Article

# Parallel Warnings - Number Four

Avertismente Paralele - Numărul Patru

Foundations of Faith and the Peril of Forgetting: Lessons from Prophecy and History

Temeliile credinței și primejdia uitării: lecții din profeție și istorie

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> „Pe cine va învăța El cunoștința? și cui îi va face să înțeleagă învățătura? celor înțărcați de lapte și depărtați de la sân.”

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little:

> Căci poruncă peste poruncă trebuie să fie, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, și acolo puțin:

> For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> Căci prin buze bâlbâitoare și printr-o altă limbă va vorbi El acestui popor. Căruia i-a zis: Aceasta este odihna cu care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea; totuși n-au vrut să asculte.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Dar cuvântul Domnului a fost pentru ei poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin, și acolo puțin; ca să meargă, și să cadă pe spate, și să fie zdrobiți, și prinși în laț, și luați. Isaia 28:9–13.

These verses from Isaiah have been addressed repeatedly in Habakkuk’s Tables. Here I need to simply touch upon to take a point or two from these previous verses, to add to the current discussion. This passage shows a people that fail a test for they “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” They were a people that failed a test concerning who God would attempt to “teach” to “understand” “knowledge” or “doctrine.” It was a test that was based upon understanding an increase of knowledge, so it was the same test that separated the wise and the wicked in Daniel chapter twelve, for all the prophets agree and identify the end of the world. In Daniel twelve the “wise” understand, but the “wicked” do not understand the increase of knowledge.

Aceste versete din Isaia au fost abordate în repetate rânduri în Tabelele lui Habacuc. Aici trebuie doar să ating pe scurt unul sau două puncte din aceste versete anterioare, pentru a le adăuga la discuția de față. Acest pasaj înfățișează un popor care cade la o probă, căci ei „merg, și cad pe spate, și sunt zdrobiți, și prinși în cursă, și luați.” Erau un popor care a căzut la o probă privitoare la cine avea Dumnezeu să încerce să „învețe” spre a „înțelege” „cunoașterea” sau „doctrina”. Era o probă întemeiată pe înțelegerea unei sporiri a cunoașterii, astfel că era aceeași probă care i-a despărțit pe cei înțelepți de cei răi în capitolul doisprezece din Daniel, căci toți profeții sunt în acord și identifică sfârșitul lumii. În Daniel 12, cei „înțelepți” înțeleg, dar cei „răi” nu înțeleg sporirea cunoașterii.

The people in Isaiah’s passage were tested by “the word of the Lord” which “they would not hear.” And the specific “word of the Lord” that they rejected, and that would have allowed them to “understand” the increase of “knowledge” was the biblical rule that defines how to correctly align prophetic histories. Those that fall in Isaiah’s passage rejected the rule that identifies that in order to understand a prophetic history you must seek for that line “here a little, and there a little.” The word of the Lord that produced a test which they rejected was the technique of selecting prophetic lines from here and there, and then to place one of those selected lines of prophetic history in parallel to the other lines of prophetic history that address the same theme. The success of the endeavor to lay line upon line in this way depends on the application of the genuine rules of prophetic interpretation. Those rules, which are “precepts” also to be brought together and they are found here and there within the Bible. Isaiah’s virgins who fail the test, do so because they forget, the main thing they should not have forgotten, and that is, that history repeats.

Poporul din pasajul lui Isaia a fost pus la încercare prin „cuvântul Domnului”, pe care „n-au voit să-l audă”. Iar „cuvântul Domnului” specific pe care l-au respins, și care le-ar fi îngăduit să „înțeleagă” sporirea „cunoștinței”, era regula biblică ce definește modul corect de aliniere a istoriilor profetice. Cei care cad în pasajul lui Isaia au respins regula care arată că, pentru a înțelege o istorie profetică, trebuie să cauți acea linie „puțin aici, puțin acolo”. Cuvântul Domnului care a produs o probă pe care ei au respins-o era metoda de a selecta linii profetice de aici și de acolo, iar apoi de a așeza una dintre acele linii selectate ale istoriei profetice în paralel cu celelalte linii ale istoriei profetice care tratează aceeași temă. Izbânda demersului de a pune astfel linie peste linie depinde de aplicarea regulilor autentice ale interpretării profetice. Aceste reguli, care sunt și „precepte”, trebuie de asemenea adunate laolaltă și se găsesc ici și colo în cuprinsul Bibliei. Fecioarele lui Isaia care nu trec proba fac aceasta pentru că uită lucrul principal pe care n-ar fi trebuit să-l uite, și anume că istoria se repetă.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> „Nu avem nimic de care să ne temem pentru viitor, decât numai dacă vom uita felul în care ne-a condus Domnul și învățătura Sa din istoria noastră trecută.” Life Sketches, 196.

God is not the author of confusion, and an anchor point of that fact is that every prophet in the Bible is identifying the same prophetic line. They do not all see the identical events on the line, but it is always the same line of events at the end of the world. It is the events that lead to the close of probation, followed by the seven last plagues which concludes with the Second Coming of Christ. One prophet’s story might be of God’s faithful people in that line of history, but another prophet’s testimony may be of God’s unfaithful people, or of the United States, the Vatican, the United Nations, the merchants of the earth or Islam, but it is always the same line.

Dumnezeu nu este autorul confuziei, iar un punct de sprijin al acestui fapt este acela că fiecare profet din Biblie identifică aceeași linie profetică. Ei nu văd cu toții evenimentele identice de pe această linie, dar este întotdeauna aceeași succesiune de evenimente de la sfârșitul lumii. Sunt evenimentele care conduc la încheierea timpului de probă, urmate de cele șapte plăgi de pe urmă, care se încheie cu a Doua Venire a lui Hristos. Relatarea unui profet poate fi despre poporul credincios al lui Dumnezeu din acea linie a istoriei, dar mărturia altui profet poate fi despre poporul necredincios al lui Dumnezeu, sau despre Statele Unite, Vatican, Națiunile Unite, negustorii pământului sau Islamul, însă este întotdeauna aceeași linie.

Malachi’s Elijah message, as well as the messages represented in Revelation chapters one, fourteen and eighteen, and the message of Daniel eleven and twelve are the very same message. They are all the same line of history, but each with their own special contribution to the story.

Mesajul lui Ilie din Maleahi, precum și mesajele reprezentate în capitolele unu, paisprezece și optsprezece din Apocalipsa, iar mesajul din Daniel unsprezece și doisprezece, sunt unul și același mesaj. Toate reprezintă aceeași linie a istoriei, însă fiecare aduce propria sa contribuție specială la această istorisire.

What is almost universally misunderstood about that special message is the fact that it is only revealed to God’s people just before the close of human probation. Knowing that the special message always warns of the soon coming close of probation, we will consider perhaps the clearest illustration of the close of probation in the Bible.

Ceea ce este aproape universal înțeles greșit cu privire la acea solie specială este faptul că ea este descoperită poporului lui Dumnezeu numai chiar înainte de încheierea timpului de probă al omenirii. Știind că solia specială avertizează întotdeauna despre apropiata încheiere a timpului de probă, vom lua în considerare poate cea mai clară ilustrare a încheierii timpului de probă din Biblie.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Cel nedrept să fie nedrept și mai departe; cel întinat să se întineze și mai departe; și cel neprihănit să trăiască și mai departe în neprihănire; și cel sfânt să se sfințească și mai departe. Apocalipsa 22:11.

Before the end of probationary time is announced in the sanctuary above with the words of verse eleven, there is to be a special warning prophetic message from the book of Revelation that is unsealed to God’s servants.

Înainte ca încheierea timpului de probă să fie anunțată în sanctuarul de sus prin cuvintele versetului unsprezece, trebuie să fie vestit pentru slujitorii lui Dumnezeu un mesaj profetic special de avertizare din cartea Apocalipsei, care a fost desigilată.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Și mi-a zis: „Nu pecetlui cuvintele prorociei din cartea aceasta, căci vremea este aproape. Cine este nedrept să fie nedrept și mai departe; cine este întinat să se întineze și mai departe; cine este neprihănit să trăiască și mai departe în neprihănire; și cine este sfânt să se sfințească și mai departe.” Apocalipsa 22:10, 11.

There is to be a special prophetic message recognized by God’s people just before the seven last plagues. When that “time is at hand” “the prophecy of this book” (the prophecy of Revelation) that has been sealed is to be unsealed. The only prophecy in the book of Revelation that has been sealed is the prophecy of the seven thunders.

Va fi recunoscut de poporul lui Dumnezeu un mesaj profetic special chiar înainte de cele șapte plăgi de pe urmă. Când „vremea este aproape”, „prorocia din cartea aceasta” (prorocia Apocalipsei), care a fost pecetluită, trebuie să fie desigilată. Singura prorocie din cartea Apocalipsei care a fost pecetluită este prorocia celor șapte tunete.

> And I saw another mighty angel come down from heaven, clothed with a cloud: and a rainbow was upon his head, and his face was as it were the sun, and his feet as pillars of fire: And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:1–4.

> Na amubona omunye ingilosi enamandla ehla ivela ezulwini, embethe ifu; kwakukhona uthingo lwenkosazana phezu kwekhanda layo, nobuso bayo babunjengelanga, nezinyawo zayo zinjengezinsika zomlilo; yayiphethe esandleni sayo incwadi encane evulekile; yamisa unyawo lwayo lokunene phezu kolwandle, nolwesokhohlo phezu komhlaba, yamemeza ngezwi elikhulu, njengalapho ibhubesi libhonga; kwathi lapho isimemezile, imidumo eyisikhombisa yakhuluma amazwi ayo. Kwathi imidumo eyisikhombisa isikhulumile amazwi ayo, ngangisengizobhala; ngase ngizwa izwi livela ezulwini lithi kimi: Vala ngophawu lezozinto ezikhulunywe yimidumo eyisikhombisa, ungazibhali. IsAmbulo 10:1–4.

Just before human probation closes, when “the time is at hand” there will be an unsealing of a special Bible truth identifying “things which must shortly come to pass.” The mighty angel of Revelation ten is Jesus Christ, who cried as a Lion.

Chiar înainte ca timpul de probă al omenirii să se încheie, când „vremea este aproape”, va avea loc o desigilare a unui adevăr biblic special, care identifică „lucrurile care au să se întâmple în curând”. Îngerul cel puternic din Apocalipsa zece este Isus Hristos, care a strigat ca un Leu.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Îngerul cel puternic care l-a instruit pe Ioan nu era altcineva decât Isus Hristos. Faptul că Și-a pus piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe uscat, arată rolul pe care Îl îndeplinește în scenele finale ale marii lupte cu Satana. Această poziție denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ. Controversa s-a intensificat și s-a înverșunat din veac în veac și va continua astfel până la scenele de încheiere, când lucrarea măiastră a puterilor întunericului va atinge apogeul. Satana, unit cu oamenii răi, va înșela întreaga lume și bisericile care nu primesc dragostea adevărului. Dar îngerul cel puternic cere atenție. El strigă cu glas tare. El urmează să le arate puterea și autoritatea glasului Său celor care s-au unit cu Satana pentru a se împotrivi adevărului.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 971.

At the end the “churches” that “Satan” deceives are deceived because they received not the love of the “truth.” The word “truth” in the passage from second Thessalonians which Sister White just referred to is the primary Greek word that is derived from the Hebrew word translated as “truth” that is composed with three Hebrew letters and represents the Alpha and Omega. Is there any biblical evidence that the truth connected with the rule of first mention that represents an attribute of Christ’s character is the truth that is rejected and consequently produces strong delusion?

În cele din urmă, „bisericile” pe care „Satana” le înșală sunt înșelate pentru că n-au primit dragostea „adevărului”. Cuvântul „adevăr” din pasajul din a doua Epistolă către Tesaloniceni, la care tocmai s-a referit sora White, este termenul grec principal derivat din cuvântul ebraic tradus prin „adevăr”, alcătuit din trei litere ebraice și care reprezintă Alfa și Omega. Există vreo dovadă biblică potrivit căreia adevărul legat de regula primei menționări, care reprezintă un atribut al caracterului lui Hristos, este adevărul care este respins și, în consecință, produce o puternică amăgire?

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Ndimithuani mwe ari, abavandimwe, kuza kwa Mwami wacu Yesu Kristo no gukoranirizwa hamwe kwacu kuri we, kugira ngo mutihutira guhungabanywa mu bitekerezo, cyangwa ngo muhagarikishwe umutima, haba ku bw’umwuka, cyangwa ku bw’ijambo, cyangwa ku bw’urwandiko nk’aho rwaturutse kuri twe, ngo umunsi wa Kristo wamaze kugera. Ntihakagire umuntu ubashuka mu buryo ubwo ari bwo bwose; kuko uwo munsi utazaza keretse kubanza hakabaho kugomera Imana, kandi wa muntu w’icyaha akahishurwa, ari we mwana wo kurimbuka; urwanya kandi akishyira hejuru y’icyitwa Imana cyose cyangwa icyubahirizwa cyose; ndetse ku buryo yicara mu rusengero rw’Imana nk’Imana, yiyerekana ko ari Imana. Mbese ntimwibuka ko nkiri kumwe namwe nababwiye ibyo bintu? Kandi noneho muzi igikumira, kugira ngo azahishurwe mu gihe cye. Kuko ubwiru bw’ubugome busanzwe bukora; keretse ko uriho ubu ubukumira azakomeza kubukumira kugeza igihe azavanirwaho. Maze ni bwo wa munyabugome azahishurwa, uwo Mwami azarimbuza umwuka wo mu kanwa ke kandi akamutsembesha kurabagirana kwo kuza kwe: ari we, uwo kuza kwe gukurikije imbaraga za Satani, kuzana n’ubushobozi bwose n’ibimenyetso n’ibitangaza by’ibinyoma, n’ubushukanyi bwose bwo gukiranirwa mu barimbuka; kuko batemeye urukundo rw’ukuri kugira ngo bakizwe. Ni cyo gituma Imana izaboherereza ubushukanyi bukomeye, kugira ngo bizere ikinyoma; kugira ngo bose badakiriye ukuri ahubwo bakishimira gukiranirwa, bacirwe ho iteka. 2 Abatesalonike 2:1–12.

This passage from Thessalonians has been addressed often in Habakkuk’s Tables, so a brief comment is all we will make at this point. What Sister White calls “Satan’s marvelous act” is Paul’s “the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” The deceptive work identified by Sister White and Paul begins at the Sunday law in the United States.

Iyi gice cyo mu B’ i Tesalonike cyakunze kuvugwa kenshi mu Mbonerahamwe za Habakuki, bityo kuri iyi ngingo turi buvugeho gusa mu magambo make. Icyo Mushiki wa White yita “igikorwa gitangaje cya Satani” ni cyo Pawulo yita “gukorana kwa Satani kuzanywe n’imbaraga zose n’ibimenyetso n’ibitangaza by’ibinyoma.” Umurimo wo kuyobya ugaragajwe na Mushiki wa White na Pawulo utangira ku itegeko ryo ku cyumweru muri Leta Zunze Ubumwe za Amerika.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> «Prin decretul care impune instituția Papalității, cu încălcarea legii lui Dumnezeu, națiunea noastră se va desprinde pe deplin de neprihănire. Când Protestantismul își va întinde mâna peste prăpastie ca să apuce mâna puterii romane, când va trece peste abis ca să-și dea mâna cu Spiritualismul, când, sub influența acestei întreite uniri, țara noastră va repudia orice principiu al Constituției sale ca guvernare protestantă și republicană și va lua măsuri pentru răspândirea falsităților și amăgirilor papale, atunci vom putea ști că a sosit vremea lucrării uimitoare a lui Satana și că sfârșitul este aproape.» Testimonies, volumul 5, 451.

In this passage of Thessalonians, we are considering, Paul identifies the pope at the end of the world with four different terms. The pope is the “man of sin,” he is the “son of perdition,” he is the “mystery of iniquity” and “that Wicked.” Paul provides a few other characteristics of the pope beyond the four names, for he informs us that the pope, (who was still future to Paul’s day) “would be revealed in his time.”

În acest pasaj din Tesaloniceni, pe care îl avem în vedere, Pavel îl identifică pe papă la sfârșitul lumii prin patru termeni diferiți. Papa este „omul păcatului”, el este „fiul pierzării”, el este „taina fărădelegii” și „acel Nelegiuit”. Pavel oferă și alte câteva caracteristici ale papei dincolo de aceste patru nume, căci ne înștiințează că papa, (care era încă viitor în raport cu vremea lui Pavel), „va fi descoperit la vremea lui”.

The pope “would be revealed in his time” and the clearest biblical proof, though by no means the only biblical truth; the clearest biblical truth that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy is established by seven different and direct references in the Bible identifying the “time” that the papacy would dominate the earth, the very “time” mankind calls the Dark Ages. The Bible reveals the pope as the papacy by identifying repeatedly the exact period of “time,” from 538 until 1798, that the papacy would rule the world. Paul said he would be revealed in his time.

Papa „va fi descoperit la vremea lui”, iar cea mai clară dovadă biblică, deși nicidecum singurul adevăr biblic; cel mai clar adevăr biblic că papa Bisericii Romei este antihristul profeției biblice este stabilit prin șapte referințe diferite și directe din Biblie care identifică „timpul” în care papalitatea avea să domine pământul, chiar acel „timp” pe care omenirea îl numește Evul Întunecat. Biblia îl descoperă pe papă ca papalitate, identificând în mod repetat perioada exactă de „timp”, de la 538 până la 1798, în care papalitatea avea să stăpânească lumea. Pavel a spus că el va fi descoperit la vremea lui.

Paul also identifies that it is the pope that “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” Among other things this identifies that the antichrist of Bible prophecy is a religious symbol. He is not a Hitler, or an Alexander the Great. This further narrows the identification of the pope down, for he is not simply a religious tyrant, he is a religious tyrant that professes to be within God’s temple. The antichrist claims to be seated within the Christian church.

Paul identifică, de asemenea, că papa este acela care „se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este vrednic de închinare; așa încât el se așază în templul lui Dumnezeu ca Dumnezeu, arătându-se pe sine că este Dumnezeu.” Printre altele, aceasta arată că antihristul din profeția biblică este un simbol religios. El nu este un Hitler sau un Alexandru cel Mare. Aceasta restrânge și mai mult identificarea papei, căci el nu este pur și simplu un tiran religios, ci un tiran religios care pretinde că se află în templul lui Dumnezeu. Antihristul pretinde că este așezat înăuntrul bisericii creștine.

According to Paul and Daniel, when the pope is in his professed Christian church, he manifests the character of Satan who desired to be seated upon God’s throne and to be exalted above all things. I say Paul and Daniel for most biblical commentators recognize that when Paul demonstrates that one of the characteristics of the pope is that he is a complete narcissist, that Paul was simply quoting from Daniel’s description of the pope in Daniel chapter eleven where Daniel there records:

Potrivit lui Pavel și Daniel, atunci când papa se află în biserica sa creștină declarată, el manifestă caracterul lui Satan, care a dorit să șadă pe tronul lui Dumnezeu și să fie înălțat mai presus de toate lucrurile. Spun Pavel și Daniel, deoarece cei mai mulți comentatori biblici recunosc că, atunci când Pavel demonstrează că una dintre caracteristicile papei este aceea că este un narcisist desăvârșit, Pavel nu făcea decât să citeze din descrierea papei făcută de Daniel în capitolul unsprezece din cartea sa, unde Daniel consemnează:

> “And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> „Şi împăratul va face după voia sa; şi se va înălţa pe sine şi se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu, şi va spune lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor, şi va propăşi până când mânia va fi împlinită; căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.”

When Paul addresses the narcissistic character of the pope, he paraphrases Daniel’s verse and states that it is the pope who “opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God.” The verse in Daniel that identifies the character of the papacy also references the “time” which was designed to “reveal” that the papacy was the antichrist as he identifies that the papacy would “prosper” until the “indignation be accomplished.”

Cînd Pavel se adresează caracterului narcisist al papei, el parafrazează versetul lui Daniel și afirmă că papa este acela care „se împotrivește și se înalță pe sine mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este obiect de închinare; așa încît el, ca Dumnezeu, șade în templul lui Dumnezeu, arătîndu-se pe sine că este Dumnezeu.” Versetul din Daniel care identifică caracterul papalității face de asemenea referire la „timpul” care fusese rînduit să „descopere” că papalitatea era antihristul, întrucît arată că papalitatea avea să „propășească” pînă cînd „mînia va fi împlinită”.

The “indignation” ended in 1798, so Daniel in the verse (though this is not one of the seven direct places in the books of Daniel and Revelation where the 1260-year history is mentioned), does however directly identify the papal power and marks that it received “a deadly wound,” as John calls it, in 1798. Thus, the verse identifies the end of the period of papal rule, though not identifying the duration of the rule.

„Mânia” s-a încheiat în 1798, așadar Daniel, în versetul respectiv (deși acesta nu este unul dintre cele șapte locuri directe din cărțile lui Daniel și Apocalipsa în care este menționată istoria de 1260 de ani), identifică totuși în mod direct puterea papală și arată că aceasta a primit „o rană de moarte”, așa cum o numește Ioan, în 1798. Astfel, versetul identifică sfârșitul perioadei de dominație papală, deși nu precizează durata acestei stăpâniri.

In the passage, Paul also identifies a power that would restrain the papacy from taking control of the world in 538, when he stated that the Thessalonians who he was writing to already knew this particular truth. He raised the question, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” He reminds them that they already knew “what withholdeth” (meaning restrains) the papacy until he would “be revealed in his time.” The power that preceded and prevented the papacy from taking control of the world was the power in control of the world when Paul wrote the letter. It was pagan Rome. Paul wrote that pagan Rome would be “taken out of the way” in order for the papacy to take control of the world.

În pasaj, Pavel identifică de asemenea o putere care avea să împiedice papalitatea să preia controlul asupra lumii în anul 538, atunci când a afirmat că tesalonicenii cărora le scria cunoșteau deja acest adevăr anume. El a ridicat întrebarea: „Nu vă aduceți aminte că, pe când eram încă la voi, vă spuneam aceste lucruri?” El le amintește că ei știau deja „ce oprește” (adică împiedică) papalitatea până când aceasta avea „să fie descoperită la vremea ei”. Puterea care a precedat papalitatea și a împiedicat-o să preia controlul asupra lumii era puterea care deținea controlul lumii atunci când Pavel a scris epistola. Aceasta era Roma păgână. Pavel a scris că Roma păgână avea „să fie luată din cale”, pentru ca papalitatea să preia controlul asupra lumii.

It was this understanding that led William Miller to recognize that the power symbolized as “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. Adventism acknowledges that the structure, and therefore all of William Miller’s prophetic understandings, were based upon his understanding of the books of Daniel and Revelation and that those two books address the two desolating powers of pagan Rome and papal Rome. In the passage in Thessalonians Miller, already knowing (as every Protestant knew in his day, that the pope was the antichrist); when he recognized that pagan Rome was the historical power that preceded the papal rule, and that Paul had stated that pagan Rome was to be taken away in advance of the papacy ascending to the throne of the earth, he then connected this with the book of Daniel and “the daily,” where it references three times that the daily had to be “taken away” before the papacy took control of the world. Paul’s testimony allowed Miller to see that pagan Rome was Daniel’s “daily,” and thereafter he could recognize that Daniel’s two desolating powers were pagan and papal Rome. This truth represents the foundation of the Millerite movement. Adventism most certainly rejects the work of Miller today, but they still understand that this overview of Miller’s development of understanding of “the daily” in Daniel proves that the power that Paul says “withholds” the rise of the papal power until it was removed was pagan Rome, is the correct analysis of Miller’s thinking on these subjects.

Înțelegerea aceasta l-a condus pe William Miller să recunoască faptul că puterea simbolizată drept „necurmatul” în cartea lui Daniel era Roma păgână. Adventismul recunoaște că structura și, prin urmare, toate înțelegerile profetice ale lui William Miller s-au întemeiat pe înțelegerea sa asupra cărților Daniel și Apocalipsa și că aceste două cărți tratează cele două puteri pustiitoare: Roma păgână și Roma papală. În pasajul din Tesaloniceni, Miller, știind deja (așa cum știa fiecare protestant din vremea sa, că papa era anticristul), atunci când a recunoscut că Roma păgână era puterea istorică ce precedase dominația papală și că Pavel afirmase că Roma păgână trebuia să fie înlăturată înainte ca papalitatea să se înalțe pe tronul pământului, a pus apoi aceasta în legătură cu cartea lui Daniel și cu „necurmatul”, unde se face de trei ori referire la faptul că necurmatul trebuia să fie „înlăturat” înainte ca papalitatea să preia controlul lumii. Mărturia lui Pavel i-a îngăduit lui Miller să vadă că Roma păgână era „necurmatul” din Daniel, iar de atunci înainte a putut recunoaște că cele două puteri pustiitoare din Daniel erau Roma păgână și Roma papală. Acest adevăr reprezintă temelia mișcării millerite. Adventismul respinge cu siguranță astăzi lucrarea lui Miller, dar încă înțelege că această prezentare generală a modului în care Miller și-a dezvoltat înțelegerea despre „necurmatul” din Daniel dovedește că puterea despre care Pavel spune că „oprește” ridicarea puterii papale până când a fost înlăturată era Roma păgână și constituie analiza corectă a gândirii lui Miller cu privire la aceste subiecte.

With the truth of “the daily” in the book of Daniel being a symbol of pagan Rome that preceded the kingdom of papal Rome which Daniel had represented as the abomination of desolation, Miller could then recognize the prophetic times associated with the kingdoms of Bible prophecy, and as his mind was opened up to these insights he assembled a series of truths that represent the foundations of Adventism. Those truths became enshrined on the two tables of the 1843 and 1850 pioneer charts. Those truths are the foundation of Adventism and they were based upon the recognition of “time.” The history of when the foundations were put in place is a primary discussion on Habakkuk’s Tables.

Cu adevărul despre „necurmata” din cartea lui Daniel, ca simbol al Romei păgâne care a precedat împărăția Romei papale, pe care Daniel o reprezentase ca urâciunea pustiirii, Miller a putut atunci să recunoască timpurile profetice asociate cu împărățiile profeției biblice, iar, pe măsură ce mintea i-a fost deschisă spre aceste perspective, a adunat o serie de adevăruri care reprezintă temeliile adventismului. Aceste adevăruri au fost apoi consacrate pe cele două tabele ale hărților pionierilor din 1843 și 1850. Aceste adevăruri sunt temelia adventismului și ele s-au întemeiat pe recunoașterea „timpului”. Istoria momentului în care au fost așezate temeliile constituie o temă principală de discuție în Tabelele lui Habacuc.

What is not pointed out in Habakkuk’s Tables is that the foundations that were based upon time produced a structure that provides the view necessary for the final generation to recognize that there were truths that were represented as the foundations. There was a first truth that was the very first stone placed in the foundation, but “the daily” in the book of Daniel was not Miller’s first truth. The truth that would become the first stone in the foundation that Miller was raised up to build was “the seven times” of Leviticus twenty-six, but without the truth of “the daily,” Miller would not have recognized the structure of prophecy he needed to recognize in order to present the first angel’s message. His structure was placing prophecy in the perspective of two desolating powers. Miller was addressing the dragon (pagan Rome) and the beast (the papacy). The third angel addresses the dragon (United Nations), the beast (the papacy), and the false prophet (the United States).

Ce qui n’est pas mis en évidence dans les Tableaux d’Habacuc, c’est que les fondements qui reposaient sur le temps ont produit une structure fournissant la perspective nécessaire pour que la génération finale reconnaisse qu’il existait des vérités représentées comme les fondements. Il y avait une première vérité qui fut la toute première pierre posée dans le fondement, mais « le continuel » dans le livre de Daniel n’était pas la première vérité de Miller. La vérité qui devait devenir la première pierre du fondement que Miller fut suscité à édifier était « les sept temps » de Lévitique vingt-six ; mais, sans la vérité du « continuel », Miller n’aurait pas reconnu la structure de la prophétie qu’il lui fallait discerner afin de présenter le message du premier ange. Sa structure consistait à placer la prophétie dans la perspective de deux puissances désolatrices. Miller s’adressait au dragon (la Rome païenne) et à la bête (la papauté). Le troisième ange s’adresse au dragon (les Nations Unies), à la bête (la papauté) et au faux prophète (les États-Unis).

If a person accepts all, not some, but all the time prophecies set forth by the Millerites on the two sacred pioneer charts, that person would need to investigate those truths personally. How could you accept them, if you had never inspected them? If those persons investigating the foundational truths make those truths their personal responsibility to test, and thereafter accepts all those truths, then they have built upon the Rock and not the sand.

Dacă o persoană acceptă toate profețiile de timp prezentate de milleriți pe cele două diagrame sacre ale pionierilor, nu doar pe unele, ci pe toate, acea persoană ar trebui să cerceteze personal acele adevăruri. Cum le-ar putea accepta, dacă nu le-ar fi examinat niciodată? Dacă acele persoane care cercetează adevărurile fundamentale își asumă ca răspundere personală să le pună la probă și, după aceea, acceptă toate acele adevăruri, atunci ele au zidit pe Stâncă, și nu pe nisip.

> “Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> „Cei care stau ca străjeri ai lui Dumnezeu pe zidurile Sionului să fie oameni care pot vedea primejdiile înaintea poporului, — oameni care pot face deosebire între adevăr și rătăcire, între neprihănire și nelegiuire.”

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> „Avertismentul a fost dat: nu trebuie să se îngăduie să pătrundă nimic care să tulbure temelia credinței pe care am zidit încă de când a venit solia din 1842, 1843 și 1844. Eu am fost în această solie și, de atunci încoace, am stat înaintea lumii, credincioasă luminii pe care ne-a dat-o Dumnezeu. Nu ne propunem să ne luăm picioarele de pe platforma pe care au fost așezate, în timp ce, zi de zi, L-am căutat pe Domnul cu rugăciune stăruitoare, căutând lumină. Credeți că aș putea să renunț la lumina pe care mi-a dat-o Dumnezeu? Ea trebuie să fie ca Stânca Veacurilor. Ea m-a călăuzit neîncetat de când mi-a fost dată.” Review and Herald, 14 aprilie 1903.

In order for those who would hear to analyze the time prophecies of the Millerite history it requires the action of looking at the historical periods that are represented by the time prophecies. This represents the work of illustrating events upon a time line. When a student of prophecy has reached the level of investigation where he considers these prophetic periods, identified by the Millerites from the Bible and thereafter supported by the historical record, he will be in a position to recognize that the history at the beginning of the time prophecy symbolically typifies the history at the end of that same prophecy. With that vantage point the student should learn that history is repeated. With that understanding in place He should also see that Jesus illustrates the end with the beginning.

Որպեսզի նրանք, ովքեր պիտի լսեն, կարողանան վերլուծել Միլլերի շարժման պատմության ժամանակային մարգարեությունները, անհրաժեշտ է դիտարկել այն պատմական ժամանակաշրջանները, որոնք ներկայացված են այդ ժամանակային մարգարեություններով։ Սա արտահայտում է իրադարձությունները ժամանակագծի վրա պատկերելու աշխատանքը։ Երբ մարգարեության ուսումնասիրողը հասնում է քննության այն աստիճանին, որտեղ նա դիտարկում է այս մարգարեական ժամանակաշրջանները, որոնք Միլլերի հետևորդները բացահայտել էին Աստվածաշնչից և որոնք այնուհետև հաստատվել էին պատմական արձանագրությամբ, նա դիրքավորվում է ճանաչելու, որ ժամանակային մարգարեության սկզբում եղած պատմությունը խորհրդանշականորեն նախատիպում է նույն մարգարեության վերջում եղած պատմությունը։ Այդպիսի դիտակետից ուսանողը պետք է սովորի, որ պատմությունը կրկնվում է։ Եվ երբ այս հասկացությունը հաստատված լինի, նա պետք է տեսնի նաև, որ Հիսուսը վերջը պատկերում է սկզբով։

And from the prophetic line of prophecy that portrays the end of the world as the “building of a temple,” the student should know that there is a final capstone that is placed upon the temple that is built upon the foundation. He should come to see that the temple foundation that Miller was used to bring to light (which represents Jesus Christ, for there is no other foundation that can be laid than Jesus Christ), was a foundation built upon prophetic time. Because Jesus illustrates the end with the beginning the student should also see that the capstone, the final stone on the temple—must parallel the foundation. The foundation of the temple for Miller was prophetic time, but the foundation was none-the-less Jesus Christ.

К тому же из пророческой линии пророчества, изображающей конец мира как «строительство храма», изучающий должен знать, что на храм, воздвигнутый на основании, полагается завершающий краеугольный камень. Он должен прийти к пониманию того, что основание храма, которое Миллеру было дано вывести на свет (и которое представляет Иисуса Христа, ибо никто не может положить иного основания, кроме Иисуса Христа), было основанием, построенным на пророческом времени. Поскольку Иисус изображает конец через начало, изучающий должен также увидеть, что краеугольный камень, последний камень храма, — должен соответствовать основанию. Основанием храма для Миллера было пророческое время, однако основанием, тем не менее, был Иисус Христос.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:10, 11.

> Potrivit harului lui Dumnezeu care mi-a fost dat, ca un meșter-zidar înțelept, am pus temelia, iar altul zidește deasupra. Dar fiecare să ia seama cum zidește deasupra. Căci nimeni nu poate pune altă temelie decât cea care a fost pusă, care este Isus Hristos. 1 Corinteni 3:10, 11.

Paul is identifying his work as the erecting of a temple of which he laid the foundation or beginning. He was the apostle to the Gentiles and he was used to lay the foundation of the Christian church. In the same passage Paul also identifies that our bodies are the temple of the Holy Spirit. There is also the temple of Solomon and the sanctuary from the wilderness that all have foundations that are all represented as Jesus Christ. The foundation that Miller was used to erect was the temple of Adventism, and the foundation of that temple is most certainly Jesus Christ, but it is more specifically the temple that is erected with materials that are spiritual and prophetic.

Pavel își identifică lucrarea ca fiind ridicarea unui templu, al cărui temelie sau început l-a pus el. El a fost apostolul neamurilor și a fost folosit pentru a pune temelia bisericii creștine. În același pasaj, Pavel arată de asemenea că trupurile noastre sunt templul Duhului Sfânt. Există, de asemenea, templul lui Solomon și sanctuarul din pustie, care toate au temelii, toate fiind reprezentate prin Isus Hristos. Temelia pe care Miller a fost folosit să o ridice a fost templul adventismului, iar temelia acelui templu este, fără îndoială, Isus Hristos, însă, mai precis, este templul care este ridicat din materiale spirituale și profetice.

The capstone therefore must also be Jesus Christ, but the capstone must also include a premier prophetic rule, for Miller was given a set of rules which contains the premier rule of the Millerites which was the “year-for-a-day” principle. Without that rule, there is no recognition of time prophecy and there is therefore no foundation. There must be a counterpart at the end that represents Jesus Christ (the Foundation) that is a premier rule within a set of rules that establishes the Revelation of Jesus Christ. The rule is of course the rule of “first mention”, representing the attribute of Christ’s character that identifies the end from the beginning.

Prin urmare, piatra din capul unghiului trebuie să fie, de asemenea, Isus Hristos, însă piatra din capul unghiului trebuie să cuprindă și o regulă profetică principală, căci lui Miller i s-a dat un set de reguli care conține regula principală a milleriților, și anume principiul „un an pentru o zi”. Fără această regulă, nu există nicio recunoaștere a profeției de timp și, prin urmare, nu există nicio temelie. Trebuie să existe, la sfârșit, un corespondent care Îl reprezintă pe Isus Hristos (Temelia), care să fie o regulă principală în cadrul unui set de reguli ce întemeiază Descoperirea lui Isus Hristos. Regula este, desigur, regula „primei menționări”, reprezentând atributul caracterului lui Hristos care identifică sfârșitul de la început.

In 2 Thessalonians those who received not the love of the truth that they might be saved, rejected the truth as represented by the Greek word that is derived from the Hebrew word created by three letters which is translated as “truth” in the Old Testament. The group that receives the strong delusion, because they believed a lie, refused to return to the old paths, the foundations of Adventism as represented upon the two sacred charts. So, in the passage we have been considering for some time now states:

Mu 2 Abatesalonika, abo batemeye urukundo rw’ukuri kugira ngo bakizwe, banze ukuri nk’uko guhagarariwe n’ijambo ry’Ikigereki rikomoka ku ijambo ry’Igiheburayo ryubatswe n’inyuguti eshatu, risobanurwa ngo “ukuri” mu Isezerano rya Kera. Itsinda rihabwa kuzimira gukomeye, kuko bizeye ibinyoma, ryanze gusubira mu nzira za kera, ari zo nkingi z’Adventizimu nk’uko zagaragajwe ku mbonerahamwe ebyiri zera. Bityo rero, mu murongo tumaze igihe runaka dusuzuma havuga hati:

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> “Îngerul cel puternic care l-a instruit pe Ioan nu era nimeni altul decât Isus Hristos. Faptul că Își așază piciorul drept pe mare, iar pe cel stâng pe uscat, arată rolul pe care Îl îndeplinește în scenele de încheiere ale marii lupte cu Satana. Această poziție denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ. Lupta s-a intensificat și s-a făcut tot mai hotărâtă din veac în veac și va continua astfel până la scenele finale, când lucrarea iscusită a puterilor întunericului va atinge apogeul. Satana, unit cu oamenii răi, va amăgi întreaga lume și bisericile care nu primesc iubirea adevărului. Dar îngerul cel puternic cere atenție. El strigă cu glas tare. El urmează să arate puterea și autoritatea glasului Său acelora care s-au unit cu Satana pentru a se împotrivi adevărului.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 971.

In this previous passage “the churches who received not the love of the truth” are Daniel’s and Matthew’s wicked and foolish virgins that Amos 8:12 identifies will begin to search for God’s final warning message when it is too late. It is too late, because they believed a lie concerning the foundations of Adventism. Adventism first began to imbibe in that lie in 1863, and from then on it was simply downhill all the way.

În acest pasaj anterior, „bisericile care n-au primit dragostea adevărului” sunt fecioarele rele și nechibzuite din Daniel și din Matei, despre care Amos 8:12 arată că vor începe să caute solia finală de avertizare a lui Dumnezeu când va fi prea târziu. Este prea târziu, pentru că au crezut o minciună cu privire la temeliile adventismului. Adventismul a început mai întâi să se adape din acea minciună în 1863, iar de atunci înainte a fost pur și simplu o continuă alunecare în jos.

What I am about to write is totally subjective I suppose, but what new prophetic light was introduced into Adventism since 1863? Ellen White says of Jones and Waggoners’ 1888 message, that it was the message she had been presenting for years. Their message may have sounded new and shocking to Adventism in 1888, but the newness and the shock were produced not by a new message, but by a blindness that had been settling upon God’s people since 1863.

Ceea ce sunt pe punctul de a scrie este, presupun, cu totul subiectiv, dar ce lumină profetică nouă a fost introdusă în adventism după 1863? Ellen White spune despre mesajul lui Jones și Waggoner din 1888 că era mesajul pe care ea îl prezentase de ani de zile. Este posibil ca mesajul lor să fi părut nou și șocant pentru adventism în 1888, însă noutatea și șocul nu au fost produse de un mesaj nou, ci de o orbire care se așternea asupra poporului lui Dumnezeu încă din 1863.

Ellen White identified Adventism as in the Laodicean condition before 1863, so the blindness of Laodicea was already encroaching upon Adventism before 1863, but in 1863 the church officially set aside the truth concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was the very first “time prophecy” Miller discovered. There has been no prophetic light that has surfaced in Adventism since 1863! What changed?

Ellen White a identificat adventismul ca aflându-se în starea laodiceeană înainte de 1863, astfel încât orbirea Laodiceei pătrundea deja asupra adventismului înainte de 1863, însă în 1863 biserica a pus oficial deoparte adevărul privitor la „cele șapte vremi” din Leviticul 26, care a fost chiar prima „profeție de timp” descoperită de Miller. Din 1863 nu a mai apărut în adventism nicio lumină profetică! Ce s-a schimbat?

The very first stone of the temple foundation that was built upon prophetic time and represented Jesus Christ, was set aside by Adventism in 1863. The first stone placed by Miller into the temple foundation that was based upon time as presented in Daniel by Christ who represented Himself as Palmoni the “wonderful numberer” was rejected and set aside. The very first stone Miller discovered…

Piatra cea dintâi a temeliei templului, care a fost zidită pe timpul profetic și Îl reprezenta pe Isus Hristos, a fost dată la o parte de adventism în 1863. Cea dintâi piatră așezată de Miller în temelia templului, care se întemeia pe timp, așa cum este prezentat în Daniel de către Hristos, care Se reprezenta pe Sine ca Palmoni, „numărătorul minunat”, a fost respinsă și înlăturată. Chiar cea dintâi piatră pe care Miller a descoperit-o…

> “In quoting the prophecy of the rejected stone, Christ referred to an actual occurrence in the history of Israel. The incident was connected with the building of the first temple. While it had a special application at the time of Christ’s first advent, and should have appealed with special force to the Jews, it has also a lesson for us. When the temple of Solomon was erected, the immense stones for the walls and the foundation were entirely prepared at the quarry; after they were brought to the place of building, not an instrument was to be used upon them; the workmen had only to place them in position. For use in the foundation, one stone of unusual size and peculiar shape had been brought; but the workmen could find no place for it, and would not accept it. It was an annoyance to them as it lay unused in their way. Long it remained a rejected stone. But when the builders came to the laying of the corner, they searched for a long time to find a stone of sufficient size and strength, and of the proper shape, to take that particular place, and bear the great weight which would rest upon it. Should they make an unwise choice for this important place, the safety of the entire building would be endangered. They must find a stone capable of resisting the influence of the sun, of frost, and of tempest. Several stones had at different times been chosen, but under the pressure of immense weights they had crumbled to pieces. Others could not bear the test of the sudden atmospheric changes. But at last attention was called to the stone so long rejected. It had been exposed to the air, to sun and storm, without revealing the slightest crack. The builders examined this stone. It had borne every test but one. If it could bear the test of severe pressure, they decided to accept it for the cornerstone. The trial was made. The stone was accepted, brought to its assigned position, and found to be an exact fit. In prophetic vision, Isaiah was shown that this stone was a symbol of Christ. He says:

> „În citarea profeției despre piatra lepădată, Hristos S-a referit la un fapt real din istoria lui Israel. Întâmplarea era legată de zidirea primului templu. Deși avea o aplicare specială în vremea primei veniri a lui Hristos și ar fi trebuit să-i impresioneze în mod deosebit pe iudei, ea cuprinde și o învățătură pentru noi. Când a fost ridicat templul lui Solomon, pietrele uriașe pentru ziduri și temelie erau pregătite în întregime în carieră; după ce erau aduse la locul zidirii, nu trebuia să se folosească asupra lor niciun instrument; lucrătorii nu aveau decât să le așeze la locul lor. Pentru a fi folosită la temelie, fusese adusă o piatră de dimensiuni neobișnuite și de o formă aparte; dar lucrătorii nu puteau găsi niciun loc pentru ea și nu voiau s-o primească. Era pentru ei o piedică, stând nefolosită în calea lor. Multă vreme a rămas o piatră lepădată. Dar când zidarii au ajuns la așezarea colțului, au căutat multă vreme o piatră de mărime și tărie suficiente și de forma potrivită ca să ocupe acel loc anumit și să poarte greutatea cea mare care avea să se sprijine pe ea. Dacă ar fi făcut o alegere nechibzuită pentru acest loc important, siguranța întregii clădiri ar fi fost primejduită. Ei trebuiau să găsească o piatră capabilă să reziste influenței soarelui, a înghețului și a furtunii. La diferite momente fuseseră alese mai multe pietre, dar sub apăsarea unor greutăți uriașe se sfărâmaseră. Altele nu puteau suporta încercarea schimbărilor atmosferice bruște. Dar, în cele din urmă, atenția a fost îndreptată spre piatra atât de mult timp lepădată. Fusese expusă aerului, soarelui și furtunii, fără să arate cea mai mică crăpătură. Zidarii au cercetat această piatră. Trecuse prin orice încercare în afară de una. Dacă putea suporta proba unei presiuni puternice, au hotărât s-o primească drept piatră din capul unghiului. Încercarea a fost făcută. Piatra a fost primită, dusă la locul ce-i fusese rânduit și s-a dovedit a se potrivi în chip desăvârșit. În viziune profetică, lui Isaia i-a fost arătat că această piatră era un simbol al lui Hristos. El spune:”

> “‘Sanctify the Lord of hosts Himself; and let Him be your fear, and let Him be your dread. And He shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offense to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.’ Carried down in prophetic vision to the first advent, the prophet is shown that Christ is to bear trials and tests of which the treatment of the chief cornerstone in the temple of Solomon was symbolic. ‘Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste.’ Isaiah 8:13–15; 28:16.

> “‘Sfințiți pe Domnul oștirilor Însuși; de El să vă fie frica și de El să vă fie groaza. El va fi un locaș sfânt; dar va fi și o piatră de poticnire și o stâncă de cădere pentru amândouă casele lui Israel, un laț și o cursă pentru locuitorii Ierusalimului. Mulți dintre ei se vor poticni, vor cădea, vor fi zdrobiți, prinși în laț și capturați.’ Purtat în viziune profetică până la prima venire, profetului i se arată că Hristos avea să poarte încercări și teste, ale căror simbol era felul în care a fost tratată piatra din capul unghiului în templul lui Solomon. ‘De aceea, așa vorbește Domnul Dumnezeu: Iată, pun în Sion ca temelie o piatră, o piatră încercată, o piatră din capul unghiului, prețioasă, o temelie sigură: cine crede nu se va grăbi.’ Isaia 8:13–15; 28:16.”

> “In infinite wisdom, God chose the foundation stone, and laid it Himself. He called it ‘a sure foundation.’ The entire world may lay upon it their burdens and griefs; it can endure them all. With perfect safety they may build upon it. Christ is a ‘tried stone.’ Those who trust in Him, He never disappoints. He has borne every test. He has endured the pressure of Adam’s guilt, and the guilt of his posterity, and has come off more than conqueror of the powers of evil. He has borne the burdens cast upon Him by every repenting sinner. In Christ the guilty heart has found relief. He is the sure foundation. All who make Him their dependence rest in perfect security.

> „În înțelepciunea Sa infinită, Dumnezeu a ales piatra din capul unghiului și a așezat-o El Însuși. El a numit-o «o temelie sigură». Întreaga lume își poate așeza asupra ei poverile și durerile; ea le poate purta pe toate. Cu deplină siguranță, ei pot zidi pe ea. Hristos este «o piatră încercată». Pe cei care se încred în El, El nu-i dezamăgește niciodată. El a trecut prin orice încercare. El a îndurat apăsarea vinei lui Adam și a vinei urmașilor săi și a ieșit mai mult decât biruitor asupra puterilor răului. El a purtat poverile aruncate asupra Lui de fiecare păcătos pocăit. În Hristos, inima vinovată a găsit ușurare. El este temelia sigură. Toți cei care fac din El sprijinul lor se odihnesc în deplină siguranță.”

> “In Isaiah’s prophecy, Christ is declared to be both a sure foundation and a stone of stumbling. The apostle Peter, writing by inspiration of the Holy Spirit, clearly shows to whom Christ is a foundation stone, and to whom a rock of offense:

> „În profeția lui Isaia, Hristos este declarat a fi deopotrivă o temelie sigură și o piatră de poticnire. Apostolul Petru, scriind sub inspirația Duhului Sfânt, arată limpede pentru cine este Hristos o piatră de temelie și pentru cine o stâncă de poticnire:“

> “‘If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the Scripture, Behold, I lay in Sion a chief cornerstone, elect, precious: and he that believeth on Him shall not be confounded. Unto you therefore which believe He is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, and a stone of stumbling, and a rock of offense, even to them which stumble at the word, being disobedient.’ 1 Peter 2:3–8.

> “‘Dacă ați gustat în adevăr că Domnul este bun. Venind la El, ca la o piatră vie, lepădată, ce-i drept, de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și scumpă, și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. Căci este scris în Scriptură: „Iată că pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, scumpă; și cine se încrede în El nu va fi dat de rușine.” Cinstea aceasta este dar pentru voi care ați crezut! Dar pentru cei neascultători, „piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie pusă în capul unghiului”; și „o piatră de poticnire și o stâncă de cădere”, pentru cei ce se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători.’ 1 Petru 2:3–8.”

> “To those who believe, Christ is the sure foundation. These are they who fall upon the Rock and are broken. Submission to Christ and faith in Him are here represented. To fall upon the Rock and be broken is to give up our self-righteousness and to go to Christ with the humility of a child, repenting of our transgressions, and believing in His forgiving love. And so also it is by faith and obedience that we build on Christ as our foundation.

> „Pentru cei care cred, Hristos este temelia sigură. Aceștia sunt cei care cad peste Stâncă și sunt zdrobiți. Aici sunt reprezentate supunerea față de Hristos și credința în El. A cădea peste Stâncă și a fi zdrobit înseamnă a renunța la propria noastră neprihănire și a veni la Hristos cu umilința unui copil, pocăindu-ne de fărădelegile noastre și crezând în iubirea Lui iertătoare. Tot astfel, prin credință și ascultare zidim pe Hristos ca temelie a noastră.”

> “Upon this living stone, Jews and Gentiles alike may build. This is the only foundation upon which we may securely build. It is broad enough for all, and strong enough to sustain the weight and burden of the whole world. And by connection with Christ, the living stone, all who build upon this foundation become living stones. Many persons are by their own endeavors hewn, polished, and beautified; but they cannot become ‘living stones,’ because they are not connected with Christ. Without this connection, no man can be saved. Without the life of Christ in us, we cannot withstand the storms of temptation. Our eternal safety depends upon our building upon the sure foundation. Multitudes are today building upon foundations that have not been tested. When the rain falls, and the tempest rages, and the floods come, their house will fall, because it is not founded upon the eternal Rock, the chief cornerstone Christ Jesus.

> „Pe această Piatră vie, deopotrivă iudeii și neamurile pot zidi. Aceasta este singura temelie pe care putem zidi în siguranță. Este destul de largă pentru toți și destul de puternică pentru a susține greutatea și povara întregii lumi. Iar prin legătura cu Hristos, Piatra vie, toți cei care zidesc pe această temelie devin pietre vii. Mulți oameni sunt ciopliți, șlefuiți și înfrumusețați prin propriile lor strădanii; dar ei nu pot deveni «pietre vii», deoarece nu sunt legați de Hristos. Fără această legătură, nimeni nu poate fi mântuit. Fără viața lui Hristos în noi, nu putem rezista furtunilor ispitei. Siguranța noastră veșnică depinde de zidirea noastră pe temelia cea sigură. Mulțimi zidesc astăzi pe temelii care nu au fost puse la încercare. Când va cădea ploaia, și furtuna se va dezlănțui, și vor veni șuvoaiele, casa lor se va prăbuși, pentru că nu este întemeiată pe Stânca veșnică, piatra din capul unghiului, Hristos Isus.”

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: … He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Pentru cei care se poticnesc în cuvânt, fiind neascultători”, Hristos este o piatră de poticnire. Dar „piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie pusă în capul unghiului”. Asemenea pietrei lepădate, Hristos, în misiunea Sa pământească, a purtat neglijarea și batjocura. El era „disprețuit și părăsit de oameni, om al durerii și obișnuit cu suferința: … era disprețuit, și nu L-am băgat în seamă”. Isaia 53:3. Dar vremea era aproape când avea să fie proslăvit. Prin învierea dintre cei morți, avea să fie declarat „Fiul lui Dumnezeu cu putere”. Romani 1:4. La a doua Sa venire, avea să Se descopere ca Domn al cerului și al pământului. Cei care acum erau pe punctul de a-L răstigni aveau să-I recunoască măreția. Înaintea întregului univers, piatra lepădată avea să devină capul unghiului.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> «Շאַר ում որ անիկա ինկնի, զայն պիտի փոշիացնէ»։ Քրիստոսը մերժած ժողովուրդը շուտով պիտի տեսնէր իր քաղաքին ու իր ազգին կործանումը։ Անոնց փառքը պիտի խորտակուէր եւ ցրուէր իբրեւ հողմին առաջ փոշի։ Իսկ ի՞նչն էր, որ կործանեց հրեաները։ Անիկա էր այն վեմը, որուն վրայ եթէ շինած ըլլային, իրենց ապահովութիւնը պիտի ըլլար։ Անիկա էր արհամարհուած Աստուծոյ բարութիւնը, մերժուած արդարութիւնը, անտեսուած ողորմութիւնը։ Մարդիկ իրենք զիրենք Աստուծոյ դէմ դրին, եւ այն ամէնը, ինչ որ իրենց փրկութիւնը պիտի ըլլար, իրենց կործանումին դարձաւ։ Ամէն ինչ, որ Աստուած կեանքի համար սահմանած էր, անոնք մահուան համար գտան։ Հրեաներուն կողմէ Քրիստոսի խաչելութեան մէջ Երուսաղէմի կործանումը ներառնուած էր։ Կալուարիոյ վրայ թափուած արիւնը այն ծանրութիւնն էր, որ զանոնք սուզեց կործանումի մէջ՝ այս աշխարհի համար եւ գալիք աշխարհի համար։ Այսպէս պիտի ըլլայ նաեւ այն մեծ վերջին օրը, երբ դատաստանը պիտի իջնէ Աստուծոյ շնորհքը մերժողներուն վրայ։ Քրիստոս՝ իրենց գայթակղութեան վեմը, այն ատեն անոնց պիտի երեւի իբրեւ վրէժխնդիր լեռ։ Անոր դէմքին փառքը, որ արդարներուն համար կեանք է, ամբարիշտներուն համար սպառիչ կրակ պիտի ըլլայ։ Սիրոյ մերժումին, շնորհքի արհամարհումին պատճառով մեղաւորը պիտի կորսուի։

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” Desire of Ages, 597–600.

> „Prin multe ilustrații și avertismente repetate, Isus a arătat care avea să fie urmarea pentru iudei a respingerii Fiului lui Dumnezeu. Prin aceste cuvinte, El Se adresa tuturor acelora din orice veac care refuză să-L primească drept Răscumpărător al lor. Fiecare avertisment este pentru ei. Templul pângărit, fiul neascultător, vierii cei răi, zidarii disprețuitori își găsesc corespondentul în experiența fiecărui păcătos. Dacă nu se pocăiește, osânda pe care acestea o preînchipuiau va fi a lui.” Hristos, Lumina lumii, 597–600.

We will continue this in the next article.

Vom continua aceasta în articolul următor.

Back to Articles