită din grâu și neghină. Biserica Biruitoare este muntele cel sfânt al lui Dumnezeu, care este „sfânt”, și „niciun străin nu va mai trece prin ea.”

The ushering in of the ensign that is lifted up, which is the Church Triumphant, which is the “eighth that is of the seven”, which is when Jerusalem is “holy”, is accompanied by “signs.” In order for Jesus to provide the point of reference for His people to recognize the life or death “sign,” that identifies the sealing of the one hundred and forty-four thousand, He employed trees and the natural cycle of a tree’s life to teach the all-important lesson.

Introducerea steagului înălțat, care este Biserica Triumfătoare, care este „al optulea, care este dintre cei șapte”, care este atunci când Ierusalimul este „sfânt”, este însoțită de „semne”. Pentru ca Isus să ofere poporului Său punctul de referință prin care să recunoască „semnul” vieții sau al morții, care identifică sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii, El a folosit copacii și ciclul natural al vieții unui copac pentru a preda această lecție de cea mai mare importanță.

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

> „Hristos le poruncise poporului Său să vegheze la semnele venirii Sale și să se bucure atunci când aveau să vadă dovezile venirii Împăratului lor. «Când vor începe să se întâmple aceste lucruri», a spus El, «uitați-vă în sus și ridicați-vă capetele, pentru că izbăvirea voastră se apropie.» El a îndreptat atenția urmașilor Săi spre pomii primăverii care înmuguresc și a spus: «Când înfrunzesc, voi vedeți și cunoașteți de la voi înșivă că vara este acum aproape. Tot astfel și voi, când veți vedea întâmplându-se aceste lucruri, să știți că Împărăția lui Dumnezeu este aproape.» Luca 21:28, 30, 31.” Tragedia veacurilor, 308.

When the trees of Spring begin to bud out, Summer is near.

Când pomii primăverii încep să înmugurească, vara este aproape.

> The harvest is past, the summer is ended, and we are not saved. Jeremiah 8:20.

> Secerișul a trecut, vara s-a sfârșit, și noi nu suntem mântuiți. Ieremia 8:20.

The budding trees identify that it is Spring, and we then know Summer is near, and it is in the Summer when the harvest is gathered.

Copacii care înmuguresc arată că este primăvară, iar atunci știm că vara este aproape, și tocmai vara se strânge secerișul.

> The enemy that sowed them is the devil; the harvest is the end of the world; and the reapers are the angels. Matthew 13:39.

> Vrăjmașul care le-a semănat este diavolul; secerișul este sfârșitul lumii; iar secerătorii sunt îngerii. Matei 13:39.

The harvest is at the end of the world. When the trees begin to bud out, you are required to know that the end of the world is imminent.

Secerișul este la sfârșitul lumii. Când copacii încep să înmugurească, vi se cere să știți că sfârșitul lumii este iminent.

> “One saying of the Saviour must not be made to destroy another. Though no man knoweth the day nor the hour of His coming, we are instructed and required to know when it is near. We are further taught that to disregard His warning, and refuse or neglect to know when His advent is near, will be as fatal for us as it was for those who lived in the days of Noah not to know when the flood was coming.” The Great Controversy, 371.

> „O singură afirmație a Mântuitorului nu trebuie făcută să nimicească o alta. Deși nimeni nu cunoaște ziua, nici ceasul venirii Sale, ni se poruncește și ni se cere să știm când este aproape. Suntem învățați, mai departe, că a nesocoti avertizarea Sa și a refuza sau a neglija să știm când apropierea Sa este aproape va fi la fel de fatal pentru noi cum a fost pentru cei care au trăit în zilele lui Noe să nu știe când avea să vină potopul.” Tragedia veacurilor, 371.

We will continue our study of Luke chapter twenty-one in the next article.

Vom continua studiul nostru asupra capitolului douăzeci și unu din Luca în articolul următor.

> “I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> „Am văzut că puterile pământului sunt acum zguduite și că evenimentele vin în ordine. Războiul și veștile de războaie, sabia, foametea și ciuma sunt cele dintâi care zguduie puterile pământului; apoi glasul lui Dumnezeu va zgudui soarele, luna și stelele, precum și acest pământ. Am văzut că zguduirea puterilor din Europa nu este, așa cum învață unii, zguduirea puterilor cerurilor, ci este zguduirea neamurilor mânioase.” Early Writings, 41.

Back to Articles