Article

# Elijah - Number Twelve

Ilie - Numărul Doisprezece

Every valley shall be exalted

Fiecare vale va fi înălțată

Author

Jeff Pippenger

Published

October 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are still addressing Elijah as a prophetic symbol. Elijah proclaimed to Ahab that there would not be rain, except at his word for three years.

Încă îl avem în vedere pe Ilie ca simbol profetic. Ilie i-a vestit lui Ahab că nu va fi ploaie timp de trei ani, decât la cuvântul său.

> And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 17:1.

> Iar Ilie Tișbitul, care era dintre locuitorii Galaadului, a zis lui Ahab: Viu este Domnul Dumnezeul lui Israel, înaintea căruia stau, că nu va fi nici rouă, nici ploaie în anii aceștia, decât după cuvântul meu. 1 Împărați 17:1.

Christ informs us in the book of Luke, that the three years was actually three and a half years.

Hristos ne spune în Evanghelia după Luca că cei trei ani au fost, de fapt, trei ani și jumătate.

> An he said, Verily, I say unto you, No prophet is accepted in his own country. But I tell you of a truth, many widows were in Israel in the days of Elias, when the heaven was shut up three years and six months, when great famine was throughout all the land; But unto none of them was Elias sent, save unto Sarepta, a city of Sidon, unto a woman that was a widow. Luke 4:24–26.

> Și El a zis: Adevărat vă spun că niciun proroc nu este primit în patria sa. Dar în adevăr vă spun: multe văduve erau în Israel în zilele lui Ilie, când cerul a fost închis trei ani și șase luni, când a fost foamete mare peste toată țara; și la niciuna dintre ele n-a fost trimis Ilie, decât la Sarepta Sidonului, la o femeie care era văduvă. Luca 4:24–26.

The three and a half years took place in the time of Ahab and Jezebel, thus identifying the three and a half prophetic years from 538 until 1798, when the papacy, represented as Jezebel in the church of Thyatira, ruled during the Dark Ages.

Cele trei ani și jumătate au avut loc în vremea lui Ahab și a Izabelei, identificând astfel cei trei ani și jumătate profetici de la 538 până la 1798, când papalitatea, reprezentată ca Izabela în biserica din Tiatira, a domnit în timpul Evului Întunecat.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. And I will kill her children with death; and all the churches shall know that I am he which searcheth the reins and hearts: and I will give unto every one of you according to your works. Revelation 2:20–23.

> Dar am câteva lucruri împotriva ta: pentru că îngădui acelei femei, Izabela, care se numește pe sine prorociță, să învețe și să amăgească pe robii Mei să se dea la curvie și să mănânce din lucrurile jertfite idolilor. Și i-am dat vreme să se pocăiască de curvia ei, dar nu s-a pocăit. Iată, o voi arunca pe un pat, iar pe cei ce preacurvesc cu ea îi voi arunca în necaz mare, dacă nu se pocăiesc de faptele lor. Și pe copiii ei îi voi omorî cu moarte; și toate bisericile vor cunoaște că Eu sunt Cel ce cercetez rărunchii și inimile; și voi da fiecăruia dintre voi după faptele voastre. Apocalipsa 2:20–23.

Jezebel’s “space to repent” was three and a half years in the days of Elijah, and three and a half prophetic years from 538 until 1798 in the Dark Ages of papal persecution. The punishment of Jezebel and the kings of Europe who committed fornication with her, was to be cast into a bed of tribulation and the death of her children. There were faithful souls during the Dark Ages, that had also been cast into a bed of tribulation, but they would live. When cast into the bed of tribulation, the outcome of life for the faithful or death for the unfaithful was based upon their “works.” The faithful’s bed of tribulation, produced patience and life. Their bed of tribulation would cease towards the end of the three and a half years, just before Elijah left Sarepta to command Ahab to call all Israel to Mount Carmel.

Spațiul de pocăință al Izabelei a fost de trei ani și jumătate în zilele lui Ilie și de trei ani și jumătate profetici, din 538 până în 1798, în Evul Întunecat al persecuției papale. Pedeapsa Izabelei și a împăraților Europei, care au curvit cu ea, a fost să fie aruncați într-un pat de necaz și moartea copiilor ei. Au existat suflete credincioase în timpul Evului Întunecat, care fuseseră și ele aruncate într-un pat de necaz, dar ele aveau să trăiască. Când erau aruncați în patul de necaz, deznodământul vieții pentru cei credincioși sau al morții pentru cei necredincioși se întemeia pe „faptele” lor. Patul de necaz al celor credincioși a produs răbdare și viață. Patul lor de necaz avea să înceteze spre sfârșitul celor trei ani și jumătate, chiar înainte ca Ilie să părăsească Sarepta pentru a-i porunci lui Ahab să cheme tot Israelul la Muntele Carmel.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> “Prigoana împotriva bisericii nu a continuat pe întreaga perioadă a celor 1260 de ani. Dumnezeu, în îndurarea Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Vestind mai dinainte „necazul cel mare” care avea să vină asupra bisericii, Mântuitorul a spus: „Și, dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nimeni n-ar scăpa; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate.” Matei 24:22. Prin influența Reformei, persecuția a fost adusă la sfârșit înainte de 1798.” Tragedia veacurilor, 266, 267.

The judgment of the “bed of tribulation” for the papacy would “kill her children with death,” but the judgment of the “bed of tribulation” contained a promise of life for those whose works demonstrated their faithfulness, as illustrated in the death of the widow of Sarepta’s son.

Judecata „patului necazului” pentru papalitate avea să „ucidă cu moarte pe copiii ei”, însă judecata „patului necazului” cuprindea o făgăduință de viață pentru aceia ale căror fapte își dovedeau credincioșia, așa cum este ilustrat în moartea fiului văduvei din Sarepta.

> And it came to pass after these things, that the son of the woman, the mistress of the house, fell sick; and his sickness was so sore, that there was no breath left in him. And she said unto Elijah, What have I to do with thee, O thou man of God? art thou come unto me to call my sin to remembrance, and to slay my son? And he said unto her, Give me thy son. And he took him out of her bosom, and carried him up into a loft, where he abode, and laid him upon his own bed. And he cried unto the Lord, and said, O Lord my God, hast thou also brought evil upon the widow with whom I sojourn, by slaying her son? And he stretched himself upon the child three times, and cried unto the Lord, and said, O Lord my God, I pray thee, let this child’s soul come into him again. And the Lord heard the voice of Elijah; and the soul of the child came into him again, and he revived. And Elijah took the child, and brought him down out of the chamber into the house, and delivered him unto his mother: and Elijah said, See, thy son liveth. And the woman said to Elijah, Now by this I know that thou art a man of God, and that the word of the Lord in thy mouth is truth. 1 Kings 17:17–24.

> Și, după aceste lucruri, s-a întâmplat că fiul femeii, stăpâna casei, s-a îmbolnăvit; iar boala lui a fost atât de grea, încât n-a mai rămas suflare în el. Și ea i-a zis lui Ilie: Ce am eu a face cu tine, omule al lui Dumnezeu? Ai venit la mine ca să-mi aduci aminte de păcatul meu și să-mi omori fiul? Iar el i-a zis: Dă-mi fiul tău. Și l-a luat de la sânul ei și l-a dus sus în odaia de sus, unde locuia el, și l-a pus pe patul său. Și a strigat către Domnul și a zis: Doamne Dumnezeul meu, ai adus Tu nenorocire și peste văduva la care locuiesc, omorându-i fiul? Și s-a întins peste copil de trei ori și a strigat către Domnul și a zis: Doamne Dumnezeul meu, Te rog, fă să se întoarcă în el sufletul acestui copil. Și Domnul a ascultat glasul lui Ilie; și sufletul copilului s-a întors în el și a înviat. Și Ilie a luat copilul și l-a coborât din odaie în casă și l-a dat mamei lui; iar Ilie a zis: Iată, fiul tău trăiește. Și femeia i-a zis lui Ilie: Acum cunosc prin aceasta că tu ești un om al lui Dumnezeu și că cuvântul Domnului în gura ta este adevăr. 1 Împărați 17:17–24.

The widow recognized that Elijah was “a man of God,” for “the word of the Lord” that brought her child back to life, was the word “truth.” The three-step process of Elijah stretching himself upon the widow’s son was understood by the widow as the “word” in Elijah’s mouth as “truth.” The Hebrew word ‘emeth,’ is translated in the passage as “truth,” and represents the creative power of Alpha and Omega. It is the Hebrew word created by the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet, and represents the Power who can bring the dead back to life.

Văduva a recunoscut că Ilie era „un om al lui Dumnezeu”, căci „cuvântul Domnului” care i-a adus copilul înapoi la viață era cuvântul „adevăr”. Procesul în trei pași prin care Ilie s-a întins peste fiul văduvei a fost înțeles de văduvă ca fiind „cuvântul” din gura lui Ilie, ca „adevăr”. Cuvântul ebraic „’emeth” este tradus în acest pasaj prin „adevăr” și reprezintă puterea creatoare a lui Alfa și Omega. Este cuvântul ebraic alcătuit din prima, a treisprezecea și ultima literă a alfabetului ebraic și Îl reprezintă pe Acela care poate aduce morții înapoi la viață.

The faithful, just as the unfaithful in the “space” of probationary time represented by the three and a half years, received the judgment of a “bed of tribulation.” Death was the outcome for the children of the class that followed the whore who committed fornication and taught the doctrines of paganism. Life was given to the other class who followed the directions of Elijah, and believed the Word of “truth.”

Credincioșii, întocmai ca și necredincioșii, în „spațiul” timpului de probă reprezentat de cei trei ani și jumătate, au primit judecata unui „pat de necaz”. Moartea a fost deznodământul pentru copiii clasei care au urmat curva care a curvit și a învățat doctrinele păgânismului. Viața a fost dată celeilalte clase, care a urmat îndrumările lui Ilie și a crezut Cuvântul „adevărului”.

The widow had followed Elijah’s command to fetch him some water and give him some bread, and her obedience to the prophet’s word represents the faithful in the Dark Ages of Thyatira. (It is worth noting that when Elijah commands the widow to first feed him, and thereafter feed her son and herself that what is represented is that Elijah is the first to receive the food to eat. He is first to receive the message, and thereafter the church.) We are informed that the works of the faithful, were greater at the end than the beginning.

Văduva urmise porunca lui Ilie de a-i aduce puțină apă și de a-i da puțină pâine, iar ascultarea ei de cuvântul profetului îi reprezintă pe cei credincioși din Evul Întunecat al Tiatirei. (Se cuvine a se observa că, atunci când Ilie poruncește văduvei să-l hrănească mai întâi pe el, iar după aceea pe fiul ei și pe sine însăși, ceea ce este reprezentat este faptul că Ilie este cel dintâi care primește hrana spre a o mânca. El este cel dintâi care primește solia, iar după aceea biserica.) Ni se spune că faptele celor credincioși erau mai mari la sfârșit decât la început.

> And unto the angel of the church in Thyatira write; These things saith the Son of God, who hath his eyes like unto a flame of fire, and his feet are like fine brass; I know thy works, and charity, and service, and faith, and thy patience, and thy works; and the last to be more than the first. Revelation 2:18, 19.

> Kandi kwa malaika wa kanisa lililo Thiatira andika; Haya ndiyo asemayo Mwana wa Mungu, aliye na macho yake kama mwali wa moto, na miguu yake ni kama shaba safi; Nayajua matendo yako, na upendo, na huduma, na imani, na saburi yako, na matendo yako; na ya mwisho kuwa mengi kuliko ya kwanza. Ufunuo 2:18, 19.

The faithful manifested good “works” during the “space” the papacy was given to repent, but their works at the last were “more than the first.” As the “space” was ending, Christ sent the morning star of the reformation, who began the work of no longer suffering the papacy, who taught the church to “commit fornication, and eat things sacrificed unto idols.”

Cei credincioși au manifestat „fapte” bune în timpul „răgazului” care i-a fost dat papalității ca să se pocăiască, însă faptele lor, la urmă, au fost „mai multe decât cele dintâi”. Pe măsură ce „răgazul” se încheia, Hristos a trimis luceafărul de dimineață al Reformei, care a început lucrarea de a nu mai îngădui papalitatea, care a învățat biserica să „curvească și să mănânce din cele jertfite idolilor”.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. And I will give him the morning star. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 2:26–29.

> Și celui ce va birui și va păzi lucrările Mele până la sfârșit îi voi da stăpânire peste neamuri. El le va cârmui cu un toiag de fier; vor fi zdrobite în bucăți, ca vasele olarului, după cum și Eu am primit de la Tatăl Meu. Și-i voi da luceafărul de dimineață. Cine are urechi, să audă ce zice Duhul bisericilor. Apocalipsa 2:26–29.

Christ had “a few things against” the faithful at the beginning of the “space” given the papacy to repent, for they had allowed Jezebel “which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols.” But at the end of the “space” the faithful would cease to suffer the papacy to continue her seductions.

Kristos o ne a e-na le “dintho tse seng kae khahlanong” le ba tšepahalang qalong ea “nako” e ileng ea fuoa bopapa hore bo bake, hobane ba ne ba tlohetse Jezebele, “ea ipitsang moporofeta oa mosali, ho ruta le ho eka bahlanka ba ka hore ba etse bofebe, le ho ja lintho tse hlabetsoeng litšoantšo tse rapeloang.” Empa qetellong ea “nako” eo, ba tšepahalang ba ne ba tla khaotsa ho lumella bopapa ho tsoela pele ka meferefere ea bona ea ho eka.

> “In the fourteenth century arose in England the ‘morning star of the Reformation.’ John Wycliffe was the herald of reform, not for England alone, but for all Christendom. The great protest against Rome which it was permitted him to utter was never to be silenced. That protest opened the struggle which was to result in the emancipation of individuals, of churches, and of nations.” The Great Controversy, 80.

> „În secolul al paisprezecelea s-a ridicat în Anglia «luceafărul de dimineață al Reformei». John Wycliffe a fost vestitorul reformei, nu doar pentru Anglia, ci pentru întreaga creștinătate. Marele protest împotriva Romei, pe care i s-a îngăduit să-l rostească, nu avea să mai fie redus la tăcere niciodată. Acel protest a deschis lupta care avea să aibă ca rezultat emanciparea indivizilor, a bisericilor și a națiunilor.” The Great Controversy, 80.

The food God’s servants eat, is the doctrines or message they receive. Fornication is the church employing state power to accomplish the enforcement of her idolatrous doctrines. In the “space” Jezebel was given to repent, the church fled into the wilderness for protection.

Hrana pe care o mănâncă slujitorii lui Dumnezeu reprezintă doctrinele sau mesajul pe care îl primesc. Curvia este folosirea de către biserică a puterii statului pentru a realiza impunerea doctrinelor ei idolatre. În „vremea” care i-a fost dată Izabelei ca să se pocăiască, biserica a fugit în pustie pentru ocrotire.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days…. And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. And the serpent cast out of his mouth water as a flood after the woman, that he might cause her to be carried away of the flood. And the earth helped the woman, and the earth opened her mouth, and swallowed up the flood which the dragon cast out of his mouth. Revelation 12:6, 14–16.

> I žena uteče u pustinju, gdje joj je Bog pripravio mjesto, da se ondje hrani tisuću dvjesta i šezdeset dana…. I ženi se dadoše dva krila velikoga orla, da odleti u pustinju, na svoje mjesto, gdje se hrani vrijeme, i vremena, i pola vremena, daleko od lica zmijina. I zmija izbaci iz svojih usta za ženom vodu kao rijeku, da je rijeka odnese. Ali zemlja pomože ženi, i zemlja otvori svoja usta te proguta rijeku što ju je zmaj izbacio iz svojih usta. Otkrivenje 12:6, 14–16.

During the time of persecution of Jezebel and Ahab, Obadiah represented the protection that was provided by the wilderness in the time of the papal rule.

Yn ystod amser erledigaeth Jesebel ac Ahab, yr oedd Obadeia yn cynrychioli’r amddiffyniad a ddarparwyd gan yr anialwch yn amser rheolaeth y babaeth.

> And Ahab called Obadiah, which was the governor of his house. (Now Obadiah feared the Lord greatly: For it was so, when Jezebel cut off the prophets of the Lord, that Obadiah took an hundred prophets, and hid them by fifty in a cave, and fed them with bread and water.) 1 Kings 18:3, 4.

> Atunci Ahab l-a chemat pe Obadia, care era mai-marele casei lui. (Și Obadia se temea foarte mult de Domnul; căci, atunci când Izabela îi nimicea pe prorocii Domnului, Obadia a luat o sută de proroci, i-a ascuns câte cincizeci într-o peșteră și i-a hrănit cu pâine și apă.) 1 Împărați 18:3, 4.

Obadiah’s work of hiding the prophets by fifty in caves is the symbol of the place in the wilderness that was prepared by God to feed the faithful, who refused to eat the doctrines of the papacy and who also refused to accept the unholy relationship represented by her fornication with the kings of Europe. The space of time that Elijah had been directed to the widow of Sarepta for food and protection from Jezebel and Ahab, was the space of time the church fled into the wilderness, and the place prepared for them by God was represented by the work of Obadiah.

Lucrarea lui Obadia de a ascunde prorocii câte cincizeci în peșteri este simbolul locului din pustie care fusese pregătit de Dumnezeu pentru a-i hrăni pe cei credincioși, care au refuzat să mănânce doctrinele papalității și care au refuzat, de asemenea, să accepte relația nelegiuită reprezentată prin curvia ei cu împărații Europei. Perioada de timp în care Ilie fusese îndrumat la văduva din Sarepta pentru hrană și ocrotire de Izabela și Ahab a fost perioada de timp în care biserica a fugit în pustie, iar locul pregătit pentru ei de Dumnezeu a fost reprezentat prin lucrarea lui Obadia.

Elijah’s place of hiding in Sarepta, called “Zarephath” in the Hebrew, means purification. When the space given Jezebel to repent ended, Elijah went to Obadiah and summoned Ahab to call all Israel to Carmel.

Locul de ascundere al lui Ilie în Sarepta, numită „Țarefat” în ebraică, înseamnă purificare. Când s-a încheiat timpul dat Izabelei să se pocăiască, Ilie a mers la Obadia și l-a chemat pe Ahab să adune pe tot Israelul la Carmel.

> And as Obadiah was in the way, behold, Elijah met him: and he knew him, and fell on his face, and said, Art thou that my lord Elijah? And he answered him, I am: go, tell thy lord, Behold, Elijah is here. 1 Kings 18:17, 18.

> Și pe când Obadia era pe drum, iată că Ilie l-a întâlnit; și el l-a recunoscut, a căzut cu fața la pământ și a zis: „Tu ești oare domnul meu, Ilie?” Iar el i-a răspuns: „Eu sunt; du-te, spune stăpânului tău: «Iată, Ilie este aici.»” 1 Împărați 18:17, 18.

Elijah’s time with the widow of Sarepta symbolizes the Dark Ages. In the narrative of Elijah and the widow, she was gathering two sticks, for she was about to die. A widow in prophecy is a church, and she represented the church in the wilderness that was about to die.

Timpul petrecut de Ilie cu văduva din Sarepta simbolizează Evul Întunecat. În relatarea despre Ilie și văduvă, ea aduna două lemne, căci era pe punctul de a muri. O văduvă, în profeție, este o biserică, iar ea reprezenta biserica din pustie, care era pe punctul de a muri.

> And unto the angel of the church in Sardis write; These things saith he that hath the seven Spirits of God, and the seven stars; I know thy works, that thou hast a name that thou livest, and art dead. Be watchful, and strengthen the things which remain, that are ready to die: for I have not found thy works perfect before God. Revelation 3:1, 2.

> Și îngerului bisericii din Sardes scrie-i: Acestea zice Cel ce are cele șapte Duhuri ale lui Dumnezeu și cele șapte stele: Știu faptele tale, că îți merge numele că trăiești, dar ești mort. Fii veghetor și întărește lucrurile care rămân, care sunt gata să moară; căci n-am găsit faptele tale desăvârșite înaintea lui Dumnezeu. Apocalipsa 3:1, 2.

She was “gathering two sticks”, and preparing for her death when Elijah interrupts her.

Ea „aduna două lemne” și se pregătea pentru moartea ei, când Ilie o întrerupe.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. 1 Kings 17:8–12.

> Și cuvântul Domnului i-a venit, zicând: „Scoală-te, du-te la Sarepta, care ține de Sidon, și locuiește acolo; iată, am poruncit acolo unei femei văduve să te hrănească.” Și el s-a sculat și s-a dus la Sarepta. Și când a ajuns la poarta cetății, iată, femeia văduvă era acolo strângând lemne; și a chemat-o și i-a zis: „Adu-mi, te rog, puțină apă într-un vas, ca să beau.” Și pe când ea se ducea să-i aducă, a chemat-o și i-a zis: „Adu-mi, te rog, și o bucățică de pâine în mâna ta.” Și ea a zis: „Viu este Domnul Dumnezeul tău, că n-am nicio turtă, ci numai un pumn de făină într-un vas și puțin untdelemn într-un ulcior; și, iată, strâng două lemne, ca să intru și să pregătesc pentru mine și pentru fiul meu, ca să mâncăm și să murim.” 1 Împărați 17:8–12.

The widow of Sarepta was gathering “two sticks.” The widow represents the faithful in the time of Jezebel. Her son represents those during the history of Thyatira that died with the promise of being resurrected in the first resurrection.

Văduva din Sarepta aduna „două lemne”. Văduva îi reprezintă pe cei credincioși în timpul Izabelei. Fiul ei îi reprezintă pe aceia care, în cursul istoriei Tiatirei, au murit având făgăduința că vor fi înviați la întâia înviere.

> And I saw thrones, and they sat upon them, and judgment was given unto them: and I saw the souls of them that were beheaded for the witness of Jesus, and for the word of God, and which had not worshipped the beast, neither his image, neither had received his mark upon their foreheads, or in their hands; and they lived and reigned with Christ a thousand years. But the rest of the dead lived not again until the thousand years were finished. This is the first resurrection. Blessed and holy is he that hath part in the first resurrection: on such the second death hath no power, but they shall be priests of God and of Christ, and shall reign with him a thousand years. Revelation 20:4–6.

> Sau am văzut niște tronuri; și ei au șezut pe ele, și li s-a dat judecata; și am văzut sufletele celor care fuseseră decapitați pentru mărturia lui Isus și pentru Cuvântul lui Dumnezeu, și care nu se închinaseră fiarei, nici chipului ei, și nu primiseră semnul ei pe frunțile lor sau pe mâinile lor; și ei au înviat și au împărățit cu Hristos o mie de ani. Dar ceilalți morți n-au înviat până nu s-au sfârșit cei o mie de ani. Aceasta este întâia înviere. Fericit și sfânt este cel ce are parte de întâia înviere: asupra unora ca aceștia moartea a doua n-are nicio putere, ci ei vor fi preoți ai lui Dumnezeu și ai lui Hristos și vor împărăți cu El o mie de ani. Apocalipsa 20:4–6.

The widow also represents the few in Sardis, that were worthy and given white garments.

Văduva îi reprezintă, de asemenea, pe cei puțini din Sardes care erau vrednici și cărora li s-au dat veșminte albe.

> Thou hast a few names even in Sardis which have not defiled their garments; and they shall walk with me in white: for they are worthy. He that overcometh, the same shall be clothed in white raiment; and I will not blot out his name out of the book of life, but I will confess his name before my Father, and before his angels. Revelation 3:4, 5.

> Ai câteva nume chiar și în Sardes care nu și-au întinat veșmintele; și vor umbla cu Mine în alb, căci sunt vrednici. Cel ce va birui va fi îmbrăcat în veșminte albe; și nu-i voi șterge nicidecum numele din cartea vieții, ci îi voi mărturisi numele înaintea Tatălui Meu și înaintea îngerilor Săi. Apocalipsa 3:4, 5.

Those in the fourth church of Thyatira, who faithfully died, represented by the widow’s son, were given white garments in the fifth seal.

Cei din a patra biserică, din Tiatira, care au murit cu credincioșie, reprezentați de fiul văduvei, au primit veșminte albe în pecetea a cincea.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> Și când a deschis a cincea pecete, am văzut sub altar sufletele celor care fuseseră înjunghiați pentru cuvântul lui Dumnezeu și pentru mărturia pe care o ținuseră. Și au strigat cu glas tare, zicând: Până când, Stăpâne, sfânt și adevărat, nu vei judeca și nu vei răzbuna sângele nostru asupra celor ce locuiesc pe pământ? Și fiecăruia dintre ei i s-au dat veșminte albe; și li s-a spus să se odihnească încă puțină vreme, până se va împlini și numărul împreună-slujitorilor lor și al fraților lor, care aveau să fie omorâți ca și ei. Apocalipsa 6:9–11.

The martyrs of the Dark Ages were given white robes, and were told to rest in their graves, until another group of papal martyrs were to be killed, as they had been killed. They had been murdered by the papacy during the space of three and a half years, and they were promised that the papacy would ultimately be judged, but not until a second group of papal martyrs were to be murdered, during the soon-coming Sunday law crisis. Sister White connects the martyrs’ request for judgment upon the papacy, with two passages in the book of Revelation.

Mucenicilor Evului Întunecat li s-au dat veșminte albe și li s-a spus să se odihnească în mormintele lor până când un alt grup de martiri ai papalității avea să fie ucis, așa cum fuseseră uciși și ei. Ei fuseseră omorâți de către papalitate în decursul a trei ani și jumătate și li s-a făgăduit că papalitatea va fi, în cele din urmă, judecată, însă nu înainte ca un al doilea grup de martiri ai papalității să fie omorât, în timpul crizei legii duminicale care se apropie curând. Sora White leagă cererea martirilor pentru judecată asupra papalității de două pasaje din cartea Apocalipsei.

> “When the fifth seal was opened, John the Revelator in vision saw beneath the altar the company that were slain for the Word of God and the testimony of Jesus Christ. After this came the scenes described in the eighteenth of Revelation, when those who are faithful and true are called out from Babylon. [Revelation 18:1–5, quoted.]” Manuscript Releases, volume 20, 14.

> „Când a fost deschisă pecetea a cincea, Ioan Revelatorul a văzut în viziune, sub altar, ceata celor care fuseseră uciși pentru Cuvântul lui Dumnezeu și pentru mărturia lui Isus Hristos. După aceasta au urmat scenele descrise în capitolul al optsprezecelea din Apocalipsa, când cei care sunt credincioși și adevărați sunt chemați să iasă din Babilon. [Apocalipsa 18:1–5, citat.]” Manuscript Releases, volumul 20, 14.

Revelation eighteen verses one through five represents the two voices of verse one and verse four. The second voice is the call out of Babylon, and it marks the beginning of the Sunday law persecution, when the mighty movement of the third angel, calls God’s other flock out of Babylon. She also places the passage from the fifth seal at the opening of the seventh seal.

Apocalipsa 18:1–5 reprezintă cele două glasuri din versetele 1 și 4. Al doilea glas este chemarea de a ieși din Babilon și marchează începutul persecuției legii duminicale, când mișcarea puternică a celui de-al treilea înger cheamă din Babilon pe celelalte oi ale lui Dumnezeu. Ea așază, de asemenea, pasajul din pecetea a cincea la deschiderea peceții a șaptea.

> “[Revelation 6:9–11 quoted]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.

> „[Apocalipsa 6:9–11 citat]. Aici i-au fost prezentate lui Ioan scene care nu erau în realitate, ci ceea ce avea să fie într-o perioadă de timp viitoare.״

> “Revelation 8:1–4 quoted.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „Apocalipsa 8:1–4 citat.” Manuscript Releases, volumul 20, 197.

In Revelation chapter eight, verses one through four, the seventh seal is opened.

În capitolul opt din Apocalipsa, versetele unu până la patru, este deschisă a șaptea pecete.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand. Revelation 8:1–4.

> Și când a deschis pecetea a șaptea, s-a făcut tăcere în cer, cam de o jumătate de ceas. Și i-am văzut pe cei șapte îngeri care stăteau înaintea lui Dumnezeu; și li s-au dat șapte trâmbițe. Și a venit un alt înger și a stat la altar, având o cădelniță de aur; și i s-a dat multă tămâie, ca s-o aducă, împreună cu rugăciunile tuturor sfinților, pe altarul de aur care era înaintea tronului. Și fumul tămâiei, care se ridica împreună cu rugăciunile sfinților, s-a înălțat înaintea lui Dumnezeu din mâna îngerului. Apocalipsa 8:1–4.

The prayers of the martyrs of the Dark Ages, who in the fifth seal are requesting that God bring judgment upon the whore that commits fornication with the kings of the earth, ascend “up before God,” when the seventh seal is opened. Inspiration aligns the opening of the seventh seal, with Revelation eighteen’s second voice, for it is at the second voice, that God remembers her iniquities, and he then doubles her judgment. Once for the martyrs of the Dark Ages, and once for the blood bath of the Sunday law crisis.

Rugăciunile martirilor Evului Întunecat, care în pecetea a cincea cer ca Dumnezeu să aducă judecata asupra curvei care curvește cu împărații pământului, se înalță „înaintea lui Dumnezeu” atunci când este deschisă pecetea a șaptea. Inspirația pune în paralel deschiderea peceții a șaptea cu al doilea glas din Apocalipsa optsprezece, căci la acel al doilea glas Dumnezeu își aduce aminte de nelegiuirile ei și atunci îi îndoiește judecata: o dată pentru martirii Evului Întunecat și o dată pentru baia de sânge a crizei legii duminicale.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Atunci am auzit un alt glas din cer, zicând: „Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din plăgile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Răsplătiți-i chiar cum v-a răsplătit ea vouă și dați-i îndoit după faptele ei: în potirul în care a turnat ea, turnați-i îndoit.” Apocalipsa 18:4–6.

The few in Sardis that had not defiled their garments, represent those that came out of the history of Thyatira that ended in 1798. They are represented by the widow of Sarepta, a widow who was going to the marriage in 1844.

Puținii din Sardes care nu și-au întinat veșmintele îi reprezintă pe aceia care au ieșit din istoria Tiatirei, care s-a încheiat în 1798. Ei sunt reprezentați de văduva din Sarepta, o văduvă care mergea la nuntă în 1844.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de Zile, așa cum este înfățișată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prevestită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în parabola celor zece fecioare, din Matei 25.” Tragedia veacurilor, 426.

The widow, was preparing her last supper before her death, when Elijah commanded her to serve him. She illustrates the faithful few in Thyatira, transitioning into the faithful few in Sardis that were gathering “two sticks” for a “fire”.

Văduva își pregătea ultima cină înaintea morții sale, când Ilie i-a poruncit să-i slujească. Ea îi ilustrează pe acei puțini credincioși din Tiatira, care treceau în rândul acelor puțini credincioși din Sardes ce adunau „două lemne” pentru un „foc”.

The “two sticks” represent both houses of ancient Israel, that were trampled down by paganism and then papalism, but were to be gathered together and joined as “one stick,” in the history of 1798 to 1844.

„Două toiege” reprezintă ambele case ale Israelului antic, care au fost călcate în picioare de păgânism și apoi de papalitate, dar care urmau să fie adunate laolaltă și unite ca „un singur toiag”, în istoria anilor 1798–1844.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children forever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> Cuvântul Domnului a venit din nou la mine, zicând: „Mai mult, tu, fiu al omului, ia-ți un lemn și scrie pe el: «Pentru Iuda și pentru copiii lui Israel, tovarășii lui.» Apoi ia un alt lemn și scrie pe el: «Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui.» Și apropie-le unul de altul, ca să fie un singur lemn; și ele vor deveni una în mâna ta. Și când copiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: «Nu ne vei arăta ce înseamnă acestea?» spune-le: «Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua lemnul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi pune împreună cu el, adică împreună cu lemnul lui Iuda, și le voi face un singur lemn, și vor fi una în mâna Mea.» Iar lemnele pe care vei scrie vor fi în mâna ta înaintea ochilor lor. Și spune-le: «Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua pe copiii lui Israel din mijlocul neamurilor, unde s-au dus, și îi voi aduna din toate părțile și îi voi aduce în țara lor. Și îi voi face un singur neam în țară, pe munții lui Israel; și un singur împărat va fi împărat peste ei toți; și nu vor mai fi două neamuri și nu vor mai fi împărțiți în două împărății. Nici nu se vor mai întina cu idolii lor, nici cu lucrurile lor urâcioase, nici cu vreuna dintre fărădelegile lor; ci îi voi izbăvi din toate locuințele lor în care au păcătuit și îi voi curăți; astfel ei vor fi poporul Meu, și Eu voi fi Dumnezeul lor. Și robul Meu David va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; vor umbla și în judecățile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o lui Iacov, robul Meu, în care au locuit părinții voștri; și vor locui în ea, ei și copiii lor și copiii copiilor lor, pentru totdeauna; iar robul Meu David va fi prințul lor pentru totdeauna. Mai mult, voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; și îi voi așeza, îi voi înmulți și voi pune sanctuarul Meu în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi de asemenea cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, și ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor cunoaște că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când sanctuarul Meu va fi în mijlocul lor pentru totdeauna.»” Ezechiel 37:15–28.

When Elijah leaves Sarepta to call Ahab and all Israel to Mount Carmel, the widowed church that has fled into the wilderness was gathering two sticks for the fire that purifies the widow in advance of the wedding on October 22, 1844. The gathering of the two sticks is the gathering of the Millerite movement that is accomplished in the last sixty-five year period identified in Isaiah seven. The northern kingdom suffered the curse of Moses from 723 BC through 1798, and the southern kingdom suffered the same curse from 677 BC until 1844. In 1844, the spiritual descendants of those two literal nations, were gathered together as one stick, or one nation.

Când Ilie părăsește Sarepta pentru a-i chema pe Ahab și pe tot Israelul la Muntele Carmel, biserica văduvă, care a fugit în pustie, aduna două lemne pentru focul care o curățește pe văduvă în vederea nunții din 22 octombrie 1844. Adunarea celor două lemne este adunarea mișcării milerite, împlinită în ultima perioadă de șaizeci și cinci de ani identificată în Isaia șapte. Împărăția de nord a suferit blestemul lui Moise din 723 î.Hr. până în 1798, iar împărăția de sud a suferit același blestem din 677 î.Hr. până în 1844. În 1844, urmașii spirituali ai acelor două națiuni literale au fost adunați împreună ca un singur lemn, sau o singură națiune.

If nothing else Ezekiel defines the two sticks as two nations, that become one nation.

Dacă nimic altceva, Ezechiel definește cele două toiege ca fiind două națiuni, care devin o singură națiune.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Căci capul Siriei este Damascul, și capul Damascului este Rețin; iar în decurs de șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, ca să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, și capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți rămâne statornici. Isaia 7:8, 9.

If we will not believe the prophecy of sixty-five years, we will not be established.

Dacă nu vom crede profeția celor șaizeci și cinci de ani, nu vom fi întăriți.

We will continue to present Elijah’s symbolism in the next article.

Vom continua să prezentăm simbolismul lui Ilie în articolul următor.

Back to Articles