Article

# Laodicea - Number One

Laodicea - Numărul Unu

Isaiah’s Prophecy of Doom for the Valley of Vision

Proorocia de osândă a lui Isaia pentru Valea Vedeniei

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Therefore said I, Look away from me; I will weep bitterly, labour not to comfort me, because of the spoiling of the daughter of my people. For it is a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains. Isaiah 22:1–5.

> 베자지의 골짜기에 관한 경고라. 무슨 일이 있기에 네가 이제 모두 지붕 위로 올라갔느냐? 소란으로 가득한 너, 떠들썩한 성읍, 즐거워하던 성읍아, 네 죽임당한 자들은 칼에 죽은 것이 아니며 전쟁에서 죽은 것도 아니로다. 네 모든 통치자들이 함께 도망하였으나 활 쏘는 자들에게 사로잡혔고, 네 가운데서 발견된 자들은 모두 함께 결박되었으니, 그들은 멀리로 도망하였던 자들이로다. 그러므로 내가 말하였노니, 내게서 눈을 돌리라; 내가 심히 통곡할 것이니, 내 백성의 딸이 약탈당한 일로 말미암아 나를 위로하려고 애쓰지 말라. 이는 만군의 주 하나님께서 베자지의 골짜기에서 내리신 환난과 짓밟힘과 혼란의 날이요, 성벽을 무너뜨리며 산을 향하여 부르짖는 날임이라. 이사야 22:1–5.

In the book of Isaiah, the word “burden” is found eighteen times. Eleven of those references are directly identifying prophecies of doom, and the other seven references refer to a burden as something that is carried upon the shoulder. Only one of the references translated as “burden” represents something that is carried on the shoulder and is also a prophecy of doom. I intend to address that one reference that is the Hebrew word identifying something that is carried, but is also a prophecy of doom, so I am identifying the distinction from the start, though we will not return to these facts until later.

În cartea lui Isaia, cuvântul „povară” se întâlnește de optsprezece ori. Unsprezece dintre aceste ocurențe identifică în mod direct profeții de nenorocire, iar celelalte șapte ocurențe se referă la o povară ca la ceva purtat pe umăr. Numai una dintre ocurențele traduse prin „povară” reprezintă ceva purtat pe umăr și este, de asemenea, o profeție de nenorocire. Intenționez să tratez acea unică ocurență în care apare termenul ebraic ce desemnează ceva purtat, dar care este totodată și o profeție de nenorocire; de aceea precizez această distincție de la bun început, deși nu vom reveni la aceste fapte decât mai târziu.

The chapter is not vague about the definition of the “valley of vision” for it is identified as the “City of David” and also as “Jerusalem.” The valley of vision is a reference to Laodicean Adventism during the history of the last six verses of Daniel eleven. Isaiah set the context for this doom with the history represented in chapter twenty by describing the progressive conquering of the world by the Assyrian king who had sent a military leader named Tartan to capture a city in Egypt called Ashdod.

Capitolul nu este vag în privința definirii „văii vedeniei”, căci ea este identificată drept „Cetatea lui David” și, de asemenea, drept „Ierusalim”. Valea vedeniei este o referire la adventismul laodicean în timpul istoriei ultimelor șase versete din Daniel unsprezece. Isaia a așezat contextul acestei osânde prin istoria reprezentată în capitolul douăzeci, descriind cucerirea progresivă a lumii de către împăratul Asiriei, care trimisese un conducător militar numit Tartan să cucerească o cetate din Egipt numită Așdod.

The Sunday law is identified in Daniel eleven verse forty-one and it identifies three groups that “escape” the hand of the papacy at the Sunday law.

Legea duminicală este identificată în Daniel 11:41 și ea identifică trei grupe care „scapă” din mâna papalității la legea duminicală.

> In the year that Tartan came unto Ashdod, (when Sargon the king of Assyria sent him,) and fought against Ashdod, and took it; At the same time spake the Lord by Isaiah the son of Amoz, saying, Go and loose the sackcloth from off thy loins, and put off thy shoe from thy foot. And he did so, walking naked and barefoot. And the Lord said, Like as my servant Isaiah hath walked naked and barefoot three years for a sign and wonder upon Egypt and upon Ethiopia; So shall the king of Assyria lead away the Egyptians prisoners, and the Ethiopians captives, young and old, naked and barefoot, even with their buttocks uncovered, to the shame of Egypt. And they shall be afraid and ashamed of Ethiopia their expectation, and of Egypt their glory. And the inhabitant of this isle shall say in that day, Behold, such is our expectation, whither we flee for help to be delivered from the king of Assyria: and how shall we escape? Isaiah 20:1–6.

> În anul în care Tartan a venit la Așdod, (când Sargon, împăratul Asiriei, l-a trimis,) și a luptat împotriva Așdodului și l-a cucerit, în același timp a vorbit Domnul prin Isaia, fiul lui Amoț, zicând: „Du-te și dezleagă sacul de pe coapsele tale și scoate-ți încălțămintea din picior.” Și el a făcut astfel, umblând gol și desculț. Și Domnul a zis: „După cum robul Meu Isaia a umblat gol și desculț trei ani, ca semn și minune împotriva Egiptului și împotriva Etiopiei, tot așa împăratul Asiriei îi va duce pe egipteni în robie și pe etiopieni în captivitate, tineri și bătrâni, goi și desculți, ba chiar cu șezutul descoperit, spre rușinea Egiptului. Și se vor înspăimânta și se vor rușina de Etiopia, nădejdea lor, și de Egipt, slava lor. Și locuitorul acestei insule va zice în ziua aceea: «Iată, așa este nădejdea noastră, la care alergam după ajutor ca să fim izbăviți de împăratul Asiriei; și cum vom scăpa noi?»” Isaia 20:1–6.

The question raised by the inhabitants of the isle is how do they escape from the king of Assyria, which is also represented as the king of the north in Daniel eleven.

Întrebarea ridicată de locuitorii insulei este cum vor scăpa de împăratul Asiriei, care este de asemenea reprezentat ca împăratul de la miazănoapte în Daniel unsprezece.

> He [the king of the north] shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> El [regele de la miazănoapte] va intra și în țara cea slăvită, și multe țări vor fi răsturnate; dar acestea vor scăpa din mâna lui: Edomul, Moabul și fruntașii copiilor lui Amon. Daniel 11:41.

In this verse the Sunday law in the United States is identified, and there are some subtle nuances in Daniel’s passage that are worth considering. There are three verses in a row in Daniel eleven verse forty to forty-three that all identify “countries.” In verse forty the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States in 1989. Modern historians confirm this fact.

În acest verset este identificată legea duminicală din Statele Unite, iar în pasajul lui Daniel există unele nuanțe subtile care merită să fie luate în considerare. În Daniel 11:40–43 sunt trei versete consecutive care identifică toate „țări”. În versetul 40, țările care reprezentau fosta Uniune Sovietică au fost măturate de papalitate și de Statele Unite în 1989. Istoricii moderni confirmă acest fapt.

Then in verse forty-two we find the word “countries” representing all the countries of planet earth, as the king of the north (the papacy) captures Egypt, representing the entire world. That is one of the nuances. The other of the two nuances I am referring to in the three verses involve the word “escape” in verse forty-one and then again in verse forty-two. They are two different Hebrew words, though both are translated as “escape.” The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two means finding no deliverance, for when the “ten kings” representing the United Nations agree to give their one-world government over to the control of the papal beast, there is no escape—no deliverance.

Apoi, în versetul patruzeci și doi, găsim cuvântul „țări”, care reprezintă toate țările planetei pământ, în timp ce împăratul de la miazănoapte (papalitatea) cucerește Egiptul, reprezentând întreaga lume. Aceasta este una dintre nuanțe. Cealaltă dintre cele două nuanțe la care mă refer în cele trei versete implică cuvântul „scăpare” din versetul patruzeci și unu și apoi din nou din versetul patruzeci și doi. Sunt două cuvinte ebraice diferite, deși amândouă sunt traduse prin „scăpare”. Cuvântul ebraic tradus prin „scăpare” în versetul patruzeci și doi înseamnă că nu se găsește nicio izbăvire, căci, atunci când „cei zece împărați”, reprezentând Națiunile Unite, sunt de acord să dea guvernarea lor mondială unică sub controlul fiarei papale, nu există scăpare — nicio izbăvire.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:12–17.

> Și cele zece coarne pe care le-ai văzut sunt zece împărați, care încă n-au primit împărăție; ci primesc putere ca împărați, pentru un ceas, împreună cu fiara. Aceștia au un singur gând și își vor da puterea și tăria lor fiarei. Ei se vor război cu Mielul, și Mielul îi va birui; căci El este Domnul domnilor și Împăratul împăraților; iar cei ce sunt cu El sunt chemați, aleși și credincioși. Și mi-a zis: Apele pe care le-ai văzut, unde șade curva, sunt popoare, și mulțimi, și neamuri, și limbi. Și cele zece coarne pe care le-ai văzut pe fiară, acestea vor urî pe curvă și o vor pustii și o vor lăsa goală, și îi vor mânca carnea, și o vor arde cu foc. Căci Dumnezeu le-a pus în inimă să-I împlinească voia, să se învoiască și să-și dea împărăția fiarei, până se vor împlini cuvintele lui Dumnezeu. Apocalipsa 17:12–17.

These “ten kings” are referenced repeatedly in God’s word and in the story of Elijah, Ahab, the king of Israel was the head of ten tribes, and he was married to Jezebel. Jezebel is the papacy at the end of the world, Elijah is the messengers of the third angel’s message and Ahab is the head of a ten-king alliance. Ahab represents the United States as the leader of the United Nations during the prophetic history of the Sunday law. When Egypt is captured by Assyria, the king of the north in Daniel eleven forty-two has just forced the ten kings to agree to surrender their kingdom unto the papal power.

Acești „zece împărați” sunt amintiți în repetate rânduri în Cuvântul lui Dumnezeu, iar în istoria lui Ilie, Ahab, împăratul lui Israel, era capul a zece seminții și era căsătorit cu Izabela. Izabela este papalitatea la sfârșitul lumii, Ilie sunt solii mesajului celui de-al treilea înger, iar Ahab este capul unei alianțe de zece împărați. Ahab reprezintă Statele Unite ca lider al Națiunilor Unite în timpul istoriei profetice a legii duminicale. Când Egiptul este cucerit de Asiria, împăratul de la miazănoapte din Daniel unsprezece cu patruzeci și doi tocmai i-a silit pe cei zece împărați să fie de acord să-și predea împărăția puterii papale.

> “As we approach the last crisis, it is of vital moment that harmony and unity exist among the Lord’s instrumentalities. The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses. This union is cemented by the great apostate. While he seeks to unite his agents in warring against the truth he will work to divide and scatter its advocates. Jealousy, evil surmising, evilspeaking, are instigated by him to produce discord and dissension.” Testimonies, volume 7, 182.

> “În timp ce ne apropiem de criza finală, este de o importanță vitală ca între instrumentele Domnului să existe armonie și unitate. Lumea este plină de furtună, de război și de dezbinare. Totuși, sub un singur cap — puterea papală — oamenii se vor uni pentru a I se împotrivi lui Dumnezeu în persoana martorilor Săi. Această unire este cimentată de marele apostat. În timp ce caută să-și unească agenții în războiul împotriva adevărului, el va lucra să-i dezbine și să-i risipească pe susținătorii acestuia. Gelozia, bănuiala rea, vorbirea de rău sunt instigate de el pentru a produce discordie și disensiune.” Testimonies, volumul 7, 182.

In verse forty-one we find the word “escape” and we also find the word “escape” in verse forty-two, but they are two different Hebrew words. The word translated as “escape” in verse forty-one means to escape as if by slipperiness. This is the word translated as “escape” in verse six of Isaiah chapter twenty. “In that day” “the inhabitant of this isle” ask how they can escape from the Assyrian who “in that day” is progressively conquering the world as illustrated in Daniel eleven and several other passages of Scripture.

În versetul patruzeci și unu găsim cuvântul „scăpa”, iar în versetul patruzeci și doi găsim, de asemenea, cuvântul „scăpa”, însă ele corespund la două cuvinte ebraice diferite. Cuvântul tradus prin „scăpa” în versetul patruzeci și unu înseamnă a scăpa ca prin alunecare. Acesta este cuvântul tradus prin „scăpa” în versetul șase din Isaia, capitolul douăzeci. „În ziua aceea”, „locuitorul acestei insule” întreabă cum poate scăpa de asirianul care „în ziua aceea” cucerește în mod progresiv lumea, așa cum este ilustrat în Daniel unsprezece și în câteva alte pasaje ale Scripturii.

In Daniel eleven verse forty-one when the papacy, or as Daniel represents him, the king of the north, or as Isaiah represents him the Assyrian, is conquering the “glorious land” representing the United States, there are two groups that are identified.

În Daniel 11:41, când papalitatea, sau, așa cum îl reprezintă Daniel, împăratul de la miazănoapte, ori, așa cum îl reprezintă Isaia, asirianul, cucerește „țara cea minunată”, care reprezintă Statele Unite, sunt identificate două grupuri.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> El va intra și în țara cea slăvită, și multe țări vor fi răsturnate; dar acestea vor scăpa din mâna lui: Edomul, Moabul și fruntașii copiilor lui Amon. Daniel 11:41.

One is the “many” who are overthrown and the other group is represented as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” At the Sunday law, Revelation eighteen verse four, calls those still in Babylon to “come out.”

Umwe ni “benshi” bazarimburwa, naho irindi tsinda rigereranywa na “Edomu, Mowabu n’abakuru b’Abana ba Amoni.” Ku itegeko ryo ku Cyumweru, Ibyahishuwe 18:4 hahamagarira abakiri i Babuloni “gusohokamo.”

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. Revelation 18:4.

> Și am auzit un alt glas din cer, zicând: Ieșiți din ea, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și ca să nu primiți din plăgile ei. Apocalipsa 18:4.

Edom, Moab and the chief of the children of Ammon are those who escape by slipperiness, as the peoples of the isle in Isaiah twenty are hoping to do.

Edom, Moab n’abakuru b’abana ba Amoni ni bo bacika ku bw’ubunyereri, nk’uko amahanga yo ku kirwa avugwa muri Yesaya makumyabiri yiringiye ko azabigenza.

In verse forty-one the other nuance I am referring to is that in verse forty, forty-one and forty-two we find the word “countries,” but in verse forty-one it is a supplied word, not in the original words of Daniel and does not belong there. Many countries were overthrown in fulfillment of verse forty at the collapse of the Soviet Union and many countries are captured when the papacy takes over the United Nations. But at the Sunday law in the United States the “many” who are overthrown, are not many countries, they can only be Seventh-day Adventists.

În versetul patruzeci și unu, cealaltă nuanță la care mă refer este că în versetele patruzeci, patruzeci și unu și patruzeci și doi găsim cuvântul „țări”, dar în versetul patruzeci și unu acesta este un cuvânt adăugat, nu se află în cuvintele originale ale lui Daniel și nu îi aparține acelui loc. Multe țări au fost răsturnate în împlinirea versetului patruzeci, la prăbușirea Uniunii Sovietice, și multe țări sunt cucerite atunci când papalitatea preia controlul asupra Națiunilor Unite. Dar, la legea duminicală din Statele Unite, cei „mulți” care sunt răsturnați nu sunt multe țări; ei nu pot fi decât adventiștii de ziua a șaptea.

> “If the light of truth has been presented to you, revealing the Sabbath of the fourth commandment, and showing that there is no foundation in the Word of God for Sunday observance, and yet you still cling to the false sabbath, refusing to keep holy the Sabbath which God calls ‘My holy day,’ you receive the mark of the beast. When does this take place? When you obey the decree that commands you to cease from labor on Sunday and worship God, while you know that there is not a word in the Bible showing Sunday to be other than a common working day, you consent to receive the mark of the beast, and refuse the seal of God.” Review and Herald, July 13, 1897.

> „Dacă lumina adevărului v-a fost prezentată, descoperindu-vă Sabatul poruncii a patra și arătând că nu există niciun temei în Cuvântul lui Dumnezeu pentru păzirea duminicii, și totuși continuați să vă agățați de sabatul fals, refuzând să sfințiți Sabatul pe care Dumnezeu îl numește «ziua Mea cea sfântă», primiți semnul fiarei. Când are loc aceasta? Atunci când ascultați de decretul care vă poruncește să încetați lucrul duminica și să vă închinați lui Dumnezeu, în timp ce știți că nu există niciun cuvânt în Biblie care să arate că duminica ar fi altceva decât o zi obișnuită de lucru, consimțiți să primiți semnul fiarei și refuzați sigiliul lui Dumnezeu.” Review and Herald, 13 iulie 1897.

Any member of the Seventh-day Adventist church accepted the Sabbath doctrine when they first became baptized members of the church and they are held accountable to the “light of truth” concerning the Sabbath.

Orice membru al Bisericii Adventiste de Ziua a Șaptea a acceptat doctrina Sabatului atunci când a devenit pentru prima dată membru botezat al bisericii și este ținut răspunzător față de „lumina adevărului” cu privire la Sabat.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Romish church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> „Schimbarea Sabatului este semnul sau marca autorității bisericii romaniste. Cei care, înțelegând cerințele poruncii a patra, aleg să păzească sabatul fals în locul celui adevărat îi aduc astfel omagiu acelei puteri prin a cărei autoritate singură este el poruncit. Semnul fiarei este sabatul papal, care a fost acceptat de lume în locul zilei rânduite de Dumnezeu.״

> “No one has yet received the mark of the beast. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit sabbath, and the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast.

> „Nimeni nu a primit încă semnul fiarei. Timpul încercării nu a sosit încă. Există creștini adevărați în fiecare biserică, fără a o excepta pe cea romano-catolică. Nimeni nu este condamnat până când nu a primit lumina și nu a văzut obligativitatea poruncii a patra. Dar când va fi dat decretul care impune sabatul contrafăcut și strigătul cel puternic al celui de-al treilea înger îi va avertiza pe oameni împotriva închinării la fiară și la chipul ei, linia de demarcație dintre fals și adevăr va fi trasată în mod clar. Atunci aceia care vor continua încă în călcare de lege vor primi semnul fiarei.”

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Manuscript 51, 1899.

> „Cu pași repezi ne apropiem de această perioadă. Când bisericile protestante se vor uni cu puterea seculară pentru a susține o religie falsă, împotriva căreia strămoșii lor au îndurat cea mai aprigă persecuție, atunci sabatul papal va fi impus prin autoritatea unită a bisericii și a statului. Va avea loc o apostazie națională, care se va încheia numai prin ruină națională.” Manuscript 51, 1899.

At the Sunday law the only people held accountable for the light of the third angel is Seventh-day Adventists, for it is only then that those outside of Adventism will have the test of the third angel presented to them. The “many” overthrown at the Sunday law are Laodicean Adventists, for “judgment begins at the house of God.”

La legea duminicală, singurii oameni trași la răspundere pentru lumina celui de-al treilea înger sunt adventiștii de ziua a șaptea, căci numai atunci celor din afara adventismului le va fi prezentată proba celui de-al treilea înger. Cei „mulți” răsturnați la legea duminicală sunt adventiștii laodiceeni, căci „judecata începe de la casa lui Dumnezeu”.

> So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen. Matthew 20:16.

> Astfel, cei de pe urmă vor fi cei dintâi, și cei dintâi, cei de pe urmă; căci mulți sunt chemați, dar puțini aleși. Matei 20:16.

Isaiah is a “sign and a wonder” for Egypt and Ethiopia concerning the papacies progressive conquering of the world. Egypt is the United Nations; Ethiopia is the United States and Assyria is the papacy. In the setting of that prophetic history Isaiah begins to set forth a series of prophecies of doom. Chapter twenty-two is about the Laodiceans that are overthrown at the Sunday law and the Philadelphians that call “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon” out of Babylon.

Isaia este un „semn și o minune” pentru Egipt și Etiopia cu privire la cucerirea progresivă a lumii de către papalitate. Egiptul este Națiunile Unite; Etiopia este Statele Unite, iar Asiria este papalitatea. În cadrul acelei istorii profetice, Isaia începe să prezinte o serie de profeții de pieire. Capitolul douăzeci și doi este despre laodiceeni, care sunt doborâți la legea duminicală, și despre filadelfieni, care cheamă „Edomul, Moabul și fruntașii copiilor lui Amon” afară din Babilon.

Laodicean Adventism lacks the necessary character to be saved, and they are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law. I note this fact, only to emphasize the next point. Isaiah twenty-two represents another reason that Laodicea is lost, for the prophecy of doom is against the valley of “vision.” There are two primary Hebrew words that are translated as “vision.” One represents the prophetic sequence of events and the other represents a vision of Christ. One is external to the church and the other is internal to the church. The word in chapter twenty-two is the vision representing prophetic events, and it is the same word translated as “vision” in the book of Proverbs.

ලාඔදිකියානු ඇඩ්වෙන්ටිස්තවාදය තුළ ගැලවීම ලැබීමට අවශ්‍ය චරිතය නොමැති බැවින්, ඉරිදා නීතියේදී ඔවුන් ස්වාමීන්වහන්සේගේ මුඛයෙන් පිටකරනු ලැබෙති. මම මෙම කාරණය සඳහන් කරන්නේ, ඊළඟ කරුණ අවධාරණය කිරීම සඳහා පමණි. යෙසායා විසිදෙකවැනි පරිච්ඡේදය තුළ “දර්ශනය” යන නිම්නයට විරුද්ධව විනාශයේ අනාවැකිය ප්‍රකාශ කර ඇති බැවින්, ලාඔදිකියා අහිමි වන්නේ තවත් හේතුවක් එය නිරූපණය කරයි. “දර්ශනය” ලෙස පරිවර්තනය කරනු ලබන ප්‍රධාන හෙබ්‍රෙව් වචන දෙකක් ඇත. එකක් අනාවැකිමය සිදුවීම් අනුක්‍රමය නියෝජනය කරයි; අනෙක ක්‍රිස්තුස්වහන්සේගේ දර්ශනයක් නියෝජනය කරයි. එකක් සභාවට බාහිරව තිබෙන අතර අනෙක සභාවට අභ්‍යන්තරව තිබේ. විසිදෙකවැනි පරිච්ඡේදයේ ඇති එම වචනය අනාවැකිමය සිදුවීම් නියෝජනය කරන දර්ශනය වන අතර, හිතෝපදේශ පොතෙහි “දර්ශනය” ලෙස පරිවර්තනය කර ඇති වචනයද එයම වේ.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Unde nu este nicio vedenie, poporul piere; dar ferice de cel ce păzește Legea. Proverbele 29:18.

The “burden of the valley of vision” is the prophecy identifying two classes of worshippers in God’s church at the end of the world. One class represented by Shebna is Laodicea and the other class is Philadelphia represented by Eliakim the son of Hilkiah. The distinction between the two classes in the chapter is of course the same distinction as the parable of the ten virgins. One class has the oil at midnight and the other class does not. The “oil” as a symbol represents different truths depending on the context where it is found, but in Isaiah twenty-two the “oil” of the ten virgins is represented by the word “vision.” One class has the “oil” the other does not.

„Povara văii vedeniei” este profeția care identifică două clase de închinători în biserica lui Dumnezeu la sfârșitul lumii. O clasă, reprezentată de Șebna, este Laodiceea, iar cealaltă clasă este Filadelfia, reprezentată de Eliachim, fiul lui Hilchia. Deosebirea dintre cele două clase din capitol este, desigur, aceeași deosebire ca în parabola celor zece fecioare. O clasă are untdelemnul la miezul nopții, iar cealaltă clasă nu-l are. „Untdelemnul”, ca simbol, reprezintă adevăruri diferite, în funcție de contextul în care se găsește, dar în Isaia douăzeci și doi „untdelemnul” celor zece fecioare este reprezentat prin cuvântul „vedenie”. O clasă are „untdelemnul”, cealaltă nu-l are.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Cei unși care stau înaintea Domnului întregului pământ au poziția care i-a fost dată odinioară lui Satana ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul prin care Dumnezeu menține candelele credincioșilor alimentate, ca să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi turnat din cer prin soliile Duhului lui Dumnezeu, agențiile răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.‟

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Dumnezeu este dezonorat atunci când nu primim comunicările pe care ni le trimite. Astfel, refuzăm untdelemnul de aur pe care El l-ar turna în sufletele noastre, pentru a fi împărtășit celor ce sunt în întuneric. Când se va auzi chemarea: «Iată, Mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare», aceia care nu au primit untdelemnul cel sfânt, care nu au păstrat în inimile lor harul lui Hristos, vor descoperi, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt gata să-L întâmpine pe Domnul lor. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a dobândi untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă Duhul Sfânt al lui Dumnezeu este cerut, dacă stăruim în rugăciune, așa cum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», dragostea lui Dumnezeu va fi turnată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul de aur ne va fi transmis. «Nu prin putere, nici prin tărie, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca niște lumini în lume.” Review and Herald, 20 iulie 1897.

The spirits of the prophets agree with one another, and Zechariah’s two anointed ones are also the two witnesses of Revelation eleven.

Duhurile prorocilor sunt în acord unul cu altul, iar cei doi unși ai lui Zaharia sunt, de asemenea, cei doi martori din Apocalipsa unsprezece.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament. Both are important testimonies to the origin and perpetuity of the law of God. Both are witnesses also to the plan of salvation. The types, sacrifices, and prophecies of the Old Testament point forward to a Saviour to come. The Gospels and Epistles of the New Testament tell of a Saviour who has come in the exact manner foretold by type and prophecy.” The Great Controversy, 267.

> „Cu privire la cei doi martori, profetul declară mai departe: «Aceştia sunt cei doi măslini şi cele două sfeşnice care stau înaintea Dumnezeului pământului.» «Cuvântul Tău», a spus psalmistul, «este o candelă pentru picioarele mele şi o lumină pe cărarea mea.» Apocalipsa 11:4; Psalmii 119:105. Cei doi martori reprezintă Scripturile Vechiului şi Noului Testament. Ambele sunt mărturii importante cu privire la originea şi perpetuitatea legii lui Dumnezeu. Ambele sunt, de asemenea, martori ai planului de mântuire. Tipurile, jertfele şi profeţiile Vechiului Testament arată înainte spre un Mântuitor care urma să vină. Evangheliile şi Epistolele Noului Testament vorbesc despre un Mântuitor care a venit întocmai în felul prevestit prin tip şi profeţie.” Marea Luptă, 267.

Zechariah’s two anointed ones represent the communication process that is illustrated in Revelation chapter one. The “oil” which is the prophetic “vision” of historical events is conveyed through the Old and New Testaments. In Revelation eleven these two witnesses are identified by context as Moses and Elijah. Moses and Elijah are a symbol unto themselves.

Cei doi unși ai lui Zaharia reprezintă procesul de comunicare ilustrat în capitolul întâi al cărții Apocalipsa. „Untdelemnul”, care este „viziunea” profetică a evenimentelor istorice, este transmis prin Vechiul și Noul Testament. În Apocalipsa unsprezece, acești doi martori sunt identificați, prin context, drept Moise și Ilie. Moise și Ilie sunt un simbol în sine.

When represented together as at the Mount of Transfiguration or Revelation eleven they are symbols of two different truths. At the mount they represent the martyrs during the Sunday law crisis and the one hundred and forty-four thousand, whereas in Revelation eleven they represent the Old and New Testaments. But for Adventism they represent even more. The two witnesses for the Jews were the “law and the prophets” representing the Old Testament, and the two witnesses for Christians were the Old and New Testaments, but for Adventism the two witnesses are the word of God and the testimony of Jesus. This is why John was in Patmos.

Kada su prikazani zajedno, kao na Gori Preobraženja ili u jedanaestom poglavlju Otkrivenja, oni su simboli dviju različitih istina. Na gori predstavljaju mučenike za vrijeme krize nedjeljnoga zakona i sto četrdeset i četiri tisuće, dok u jedanaestom poglavlju Otkrivenja predstavljaju Stari i Novi zavjet. No za adventizam oni predstavljaju još i više. Dva svjedoka za Židove bili su „Zakon i Proroci“, što predstavlja Stari zavjet, a dva svjedoka za kršćane bili su Stari i Novi zavjet; no za adventizam dva su svjedoka riječ Božja i svjedočanstvo Isusovo. Zato je Ivan bio na Patmosu.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Eu, João, que também sou vosso irmão e companheiro na tribulação, e no reino e na perseverança de Jesus Cristo, estava na ilha chamada Patmos, por causa da palavra de Deus e do testemunho de Jesus Cristo. Apocalipse 1:9.

In Isaiah twenty-two the two witnesses of Moses and Elijah are represented, though it can only be recognized if you apply the principle of Alpha and Omega to the chapter. Consider where Jesus started His explanation of the “vision” of prophetic events to His disciples on the road to Emmaus.

În Isaia douăzeci și doi sunt reprezentați cei doi martori, Moise și Ilie, deși aceasta poate fi recunoscută numai dacă aplicați capitolului principiul Alfa și Omega. Luați în considerare locul de unde a început Isus explicația Sa despre „viziunea” evenimentelor profetice către ucenicii Săi pe drumul spre Emaus.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” Desire of Ages, 796.

> „Începând de la Moise, adevăratul Alfa al istoriei Bibliei, Hristos a tâlcuit, în toate Scripturile, lucrurile privitoare la Sine.” Hristos, Lumina lumii, p. 796.

Elijah is the prophet that appears before the great and dreadful day of the Lord, with a message based upon the principle of Alpha and Omega, turning the hearts of the fathers (alpha) unto the children (omega). Moses and Elijah represent the alpha and omega of Bible prophecy. If you can hear it Moses was William Miller. Both Moses and Miller died, and both were identified by inspiration as saved. Moses is of course resurrected right after his death, but angels are waiting around the grave of Miller until his resurrection. Elijah represents the last messenger before the coming of the great and dreadful day of the Lord.

Ilie este profetul care apare înaintea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului, cu un mesaj întemeiat pe principiul Alfa și Omega, întorcând inimile părinților (alfa) către copii (omega). Moise și Ilie reprezintă alfa și omega ale profeției biblice. Dacă puteți auzi aceasta, Moise a fost William Miller. Atât Moise, cât și Miller au murit, iar amândoi au fost identificați prin inspirație ca fiind mântuiți. Moise este, desigur, înviat imediat după moartea sa, dar îngerii așteaptă în jurul mormântului lui Miller până la învierea lui. Ilie îl reprezintă pe ultimul sol înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului.

> “The Jews tried to stop the proclamation of the message that had been predicted in the Word of God; but prophecy must be fulfilled. The Lord says, ‘Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord’ (Malachi 4:5). Somebody is to come in the spirit and power of Elijah, and when he appears, men may say, ‘You are too earnest, you do not interpret the Scriptures in the proper way. Let me tell you how to teach your message.’

> „Iudeii au încercat să oprească proclamarea soliei care fusese prezisă în Cuvântul lui Dumnezeu; dar profeția trebuie să se împlinească. Domnul spune: „Iată, vă voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului” (Maleahi 4:5). Cineva trebuie să vină în duhul și puterea lui Ilie, iar când va apărea, oamenii ar putea spune: „Ești prea stăruitor, nu tâlcuiești Scripturile în modul potrivit. Lasă-mă să-ți spun cum să-ți propovăduiești solia.””

> “There are many who cannot distinguish between the work of God and that of man. I shall tell the truth as God gives it to me, and I say now, If you continue to find fault, to have a spirit of variance, you will never know the truth, Jesus said to His disciples, ‘I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now’ ( John 16:12). They were not in a condition to appreciate sacred and eternal things; but Jesus promised to send the Comforter, who would teach them all things, and bring all things to their remembrance, whatsoever He had said unto them. Brethren, we must not put our dependence in man. ‘Cease ye from man, whose breath is in his nostrils: for wherein is he to be accounted of?’ (Isaiah 2:22). You must hang your helpless souls upon Jesus. It does not become us to drink from the fountain of the valley, when there is a fountain in the mountain. Let us leave the lower streams; let us come to the higher springs. If there is a point of truth that you do not understand, upon which you do not agree, investigate, compare scripture with scripture, sink the shaft of truth down deep into the mine of God’s Word. You must lay yourselves and your opinions on the altar of God, put away your preconceived ideas, and let the Spirit of Heaven guide you into all truth.” Selected Messages, book 1, 412.

> „Există mulți care nu pot face deosebire între lucrarea lui Dumnezeu și cea a omului. Voi spune adevărul așa cum mi-l dă Dumnezeu și spun acum: dacă veți continua să găsiți vină, să aveți un spirit de dezbinare, nu veți cunoaște niciodată adevărul. Isus le-a spus ucenicilor Săi: „Mai am să vă spun multe lucruri, dar acum nu le puteți purta” (Ioan 16:12). Ei nu erau într-o stare în care să poată prețui lucrurile sfinte și veșnice; dar Isus a făgăduit să trimită Mângâietorul, care avea să-i învețe toate lucrurile și să le aducă aminte de toate lucrurile pe care li le spusese El. Fraților, nu trebuie să ne punem încrederea în om. „Nu vă mai bizuiți pe om, în ale cărui nări nu este decât suflare: căci la ce preț poate fi el socotit?” (Isaia 2:22). Trebuie să vă atârnați sufletele neajutorate de Isus. Nu se cuvine să bem din izvorul văii, când există un izvor în munte. Să părăsim pâraiele de jos; să venim la izvoarele mai înalte. Dacă există un punct de adevăr pe care nu-l înțelegeți, asupra căruia nu sunteți de acord, cercetați, comparați Scriptura cu Scriptura, coborâți puțul adevărului adânc în mina Cuvântului lui Dumnezeu. Trebuie să vă așezați pe voi înșivă și părerile voastre pe altarul lui Dumnezeu, să lăsați la o parte ideile preconcepute și să îngăduiți Duhului Cerului să vă călăuzească în tot adevărul.” Solii alese, cartea 1, 412.

In Isaiah twenty-two Shebna and Eliakim represent the wise and foolish within Adventism at the end of the world when the king of the north is marching upon Jerusalem. Eliakim the son of Hilkiah possessed the “vision,” Shebna didn’t.

În Isaia douăzeci și doi, Șebna și Eliachim îi reprezintă pe cei înțelepți și pe cei neînțelepți din cadrul adventismului la sfârșitul lumii, când împăratul de la miazănoapte înaintează asupra Ierusalimului. Eliachim, fiul lui Hilchia, poseda „viziunea”; Șebna nu o poseda.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Là où il n’y a point de vision, le peuple périt; mais heureux celui qui garde la loi. Proverbes 29:18.

The prophetic message, that is the “vision” of this verse addresses two things. You understand the increase of prophetic light and you live, and if you don’t—you die. If you don’t understand, then you cannot be prepared to keep the Sabbath at the Sunday law test. It will be, “too late.” When Laodicean Adventists are overthrown at the Sunday law, they reject the law because they rejected the “vision of truth.” They have no oil, they do not understand the increase of knowledge that is unsealed just before probation closes.

Mesajul profetic, adică „viziunea” acestui verset, se referă la două lucruri. Tu înțelegi sporirea luminii profetice și trăiești, iar dacă nu — mori. Dacă nu înțelegi, atunci nu poți fi pregătit să păzești Sabatul la proba legii duminicale. Va fi „prea târziu”. Când adventiștii laodiceeni sunt doborâți la legea duminicală, ei resping Legea pentru că au respins „viziunea adevărului”. Ei nu au untdelemn, nu înțeleg sporirea cunoștinței care este desigilată chiar înainte ca timpul de probă să se încheie.

> Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:17.

> Pentru că zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic; și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol. Apocalipsa 3:17.

Isaiah’s sign is that he walked naked and barefoot for three years. He did so to warn those who would be warned by his prophetic message, that if you do not understand the vision of prophetic events, you will come to the Sunday law and become a captive that is led off in a wretched, miserable, poor, blind and naked condition. Isaiah was a sign and wonder for Isaiah’s history, but more so for the end of the world.

Semnul lui Isaia este că a umblat gol și desculț timp de trei ani. El a făcut aceasta pentru a-i avertiza pe aceia care vor primi avertizarea prin mesajul său profetic, că, dacă nu înțelegeți viziunea evenimentelor profetice, veți ajunge la legea duminicală și veți deveni robi duși în captivitate într-o stare jalnică, nenorocită, săracă, oarbă și goală. Isaia a fost un semn și o minune pentru istoria lui Isaia, dar cu atât mai mult pentru sfârșitul lumii.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise pentru avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor. 1 Corinteni 10:11.

In the first five verses of chapter twenty-two Jerusalem, the city of David is identified as a “tumultuous,” “joyous city” that is full of “stirs.” A classic biblical statement that is even employed by worldlings is used in this chapter to represent the “joyful” “tumultuous” city that is full of “stirs,” when those in verse thirteen joyfully say, “let us eat and drink; for tomorrow we shall die.” Yet, though they are joyous, their men are slain, but not with a sword, nor in battle, and therefore Isaiah poses the question, “What aileth thee?”

Yn mump verse ar bymtheg eus pennod dau ar hugain, adnabyddir Jerwsalem, dinas Dafydd, fel dinas “gynnwrfus,” “lawen” sydd yn llawn “cynnwrf.” Defnyddir yn y bennod hon ddatganiad Beiblaidd clasurol, a gyflogir hyd yn oed gan rai bydol, i gynrychioli’r ddinas “lawen” a “gynnwrfus” sydd yn llawn “cynnwrf,” pan ddywed y rhai yn adnod tri ar ddeg yn llawen, “bwytawn ac yfwn; canys yfory y byddwn feirw.” Eto, er eu bod yn llawen, y mae eu gwŷr wedi eu lladd, ond nid â chleddyf, nac mewn brwydr; ac am hynny y mae Eseia yn gofyn y cwestiwn, “Beth sydd arnat ti?”

Whatever ails them, it has caused them to go to the housetops. Housetops is a symbol of worshipping the sun, moon and stars, it’s a symbol of spiritualism. Adventism is under a spiritual delusion in the passage.

Orice îi chinuie, i-a făcut să se urce pe acoperișuri. Acoperișurile sunt un simbol al închinării la soare, lună și stele; sunt un simbol al spiritismului. Adventismul se află sub o amăgire spirituală în acest pasaj.

> And them that worship the host of heaven upon the housetops; and them that worship and that swear by the Lord, and that swear by Malcham; And them that are turned back from the Lord; and those that have not sought the Lord, nor inquired for him.

> Și pe cei ce se închină oștirii cerurilor pe acoperișuri; și pe cei ce se închină și jură pe Domnul, și jură pe Malcham; și pe cei ce s-au abătut de la Domnul; și pe cei ce nu L-au căutat pe Domnul, nici nu au întrebat de El.

> Hold thy peace at the presence of the Lord God: for the day of the Lord is at hand: for the Lord hath prepared a sacrifice, he hath bid his guests. And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit. Zephaniah 1:5–9.

> Mounaa amaara gooftaa Waaqayyootti calʼisi; guyyaan Waaqayyoo dhihaateera; Waaqayyo aarsaa qopheesseera, warra affeeraman isaas waameera. Guyyaa aarsaa Waaqayyoo sanaattis taʼa; ani bulchitoota, ilmaan mootichaa, warra uffata alagaa uffatan hundas nan adaba. Guyyaa sana immoo warra gulantaa irra utaalan hundas nan adaba; isaan mana gooftolii isaanii humnaa fi gowwoomsaatiin guutan. Sefaaniyaa 1:5–9.

At the Sunday law crisis Adventism, represented as Jerusalem are in “the valley of vision.” Those who reject the prophetic message represented by the “oil” or “vision” are practicing spiritualism, which is addressed by Paul in Second Thessalonians. There we also find those (Shebna) that received not the love of the truth.

En la crisis de la ley dominical, el adventismo, representado como Jerusalén, se halla en «el valle de la visión». Quienes rechazan el mensaje profético, representado por el «aceite» o la «visión», practican el espiritismo, al cual se refiere Pablo en Segunda de Tesalonicenses. Allí también encontramos a aquellos (Sebna) que no recibieron el amor de la verdad.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2: 11, 12.

> Și din această pricină, Dumnezeu le va trimite o puternică amăgire, ca să creadă o minciună, pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci și-au găsit plăcerea în nelegiuire, să fie osândiți. 2 Tesaloniceni 2:11, 12.

Of course, the word “truth” that Paul employs is the Greek word that is taken from the Hebrew word “truth” that is created by combining the three Hebrew letters that represent the Alpha and Omega. The rejection of the “truth” represented as the principle of Alpha and Omega, brings strong delusion upon the Laodiceans, and that delusion is spiritualism.

Desigur, cuvântul „adevăr” pe care îl folosește Pavel este termenul grec derivat din cuvântul ebraic „adevăr”, alcătuit prin combinarea celor trei litere ebraice care reprezintă Alfa și Omega. Respingerea „adevărului” reprezentat ca principiul Alfa și Omega aduce asupra laodiceenilor o puternică amăgire, iar acea amăgire este spiritualismul.

> “Says the prophet Isaiah: ‘When they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Isaiah 8:19, 20. If men had been willing to receive the truth so plainly stated in the Scriptures concerning the nature of man and the state of the dead, they would see in the claims and manifestations of spiritualism the working of Satan with power and signs and lying wonders. But rather than yield the liberty so agreeable to the carnal heart, and renounce the sins which they love, multitudes close their eyes to the light and walk straight on, regardless of warnings, while Satan weaves his snares about them, and they become his prey. ‘Because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ therefore ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie.’ 2 Thessalonians 2:10, 11.” The Great Controversy, 559.

> „Spune profetul Isaia: «Și când vă vor zice: „Întrebați pe cei ce cheamă duhurile morților și pe ghicitorii care șoptesc și bolborosesc”, să nu întrebe oare un popor pe Dumnezeul său? Să întrebe el pe cei morți pentru cei vii? La lege și la mărturie! Căci, dacă nu vor vorbi potrivit cuvântului acestuia, nu vor mai răsări zorile pentru poporul acesta.» Isaia 8:19, 20. Dacă oamenii ar fi fost dispuși să primească adevărul atât de limpede prezentat în Scripturi cu privire la natura omului și la starea morților, ar vedea în pretențiile și manifestările spiritismului lucrarea lui Satana, cu putere, cu semne și cu minuni mincinoase. Dar, mai degrabă decât să renunțe la libertatea atât de plăcută inimii firești și să lepede păcatele pe care le iubesc, mulțimile își închid ochii față de lumină și merg înainte pe calea lor, fără să țină seama de avertizări, în timp ce Satana își țese cursele în jurul lor, iar ei ajung prada lui. «Pentru că n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți», de aceea «Dumnezeu le trimite o lucrare de rătăcire, ca să creadă o minciună». 2 Tesaloniceni 2:10, 11.” Tragedia veacurilor, 559.

In Isaiah twenty-two the men of the joyous city are slain, but not by battle or the sword, they are bound together and slain with the leaders who have fled.

În Isaia douăzeci și doi, oamenii cetății vesele sunt uciși, dar nu în luptă sau de sabie; ei sunt legați împreună și uciși împreună cu conducătorii care au fugit.

> “If the church pursue a course similar to that of the world, they will share the same fate. Nay, rather, as they have received greater light, their punishment will be greater than that of the impenitent.

> „Dacă biserica va urma o cale asemănătoare cu aceea a lumii, ea va împărtăși aceeași soartă. Ba mai mult, întrucât a primit o lumină mai mare, pedeapsa ei va fi mai mare decât a celor nepocăiți.״

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> „Noi, ca popor, mărturisim că avem adevărul înaintea oricărui alt popor de pe pământ. Atunci viața și caracterul nostru ar trebui să fie în armonie cu o asemenea credință. Ziua este chiar asupra noastră când cei neprihăniți vor fi legați asemenea grânelor prețioase în snopi pentru grânarul ceresc, în timp ce cei răi sunt, asemenea neghinei, adunați pentru focurile ultimei zile celei mari. Dar grâul și neghina «cresc împreună până la seceriș».“ Testimonies, volumul 5, 100.

The leadership in Isaiah twenty-two has been bound together by “the archers.” Shebna is identified as a leader over the house, and his position will be given to Eliakim, the son of Hilkiah. In Isaiah twenty-two the prophetic message represented by the “vision” of prophetic events has produced two classes of worshippers in Jerusalem as the king of the north approaches. One class is being bound for the heavenly garner and the other for the fires of the last days. What has bound the wicked is “the archers,” which is one of the many symbols of Islam in God’s Word.

Conducerea din Isaia douăzeci și doi a fost legată împreună de „arcași”. Șebna este identificat ca fiind un conducător peste casă, iar poziția sa îi va fi dată lui Eliakim, fiul lui Hilchia. În Isaia douăzeci și doi, mesajul profetic reprezentat prin „vedenia” evenimentelor profetice a produs două clase de închinători în Ierusalim pe măsură ce împăratul de la miazănoapte se apropie. O clasă este legată pentru grânarul ceresc, iar cealaltă pentru focurile zilelor de pe urmă. Ceea ce i-a legat pe cei răi sunt „arcașii”, care reprezintă unul dintre numeroasele simboluri ale islamului în Cuvântul lui Dumnezeu.

> And the residue of the number of archers, the mighty men of the children of Kedar, shall be diminished: for the Lord God of Israel hath spoken it. Isaiah 21:17.

> I ostatak broja strijelaca, junaka sinova Kedara, bit će umanjen; jer je Gospod, Bog Izraelov, rekao tako. Izaija 21:17.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> И ово су имена синова Исмаилових, по именима њиховим, по нараштајима њиховим: првенац Исмаилов, Невајот; и Кидар, и Авдил, и Мивсам, и Мишма, и Дума, и Маса, Адар, и Тема, Јетур, Нафис и Кедма. То су синови Исмаилови, и то су имена њихова, по местима њиховим и по дворима њиховим; дванаест кнезова према племенима њиховим. Постање 25:13–16.

The leadership of Adventism was bound by archers when they rejected the message that Islam attacked the United States on September 11, 2001, in fulfillment of Bible prophecy. The attack on 9/11 was the confirmation of the message that was unsealed in 1989, at the collapse of the Soviet Union. Islam’s attack on 9/11 paralleled August 11, 1840, when a prophecy about Islam being restrained empowered the first angels’ message by confirming Miller’s primary prophetic rule, that a day represented a year. August 11, 1840 was a fulfillment of a predicted event that was based upon the day for a year principle. When it was fulfilled the first angels’ message was carried to every mission station in the world.

Viongozi wa Uadventista walifungwa na wapiga mishale walipoukataa ujumbe kwamba Uislamu uliishambulia Marekani tarehe 11 Septemba 2001, katika utimilifu wa unabii wa Biblia. Shambulio la 9/11 lilikuwa uthibitisho wa ujumbe uliokuwa umefunguliwa mwaka 1989, wakati wa kuanguka kwa Muungano wa Kisovieti. Shambulio la Uislamu la 9/11 lililingana na tarehe 11 Agosti 1840, wakati unabii kuhusu Uislamu kuzuiwa uliupa nguvu ujumbe wa malaika wa kwanza kwa kuthibitisha kanuni kuu ya kinabii ya Miller, kwamba siku moja iliwakilisha mwaka mmoja. Tarehe 11 Agosti 1840 ilikuwa utimilifu wa tukio lililotabiriwa ambalo lilitegemea kanuni ya siku kwa mwaka. Lilipotimizwa, ujumbe wa malaika wa kwanza ulipelekwa katika kila kituo cha umishonari duniani.

9/11 confirmed the primary rule of the “vision” given to Adventism to proclaim. That rule is that history repeats. When the day for a year principle was confirmed on August 11, 1840, the mighty angel of Revelation ten descended marking the empowerment of Miller’s judgment hour message, thus typifying when the angel of Revelation eighteen descended on 9/11.

9/11 je potvrdio osnovno pravilo „viđenja“ koje je adventizmu dano da ga objavljuje. To pravilo glasi da se istorija ponavlja. Kada je 11. avgusta 1840. potvrđeno načelo dan za godinu, silni anđeo iz Otkrivenja 10 sišao je, označavajući osnaženje Milerove poruke o času suda, čime je predočavao vreme kada je anđeo iz Otkrivenja 18 sišao 9/11.

> “How comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „De unde vine afirmația că eu am declarat că New Yorkul urmează să fie măturat de un val tidal? Aceasta nu am spus-o niciodată. Am spus, pe când priveam marile clădiri care se ridicau acolo, etaj după etaj: «Ce scene înfricoșătoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1–3.» Întregul capitol al optsprezecelea din Apocalipsa este o avertizare cu privire la ceea ce vine asupra pământului. Dar nu am nicio lumină deosebită cu privire la ceea ce va veni asupra New Yorkului, decât că știu că într-o zi marile clădiri de acolo vor fi doborâte prin răsturnarea și prefacerea aduse de puterea lui Dumnezeu. Din lumina care mi-a fost dată, știu că distrugerea este în lume. Un singur cuvânt de la Domnul, o singură atingere a puterii Sale mărețe, și aceste structuri masive vor cădea. Vor avea loc scene a căror grozăvie nu ne-o putem imagina.” Review and Herald, 5 iulie 1906.

There is of course much more to say about Islam, but Shebna represents those who reject the “vision” of prophetic history that is based upon the repetition of history, accompanied with the primary truth of the repetition of history—that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The restraint of Islam on August 11, 1840 brought the angel of Revelation ten down and the release of Islam on 9/11 brought the angel of Revelation eighteen down.

Evident, există desigur mult mai multe de spus despre Islam, dar Șebna îi reprezintă pe aceia care resping „viziunea” istoriei profetice care se întemeiază pe repetarea istoriei, însoțită de adevărul fundamental al repetării istoriei — că începutul unui lucru ilustrează sfârșitul acelui lucru. Reținerea Islamului la 11 august 1840 a adus jos îngerul din Apocalipsa 10, iar eliberarea Islamului la 11 septembrie a adus jos îngerul din Apocalipsa 18.

> And I said, Hear, I pray you, O heads of Jacob, and ye princes of the house of Israel; Is it not for you to know judgment? Who hate the good, and love the evil; who pluck off their skin from off them, and their flesh from off their bones; Who also eat the flesh of my people, and flay their skin from off them; and they break their bones, and chop them in pieces, as for the pot, and as flesh within the caldron. Then shall they cry unto the Lord, but he will not hear them: he will even hide his face from them at that time, as they have behaved themselves ill in their doings. Thus saith the Lord concerning the prophets that make my people err, that bite with their teeth, and cry, Peace; and he that putteth not into their mouths, they even prepare war against him. Therefore night shall be unto you, that ye shall not have a vision; and it shall be dark unto you, that ye shall not divine; and the sun shall go down over the prophets, and the day shall be dark over them. Then shall the seers be ashamed, and the diviners confounded: yea, they shall all cover their lips; for there is no answer of God. But truly I am full of power by the spirit of the Lord, and of judgment, and of might, to declare unto Jacob his transgression, and to Israel his sin. Hear this, I pray you, ye heads of the house of Jacob, and princes of the house of Israel, that abhor judgment, and pervert all equity. They build up Zion with blood, and Jerusalem with iniquity. The heads thereof judge for reward, and the priests thereof teach for hire, and the prophets thereof divine for money: yet will they lean upon the Lord, and say, Is not the Lord among us? none evil can come upon us. Micah 3:1–11.

> Iar eu am zis: Ascultați, vă rog, căpetenii ale lui Iacov și voi, conducători ai casei lui Israel: nu este oare datoria voastră să cunoașteți judecata? Voi urâți binele și iubiți răul; voi le jupuiți pielea de pe ei și carnea de pe oasele lor; voi mâncați și carnea poporului Meu, le jupuiți pielea de pe ei, le zdrobiți oasele și îi tăiați în bucăți, ca pentru o oală, ca pe carnea dintr-un cazan. Atunci vor striga către Domnul, dar El nu-i va asculta; Își va ascunde chiar fața de ei în vremea aceea, pentru că s-au purtat rău în faptele lor. Așa vorbește Domnul despre prorocii care duc în rătăcire pe poporul Meu, care mușcă cu dinții lor și strigă: „Pace!”; iar împotriva celui ce nu le pune nimic în gură pregătesc război. De aceea, noaptea va veni peste voi, și nu veți mai avea vedenie; se va întuneca peste voi, și nu veți mai proroci prin ghicire; soarele va apune peste proroci, și ziua se va întuneca peste ei. Atunci văzătorii vor fi dați de rușine și ghicitorii vor fi acoperiți de rușine; da, toți își vor acoperi buzele, căci nu va fi niciun răspuns de la Dumnezeu. Dar eu sunt plin de putere, de Duhul Domnului, de judecată și de tărie, ca să fac cunoscut lui Iacov nelegiuirea lui și lui Israel păcatul lui. Ascultați aceasta, vă rog, căpetenii ale casei lui Iacov și voi, conducători ai casei lui Israel, care urâți judecata și strâmbați toată dreptatea. Ei zidesc Sionul cu sânge și Ierusalimul cu nelegiuire. Căpeteniile lui judecă pentru mită, preoții lui învață pentru plată, și prorocii lui prorocesc pentru bani; și totuși se sprijină pe Domnul și zic: „Nu este oare Domnul în mijlocul nostru? Nicio nenorocire nu va veni peste noi.” Mica 3:1–11.

> And the multitude of all the nations that fight against Ariel [Jerusalem], even all that fight against her and her munition, and that distress her, shall be as a dream of a night vision. It shall even be as when an hungry man dreameth, and, behold, he eateth; but he awaketh, and his soul is empty: or as when a thirsty man dreameth, and, behold, he drinketh; but he awaketh, and, behold, he is faint, and his soul hath appetite: so shall the multitude of all the nations be, that fight against mount Zion. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:7–16.

> Și mulțimea tuturor neamurilor care luptă împotriva lui Ariel [Ierusalimului], toți cei ce luptă împotriva lui și împotriva întăriturii lui și care îl strâmtorează, va fi ca un vis dintr-o vedenie de noapte. Va fi întocmai ca atunci când un om flămând visează și, iată, mănâncă; dar se trezește, și sufletul îi este gol; sau ca atunci când un om însetat visează și, iată, bea; dar se trezește și, iată, este sleit, iar sufletul lui încă poftește: așa va fi mulțimea tuturor neamurilor care luptă împotriva muntelui Sionului. Opriți-vă și mirați-vă; strigați și strigați: sunt beți, dar nu de vin; se clatină, dar nu din pricina băuturii tari. Căci Domnul a turnat peste voi duhul unui somn adânc și v-a închis ochii: pe proroci și pe conducătorii voștri, pe văzători, i-a acoperit. Și toată vedenia a ajuns pentru voi ca vorbele unei cărți pecetluite, pe care oamenii o dau unuia învățat, zicând: „Citește aceasta, te rog”; iar el spune: „Nu pot, căci este pecetluită.” Și cartea este dată celui care nu este învățat, zicându-i-se: „Citește aceasta, te rog”; iar el spune: „Nu sunt învățat.” De aceea Domnul a zis: „Fiindcă poporul acesta se apropie de Mine cu gura și Mă cinstește cu buzele, dar și-a depărtat inima de Mine, iar frica lui față de Mine este învățată după porunca oamenilor, de aceea, iată, voi continua să fac în mijlocul acestui popor o lucrare minunată, da, o lucrare minunată și o uimire; căci înțelepciunea înțelepților lui va pieri, și priceperea celor chibzuiți ai lui va fi ascunsă.” Vai de cei ce caută adânc să-și ascundă planul de Domnul, ale căror fapte sunt în întuneric și care zic: „Cine ne vede?” și „Cine ne cunoaște?” Oare răsturnarea voastră a lucrurilor cu susul în jos să fie socotită ca lutul olarului? Căci va zice oare lucrarea despre cel ce a făcut-o: „Nu el m-a făcut”? Sau va zice lucrul întocmit despre cel ce l-a întocmit: „N-a avut pricepere”? Isaia 29:7–16.

The valley of vision, according to Isaiah is “a day of trouble, and of treading down, and of perplexity by the Lord God of hosts in the valley of vision, breaking down the walls, and of crying to the mountains.” Isaiah therefore weeps bitterly, just as did Jesus.

Valea vedeniei, potrivit lui Isaia, este „o zi de necaz, de zdrobire și de tulburare din partea Domnului Dumnezeului oștirilor în valea vedeniei, dărâmând zidurile și strigând către munți.” De aceea, Isaia plânge cu amar, așa cum a făcut și Isus.

> “The tears of Jesus were not in anticipation of His own suffering. Just before Him was Gethsemane, where soon the horror of a great darkness would overshadow Him. The sheepgate also was in sight, through which for centuries the beasts for sacrificial offerings had been led. This gate was soon to open for Him, the great Antitype, toward whose sacrifice for the sins of the world all these offerings had pointed. Nearby was Calvary, the scene of His approaching agony. Yet it was not because of these reminders of His cruel death that the Redeemer wept and groaned in anguish of spirit. His was no selfish sorrow. The thought of His own agony did not intimidate that noble, self-sacrificing soul. It was the sight of Jerusalem that pierced the heart of Jesus—Jerusalem that had rejected the Son of God and scorned His love, that refused to be convinced by His mighty miracles, and was about to take His life. He saw what she was in her guilt of rejecting her Redeemer, and what she might have been had she accepted Him who alone could heal her wound. He had come to save her; how could He give her up?

> „Lacrimile lui Isus nu erau vărsate în anticiparea propriei Sale suferințe. Chiar înaintea Lui se afla Ghetsimani, unde în curând groaza unui mare întuneric avea să-L umbrească. De asemenea, era în zare și Poarta Oilor, prin care, de-a lungul secolelor, fuseseră conduse animalele pentru jertfele de sacrificiu. Această poartă avea să se deschidă curând pentru El, marele Antitip, spre a Cărui jertfă pentru păcatele lumii arătaseră toate aceste ofrande. În apropiere se afla Calvarul, locul agoniei Sale care se apropia. Totuși, nu din pricina acestor aduceri-aminte ale morții Sale crude a plâns și a gemut Răscumpărătorul în chinul duhului Său. Durerea Sa nu era una egoistă. Gândul la propria Sa agonie nu intimida acel suflet nobil, jertfitor de sine. Priveliștea Ierusalimului era aceea care a străpuns inima lui Isus—Ierusalimul care Îl respinsese pe Fiul lui Dumnezeu și disprețuise iubirea Sa, care refuzase să fie convins de minunile Sale puternice și era pe punctul de a-I lua viața. El a văzut ce era ea în vina ei de a-și fi respins Răscumpărătorul și ce ar fi putut să fie dacă L-ar fi primit pe Acela care singur îi putea vindeca rana. El venise să o mântuiască; cum ar fi putut să o părăsească?”

> “Israel had been a favored people; God had made their temple His habitation; it was ‘beautiful for situation, the joy of the whole earth.’ Psalm 48:2. The record of more than a thousand years of Christ’s guardian care and tender love, such as a father bears his only child, was there. In that temple the prophets had uttered their solemn warnings. There had the burning censers waved, while incense, mingled with the prayers of the worshipers, had ascended to God. There the blood of beasts had flowed, typical of the blood of Christ. There Jehovah had manifested His glory above the mercy seat. There the priests had officiated, and the pomp of symbol and ceremony had gone on for ages. But all this must have an end.

> „Israel fusese un popor favorizat; Dumnezeu făcuse din templul lor locuința Sa; el era «frumos prin așezare, bucuria întregului pământ». Psalmii 48:2. Acolo se afla mărturia a peste o mie de ani de grijă ocrotitoare și de iubire duioasă a lui Hristos, asemenea celei pe care un tată o poartă singurului său copil. În acel templu, prorocii își rostiseră solemnele avertizări. Acolo fuseseră legănate cădelnițele arzânde, în timp ce tămâia, amestecată cu rugăciunile închinătorilor, se înălțase la Dumnezeu. Acolo cursese sângele dobitoacelor, prefigurând sângele lui Hristos. Acolo Își manifestase Iehova slava Sa deasupra capacului ispășirii. Acolo slujiseră preoții, iar fastul simbolului și al ceremoniei se desfășurase de-a lungul veacurilor. Dar toate acestea trebuiau să aibă un sfârșit.

> “Jesus raised His hand,—that had so often blessed the sick and suffering,—and waving it toward the doomed city, in broken utterances of grief exclaimed: ‘If thou hadst known, even thou, at least in this thy day, the things which belong unto thy peace!—’ Here the Saviour paused, and left unsaid what might have been the condition of Jerusalem had she accepted the help that God desired to give her,—the gift of His beloved Son. If Jerusalem had known what it was her privilege to know, and had heeded the light which Heaven had sent her, she might have stood forth in the pride of prosperity, the queen of kingdoms, free in the strength of her God-given power. There would have been no armed soldiers standing at her gates, no Roman banners waving from her walls. The glorious destiny that might have blessed Jerusalem had she accepted her Redeemer rose before the Son of God. He saw that she might through Him have been healed of her grievous malady, liberated from bondage, and established as the mighty metropolis of the earth. From her walls the dove of peace would have gone forth to all nations. She would have been the world’s diadem of glory.

> „Isus Și-a ridicat mâna, — care atât de adesea îi binecuvântase pe cei bolnavi și suferinzi, — și, îndreptând-o spre cetatea sortită pieirii, a exclamat, în cuvinte frânte de durere: «Dacă ai fi cunoscut, chiar tu, măcar în această zi a ta, lucrurile care sunt spre pacea ta! —» Aici Mântuitorul S-a oprit și a lăsat nespus care ar fi putut fi starea Ierusalimului dacă ar fi primit ajutorul pe care Dumnezeu dorea să i-l dea, — darul Fiului Său preaiubit. Dacă Ierusalimul ar fi cunoscut ceea ce era privilegiul lui să cunoască și ar fi luat seama la lumina pe care Cerul i-o trimisese, ar fi putut să se înfățișeze în mândria prosperității, regina împărățiilor, liber în tăria puterii date de Dumnezeu. N-ar fi stat soldați înarmați la porțile lui, nici steaguri romane fluturând de pe zidurile lui. Destinul slăvit care ar fi putut binecuvânta Ierusalimul, dacă L-ar fi primit pe Răscumpărătorul său, s-a înălțat înaintea Fiului lui Dumnezeu. El a văzut că, prin El, ar fi putut fi vindecat de cumplita lui boală, eliberat din robie și statornicit ca puternica metropolă a pământului. De pe zidurile lui, porumbelul păcii ar fi plecat către toate neamurile. El ar fi fost diadema de slavă a lumii.”

> “But the bright picture of what Jerusalem might have been fades from the Saviour’s sight. He realizes what she now is under the Roman yoke, bearing the frown of God, doomed to His retributive judgment. He takes up the broken thread of His lamentation: ‘But now they are hid from thine eyes. For the days shall come upon thee, that thine enemies shall cast a trench about thee, and compass thee round, and keep thee in on every side, and shall lay thee even with the ground, and thy children within thee; and they shall not leave in thee one stone upon another; because thou knewest not the time of thy visitation.’

> „Dar tabloul luminos al ceea ce ar fi putut fi Ierusalimul se estompează dinaintea privirii Mântuitorului. El își dă seama de ceea ce este ea acum sub jugul roman, purtând încruntarea lui Dumnezeu, sortită judecății Sale răzbunătoare. El reia firul frânt al lamentației Sale: «Dar acum acestea sunt ascunse de ochii tăi. Căci vor veni peste tine zile când vrăjmașii tăi vor ridica un șanț împotriva ta, te vor înconjura și te vor strâmtora din toate părțile, te vor face una cu pământul, pe tine și pe copiii tăi din mijlocul tău; și nu vor lăsa în tine piatră pe piatră, pentru că n-ai cunoscut vremea cercetării tale.»”

> “Christ came to save Jerusalem with her children; but Pharisaical pride, hypocrisy, jealousy, and malice had prevented Him from accomplishing His purpose. Jesus knew the terrible retribution which would be visited upon the doomed city. He saw Jerusalem encompassed with armies, the besieged inhabitants driven to starvation and death, mothers feeding upon the dead bodies of their own children, and both parents and children snatching the last morsel of food from one another, natural affection being destroyed by the gnawing pangs of hunger. He saw that the stubbornness of the Jews, as evinced in their rejection of His salvation, would also lead them to refuse submission to the invading armies. He beheld Calvary, on which He was to be lifted up, set with crosses as thickly as forest trees. He saw the wretched inhabitants suffering torture on the rack and by crucifixion, the beautiful palaces destroyed, the temple in ruins, and of its massive walls not one stone left upon another, while the city was plowed like a field. Well might the Saviour weep in agony in view of that fearful scene.

> Hristos a venit să mântuiască Ierusalimul împreună cu copiii lui; dar mândria fariseică, ipocrizia, gelozia și răutatea Îl împiedicaseră să-Și împlinească scopul. Isus cunoștea cumplita răsplătire care avea să se abată asupra cetății osândite. El vedea Ierusalimul înconjurat de oști, locuitorii asediați împinși la înfometare și la moarte, mame hrănindu-se cu trupurile neînsuflețite ale propriilor lor copii, iar părinți și copii deopotrivă smulgându-și unul altuia ultima bucățică de hrană, în timp ce afecțiunea firească era nimicită de chinurile mistuitoare ale foamei. El vedea că încăpățânarea iudeilor, așa cum se dovedise prin respingerea mântuirii Sale, avea să-i conducă și la refuzul de a se supune oștirilor năvălitoare. El privea spre Calvarul pe care urma să fie înălțat, împânzit de cruci, dese ca arborii pădurii. El vedea pe nenorociții locuitori suferind tortura pe roată și prin răstignire, frumoasele palate nimicite, templul în ruine, iar din zidurile lui masive să nu mai rămână piatră pe piatră, în timp ce cetatea era arată ca un ogor. Pe bună dreptate putea Mântuitorul să plângă în agonie la vederea acelei priveliști înfricoșătoare.

> “Jerusalem had been the child of His care, and as a tender father mourns over a wayward son, so Jesus wept over the beloved city. How can I give thee up? How can I see thee devoted to destruction? Must I let thee go to fill up the cup of thine iniquity? One soul is of such value that, in comparison with it, worlds sink into insignificance; but here was a whole nation to be lost. When the fast westering sun should pass from sight in the heavens, Jerusalem’s day of grace would be ended. While the procession was halting on the brow of Olivet, it was not yet too late for Jerusalem to repent. The angel of mercy was then folding her wings to step down from the golden throne to give place to justice and swift-coming judgment. But Christ’s great heart of love still pleaded for Jerusalem, that had scorned His mercies, despised His warnings, and was about to imbrue her hands in His blood. If Jerusalem would but repent, it was not yet too late. While the last rays of the setting sun were lingering on temple, tower, and pinnacle, would not some good angel lead her to the Saviour’s love, and avert her doom? Beautiful and unholy city, that had stoned the prophets, that had rejected the Son of God, that was locking herself by her impenitence in fetters of bondage,—her day of mercy was almost spent!” Desire of Ages, 576–578.

> „Ierusalimul fusese copilul grijii Sale, și, așa cum un tată duios jelește pentru un fiu rătăcitor, tot astfel Isus a plâns pentru cetatea iubită. Cum să te dau? Cum să te văd sortită nimicirii? Trebuie să te las să umpli măsura nelegiuirii tale? Un singur suflet are o asemenea valoare încât, în comparație cu el, lumi întregi se cufundă în nesemnătate; dar aici era o națiune întreagă care urma să fie pierdută. Când soarele grăbit spre apus avea să dispară din văzduh, ziua harului pentru Ierusalim avea să se încheie. În timp ce alaiul se oprise pe coama Muntelui Măslinilor, încă nu era prea târziu pentru ca Ierusalimul să se pocăiască. Îngerul milei își strângea atunci aripile pentru a coborî de pe tronul de aur și a face loc dreptății și judecății care se apropia cu repeziciune. Dar marea inimă plină de iubire a lui Hristos încă stăruia pentru Ierusalimul care disprețuise îndurările Sale, nesocotise avertizările Sale și era pe punctul de a-și mânji mâinile în sângele Său. Dacă Ierusalimul s-ar fi pocăit, încă nu era prea târziu. În timp ce ultimele raze ale soarelui la apus mai zăboveau asupra templului, turnului și piscului, nu avea oare vreun înger bun să-l conducă spre iubirea Mântuitorului și să-i abată osânda? Cetate frumoasă și nelegiuită, care îi ucisese cu pietre pe proroci, care Îl respinsese pe Fiul lui Dumnezeu, care, prin nepocăința ei, se fereca singură în lanțurile robiei, — ziua milei ei era aproape sfârșită!” Hristos, Lumina lumii, 576–578.

As the warfare against Jerusalem is described by Isaiah in chapter twenty-two those attacking “set themselves in array at the gate.” Elam and Kir are at the gate with weapons ready and they then discover Jerusalem’s covering. In Isaiah the “covering” that is discovered by the enemies at the gate is the shadow of Egypt.

Tako, dok Izaija u dvadeset drugom poglavlju opisuje ratovanje protiv Jerusalima, oni koji napadaju „postavljaju se u bojni poredak kod vrata“. Elam i Kir stoje kod vrata sa spremnim oružjem, a zatim otkrivaju pokrivalo Jerusalima. Kod Izaije, „pokrivalo“ koje neprijatelji kod vrata otkrivaju jeste senka Egipta.

> Woe to the rebellious children, saith the Lord, that take counsel, but not of me; and that cover with a covering, but not of my spirit, that they may add sin to sin: That walk to go down into Egypt, and have not asked at my mouth; to strengthen themselves in the strength of Pharaoh, and to trust in the shadow of Egypt! Isaiah 30:1, 2.

> Ve copiilor răzvrătiți, zice Domnul, care țes planuri, dar nu de la Mine; și care se acoperă cu un acoperământ, dar nu din Duhul Meu, ca să adauge păcat peste păcat; care se duc să coboare în Egipt, și nu au întrebat gura Mea, ca să se întărească prin tăria lui Faraon și să se încreadă în umbra Egiptului! Isaia 30:1, 2.

It is recognized by Jerusalem’s enemies that those represented by Shebna have placed their trust in Egypt, thinking Egypt would protect them, whereas those represented by Eliakim the son of Hilkiah trust not in the “shadow of Egypt” but are covered with covering of God’s Spirit and trust in the “shadow of the Most High.”

Recunoaște și vrăjmașii Ierusalimului că aceia reprezentați de Șebna și-au pus încrederea în Egipt, socotind că Egiptul îi va ocroti, pe când aceia reprezentați de Eliakim, fiul lui Hilchia, nu se încred în „umbra Egiptului”, ci sunt acoperiți de acoperământul Duhului lui Dumnezeu și se încred în „umbra Celui Preaînalt”.

> He that dwelleth in the secret place of the most High shall abide under the shadow of the Almighty. I will say of the Lord, He is my refuge and my fortress: my God; in him will I trust. Psalms 91:1, 2.

> Cel ce locuiește în locul tainic al Celui Preaînalt va rămâne sub umbra Celui Atotputernic. Eu zic despre Domnul: El este locul meu de scăpare și cetățuia mea; Dumnezeul meu, în El mă voi încrede. Psalmii 91:1, 2.

At the Sunday law crisis, the wise virgins represented by Eliakim the son of Hilkiah are trusting the shadow of the most High, and the foolish virgins represented by Shebna are trusting in the shadow of Egypt. The word translated as “discovered” means to strip down and take into captivity. The enemies at the gate recognize that the protection of Jerusalem has been removed, and Shebna and his cohorts then begin to try and save themselves, for they see “the breaches of the city of David” and they see there are many breaches that will allow the enemy to enter. In a panic, as represented in the parable of the ten virgins, the foolish begin to search for protection, but they have none.

În timpul crizei legii duminicale, fecioarele înțelepte, reprezentate de Eliakim, fiul lui Hilchia, se încred în umbra Celui Preaînalt, iar fecioarele neînțelepte, reprezentate de Șebna, se încred în umbra Egiptului. Cuvântul tradus prin „descoperit” înseamnă a dezbrăca și a duce în captivitate. Vrăjmașii de la poartă recunosc că ocrotirea Ierusalimului a fost îndepărtată, iar Șebna și tovarășii lui încep atunci să încerce să se salveze, căci văd „spărturile cetății lui David” și văd că sunt multe spărturi care vor îngădui vrăjmașului să intre. Cuprinși de panică, așa cum este reprezentat în parabola celor zece fecioare, cei neînțelepți încep să caute ocrotire, dar nu au niciuna.

Shebna looks to the “the armour of the forest” to save him, but it is too late. He counts the houses in Jerusalem and begins to tear them down to fortify the wall, but it is too late. They gather together water from the lower pool and try to connect with the water of the old pool, but it is too late. Water being a primary symbol of the Holy Spirit identifies that they are desperately looking for oil, but its too late. In all their efforts they forgot the Creator of the pools, and that he made those “pools” of truth long ago. They forgot that it was the Rock of Ages that provided the message in the old times. They chose not to walk in the old paths, represented by the foundations that were established through the work of William Miller.

Șebna privește spre „armura pădurii” ca să-l scape, dar este prea târziu. El numără casele din Ierusalim și începe să le dărâme pentru a întări zidul, dar este prea târziu. Ei adună laolaltă apa din iazul de jos și încearcă să o lege de apa iazului celui vechi, dar este prea târziu. Apa, fiind un simbol principal al Duhului Sfânt, arată că ei caută cu disperare untdelemn, dar este prea târziu. În toate strădaniile lor au uitat de Creatorul iazurilor și că El a făcut acele „iazuri” ale adevărului cu mult timp în urmă. Au uitat că Stânca Veacurilor a fost aceea care a dat solia în vremurile de demult. Au ales să nu umble pe cărările cele vechi, reprezentate prin temeliile care au fost așezate prin lucrarea lui William Miller.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> „Neprietenul caută să abată mințile fraților și surorilor noastre de la lucrarea de pregătire a unui popor care să stea în picioare în aceste zile de pe urmă. Sofismele lui sunt menite să îndepărteze mințile de la primejdiile și îndatoririle ceasului acestuia. Ei socotesc drept nimic lumina pe care Hristos a venit din cer să i-o dea lui Ioan pentru poporul Său. Ei învață că scenele care stau chiar înaintea noastră nu sunt de o însemnătate suficientă pentru a primi o atenție deosebită. Ei zădărnicesc adevărul de origine cerească și îl lipsesc pe poporul lui Dumnezeu de experiența lui din trecut, dându-i în schimb o știință mincinoasă.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ Jeremiah 6:16.

> „Așa zice Domnul: Stați în drumuri, priviți și întrebați de cărările cele vechi, care este calea cea bună, și umblați pe ea.” Ieremia 6:16.

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith—the foundations that were laid at the beginning of our work by prayerful study of the word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> „Nimeni să nu caute să smulgă temeliile credinței noastre — temeliile care au fost puse la începutul lucrării noastre prin studiul Cuvântului însoțit de rugăciune și prin descoperire. Pe aceste temelii am zidit în ultimii cincizeci de ani. Oamenii pot presupune că au găsit o cale nouă și că pot pune o temelie mai tare decât aceea care a fost pusă. Dar aceasta este o mare amăgire. Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă.”

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand? It soon fell, for it was not founded upon the Rock.

> „În trecut, mulți s-au apucat să zidească o credință nouă, să întemeieze principii noi. Dar cât timp a dăinuit zidirea lor? Curând s-a prăbușit, căci nu era întemeiată pe Stâncă.״

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying: ‘Other foundation can no man lay than that is laid’? 1 Corinthians 3:11.

> „N-au trebuit oare primii ucenici să se confrunte cu spusele oamenilor? N-au trebuit ei oare să asculte teorii false și apoi, după ce au făcut totul, să rămână neclintiți, spunând: «Nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă»? 1 Corinteni 3:11.”

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Testimonies, volume 8, 296, 297.

> „Așadar, trebuie să păstrăm începutul încrederii noastre neclintit până la sfârșit. Cuvinte de putere au fost trimise de Dumnezeu și de Hristos acestui popor, scoțându-l din lume, punct cu punct, în lumina clară a adevărului prezent. Cu buze atinse de foc sfânt, slujitorii lui Dumnezeu au vestit solia. Rostirea divină și-a pus pecetea asupra autenticității adevărului vestit.” Testimonies, volumul 8, 296, 297.

The “day” which that all this takes place is the biblical “day” which Isaiah identifies as the that the Lord God of Hosts called for “weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding of sackcloth.”

„Ziua” în care toate acestea au loc este „ziua” biblică pe care Isaia o identifică drept aceea în care Domnul Dumnezeu al oștirilor a chemat la „plâns și bocire, la rasul capului și la încingerea cu sac.”

> And the Lord spake unto Moses, saying, Also on the tenth day of this seventh month there shall be a day of atonement: it shall be an holy convocation unto you; and ye shall afflict your souls, and offer an offering made by fire unto the Lord. And ye shall do no work in that same day: for it is a day of atonement, to make an atonement for you before the Lord your God. For whatsoever soul it be that shall not be afflicted in that same day, he shall be cut off from among his people. And whatsoever soul it be that doeth any work in that same day, the same soul will I destroy from among his people. Ye shall do no manner of work: it shall be a statute forever throughout your generations in all your dwellings. It shall be unto you a sabbath of rest, and ye shall afflict your souls: in the ninth day of the month at even, from even unto even, shall ye celebrate your sabbath. Leviticus 23:26–32.

> Şi Domnul a vorbit lui Moise, zicând: „Tot astfel, în ziua a zecea a acestei luni a şaptea va fi o zi a ispăşirii; să aveţi o adunare sfântă şi să vă smeriţi sufletele, şi să aduceţi Domnului o jertfă mistuită de foc. În aceeaşi zi să nu faceţi nicio lucrare, căci este o zi a ispăşirii, ca să se facă ispăşire pentru voi înaintea Domnului Dumnezeului vostru. Căci orice suflet care nu se va smeri în aceeaşi zi va fi nimicit din poporul său. Şi orice suflet care va face vreo lucrare în aceeaşi zi, pe acela îl voi nimici din mijlocul poporului său. Să nu faceţi niciun fel de lucrare: aceasta să fie o rânduială veşnică în toate generaţiile voastre, în toate locuinţele voastre. Să fie pentru voi un sabat de odihnă şi să vă smeriţi sufletele; din seara zilei a noua a lunii până în seara următoare să prăznuiţi sabatul vostru.” Leviticul 23:26–32.

The day that is illustrated by Shebna and Eliakim the son of Hilkiah is the antitypical Day of Atonement, which covers the history of 1844 until Michael stands up. In that period of time Adventism has been called to “afflict” their souls, or as Isaiah represents it is call “to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth.”

Ziua ilustrată prin Șebna și Eliakim, fiul lui Hilchia, este Ziua antitipică a Ispășirii, care cuprinde istoria de la 1844 până când Se va ridica Mihail. În acea perioadă de timp, adventismul a fost chemat să-și „smerească” sufletele sau, așa cum o prezintă Isaia, este chemat „la plâns, și la tânguire, și la chelie, și la încingere cu sac”.

> “In 1844 our great High Priest entered the most holy place of the heavenly sanctuary, to begin the work of the investigative judgment. The cases of the righteous dead have been passing in review before God. When that work shall be completed, judgment is to be pronounced upon the living. How precious, how important are these solemn moments! Each of us has a case pending in the court of heaven. We are individually to be judged according to the deeds done in the body. In the typical service, when the work of atonement was performed by the high priest in the most holy place of the earthly sanctuary, the people were required to afflict their souls before God, and confess their sins, that they might be atoned for and blotted out. Will any less be required of us in this antitypical day of atonement, when Christ in the sanctuary above is pleading in behalf of His people, and the final, irrevocable decision is to be pronounced upon every case?

> „În anul 1844, Marele nostru Preot a intrat în Locul Preasfânt al sanctuarului ceresc, pentru a începe lucrarea judecății de cercetare. Cazurile drepților morți au trecut în revistă înaintea lui Dumnezeu. Când această lucrare va fi încheiată, judecata urmează să fie rostită asupra celor vii. Cât de prețioase, cât de importante sunt aceste clipe solemne! Fiecare dintre noi are un caz în curs înaintea tribunalului cerului. Fiecare urmează să fie judecat potrivit faptelor săvârșite în trup. În serviciul simbolic, când lucrarea de ispășire era săvârșită de marele preot în Locul Preasfânt al sanctuarului pământesc, poporului i se cerea să-și smerească sufletele înaintea lui Dumnezeu și să-și mărturisească păcatele, pentru ca acestea să fie ispășite și șterse. Se va cere oare mai puțin de la noi în această zi antitipică a ispășirii, când Hristos, în sanctuarul de sus, mijlocește în favoarea poporului Său, iar hotărârea finală, irevocabilă, urmează să fie rostită asupra fiecărui caz?”

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.” Selected Messages, book 1, 124, 125.

> „Care este starea noastră în acest timp înfricoșător și solemn? Vai, câtă mândrie domnește în biserică, câtă fățărnicie, câtă amăgire, câtă iubire pentru îmbrăcăminte, pentru frivolitate și pentru distracții, câtă dorință de întâietate! Toate aceste păcate au întunecat mintea, astfel încât lucrurile veșnice n-au fost înțelese. Nu vom cerceta oare Scripturile, ca să știm unde ne aflăm în istoria acestei lumi? Nu vom ajunge oare să înțelegem lucrarea care se săvârșește pentru noi în acest timp și poziția pe care noi, ca păcătoși, ar trebui s-o ocupăm câtă vreme această lucrare de ispășire este în desfășurare? Dacă avem vreo grijă pentru mântuirea sufletelor noastre, trebuie să facem o schimbare hotărâtă. Trebuie să-L căutăm pe Domnul cu adevărată pocăință; trebuie, cu adâncă zdrobire sufletească, să ne mărturisim păcatele, pentru ca ele să fie șterse.” Solii alese, cartea 1, 124, 125.

> And in that day did the Lord God of hosts call to weeping, and to mourning, and to baldness, and to girding with sackcloth: And behold joy and gladness, slaying oxen, and killing sheep, eating flesh, and drinking wine: let us eat and drink; for tomorrow we shall die. Isaiah 22:12, 13.

> Și în ziua aceea Domnul Dumnezeu al oștirilor a chemat la plângere și la bocet, la raderea capului și la încingerea cu sac; dar iată, veselie și bucurie, înjunghiere de boi și tăiere de oi, mâncare de carne și băutură de vin: să mâncăm și să bem, căci mâine vom muri. Isaia 22:12, 13.

The Lord called Shebna to afflict his soul, but he chose to eat and drink and party on. The Lord “revealed” in his “ears” that Shebna’s sin would not be purged. The word translated as “purged” is the word used in Leviticus for “atonement.” This sin of Laodicean Adventism will not be atoned for. Now Isaiah begins to address the relationship of Shebna (Laodicean Adventists) with Eliakim, the son of Hilkiah (Philadelphian Adventists).

Domnul l-a chemat pe Șebna să-și smerească sufletul, dar el a ales să mănânce, să bea și să petreacă mai departe. Domnul a „descoperit” în „urechile” lui că păcatul lui Șebna nu va fi ispășit. Cuvântul tradus prin „ispășit” este cuvântul folosit în Leviticul pentru „ispășire”. Acest păcat al adventismului laodicean nu va fi ispășit. Acum Isaia începe să se adreseze relației dintre Șebna (adventiștii laodiceeni) și Eliachim, fiul lui Hilchia (adventiștii filadelfieni).

Shebna is the “treasurer” as was Judas. And Tobiah in the days of Nehemiah was living in God’s sanctuary in a chamber (treasury) where the offerings were to be kept. When Nehemiah cleansed the temple, he cast out Tobiah and his stuff. Shebna is also to be thrown out. Both illustrate the spewing out of Laodicean Adventism at the Sunday law.

Șebna este „vistiernicul”, așa cum a fost Iuda. Iar Tobia, în zilele lui Neemia, locuia în sanctuarul lui Dumnezeu, într-o cămară (vistierie) unde trebuiau să fie păstrate darurile. Când Neemia a curățit templul, l-a aruncat afară pe Tobia și lucrurile lui. Șebna trebuie, de asemenea, să fie aruncat afară. Amândoi ilustrează lepădarea adventismului laodicean la legea duminicală.

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> „Din pricina cruzimii și a perfidiei amoniților și moabiților față de Israel, Dumnezeu declarase prin Moise că ei trebuiau să fie pentru totdeauna excluși din adunarea poporului Său. Vezi Deuteronomul 23:3–6. În sfidarea acestui cuvânt, marele-preot izgonise darurile păstrate în încăperea Casei lui Dumnezeu, ca să facă loc acestui reprezentant al unei rase proscrise. Un dispreț mai mare față de Dumnezeu nu s-ar fi putut arăta decât prin acordarea unei asemenea favori acestui vrăjmaș al lui Dumnezeu și al adevărului Său.”

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> „La întoarcerea sa din Persia, Neemia a aflat despre această profanare îndrăzneață și a luat fără întârziere măsuri pentru a-l izgoni pe intrus. «M-am mâhnit foarte», declară el; «de aceea am aruncat afară din odaie toate lucrurile casei lui Tobia. Apoi am poruncit, și au curățit odăile; și am adus iarăși acolo vasele Casei lui Dumnezeu, împreună cu darul de mâncare și tămâia.»”

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.” Prophets and Kings, 670.

> „Nu numai că templul fusese profanat, ci și darurile fuseseră folosite în mod greșit. Aceasta avusese tendința de a descuraja dărnicia poporului. Ei își pierduseră zelul și ardoarea și erau nehotărâți să-și plătească zecimile. Vistieriile Casei Domnului erau slab aprovizionate; mulți dintre cântăreți și dintre ceilalți angajați în slujba templului, neprimind sprijin suficient, părăsiseră lucrarea lui Dumnezeu pentru a munci în altă parte.” Profeți și regi, 670.

Shebna, Judas and Tobiah all represent Laodicean Adventists at the end of time.

Șebna, Iuda și Tobia îi reprezintă pe adventiștii laodiceeni de la sfârșitul timpului.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down. Isaiah 22:15–19.

> Așa zice Domnul Dumnezeul oștirilor: „Du-te, intră la acest vistiernic, la Șebna, care este peste casă, și spune-i: «Ce ai tu aici? și pe cine ai tu aici, de ți-ai săpat aici un mormânt, cum își sapă cineva un mormânt sus de tot, și își cioplește o locuință în stâncă?» Iată, Domnul te va arunca departe cu o aruncare puternică și te va înfășura strâns. Cu siguranță te va rostogoli și te va azvârli ca pe o minge într-o țară întinsă; acolo vei muri și acolo carele slavei tale vor fi rușinea casei domnului tău. Te voi izgoni din slujba ta și te va da jos din dregătoria ta.” Isaia 22:15–19.

As the king of the north is approaching Jerusalem, and it is to be remembered that the approach is a progressive approach which the citizens of Jerusalem knew was coming. This is what is identified in Isaiah chapter twenty when Tartan the Assyrian commander conquered Ashdod in Egypt. They knew what was coming and Shebna spent his time making himself a fancy grave. Archeologists found Shebna’s grave and removed the written statement that was upon the grave entrance, and it is now in a British Museum. Amazingly enough, when Shebna got removed and Eliakim the son of Hilkiah took over Shebna’s leadership position, Eliakim the son of Hilkiah received a royal seal that he could use to endorse his name on official documents. That seal was also found by archeologists and is in the same museum in England. Shebna is in the museum represented by his grave, the mark of death, and Eliakim, the son of Hilkiah’s is in the museum with the representation of the seal of life.

Mugihe umwami wo mu majyaruguru ari kwegera Yerusalemu, kandi hakwiriye kwibukwa ko uku kwegera kwari ugukomeza kwegera buhoro buhoro, ibyo abaturage ba Yerusalemu bari bazi ko bizaza. Ibi ni byo bivugwa muri Yesaya igice cya makumyabiri, igihe Tartani, umugaba w’Abashuri, yigaruriraga Ashidodi muri Egiputa. Bari bazi ibyari bigiye kuza, nyamara Shebuna yamaze igihe cye yibwiriza imva y’akataraboneka. Abacukuzi b’ibyataburuwe mu matongo babonye imva ya Shebuna, bakuraho inyandiko yari iri ku muryango wayo, none ubu iri mu Nzu Ndangamurage y’Abongereza. Igitangaje ni uko, igihe Shebuna yavanwagaho maze Eliyakimu mwene Hilukiya agasimbura umwanya we w’ubuyobozi, Eliyakimu mwene Hilukiya yahawe ikimenyetso cya cyami yashoboraga gukoresha yemeza izina rye ku nyandiko zemewe n’ubutegetsi. Icyo kimenyetso na cyo cyabonetse n’abacukuzi b’ibyataburuwe mu matongo kandi kiri muri iyo nzu ndangamurage yo mu Bwongereza. Shebuna ari muri iyo nzu ndangamurage ahagarariwe n’imva ye, ikimenyetso cy’urupfu, na Eliyakimu mwene Hilukiya na we ari muri iyo nzu ndangamurage ahagarariwe n’ikimenyetso cye, ikigereranyo cy’ubugingo.

For Shebna’s rejection of the warning message concerning the king of the north, he was spewed out of the mouth of the Lord, and the word translated as “spewed” in Revelation’s warning to Laodicea actually means projectile vomiting. With Nehemiah he cast out Tobiah and his stuff and with Shebna he was violently tossed like a ball into a far country. Shebna is Laodicean Adventists who are rejecting the prophetic message that was unsealed in 1989 and preparing for the grave—the mark of the beast, and Eliakim the son of Hilkiah, is Philadelphia Adventism that receive the seal of God.

Pentru respingerea de către Șebna a soliei de avertizare privitoare la împăratul de la miazănoapte, el a fost vărsat din gura Domnului, iar cuvântul tradus prin „vărsat” în avertizarea din Apocalipsa către Laodicea înseamnă, de fapt, vărsătură proiectată cu violență. Odată cu Neemia, El l-a aruncat afară pe Tobia și lucrurile lui, iar cu Șebna, el a fost azvârlit cu putere ca o minge într-o țară depărtată. Șebna reprezintă adventiștii laodiceeni care resping solia profetică desigilată în 1989 și se pregătesc pentru mormânt — semnul fiarei; iar Eliakim, fiul lui Hilchia, reprezintă adventismul filadelfian, care primește sigiliul lui Dumnezeu.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. Isaiah 22:20, 21.

> Și va fi în ziua aceea că voi chema pe robul Meu, Eliakim, fiul lui Hilchia; și îl voi îmbrăca cu haina ta și îl voi întări cu cingătoarea ta și voi pune stăpânirea ta în mâna lui; și el va fi un tată pentru locuitorii Ierusalimului și pentru casa lui Iuda. Isaia 22:20, 21.

At the Sunday law the wheat and tares of Adventism are separated, and the leadership of the church triumphant is given to Eliakim the son of Hilkiah, and the Lord then lifts up His church as an ensign as the third angel’s message swells to a loud cry. I have been perhaps too redundant by including the phrase “the son of Hilkiah,” when I could simply say Eliakim. But together the father and his child are a symbol of the Elijah message before the seven last plagues. Elijah’s message employs the symbolism of fathers and children to represent the first (father) and the last (son). This prophetic relationship contributes to the final riddles in chapter twenty-two. The promise to Eliakim, the son of Hilkiah is that the Lord would lay upon his shoulder the key of the house of David.

La legea duminicală, grâul și neghina Adventismului sunt despărțite, iar conducerea bisericii biruitoare îi este dată lui Eliakim, fiul lui Hilchia; iar Domnul Își înalță atunci biserica drept un steag, pe măsură ce solia îngerului al treilea se amplifică până la un mare strigăt. Poate că am fost prea redundant incluzând expresia „fiul lui Hilchia”, când aș fi putut spune pur și simplu Eliakim. Dar, împreună, tatăl și copilul său sunt un simbol al soliei lui Ilie înainte de cele șapte plăgi de pe urmă. Solia lui Ilie folosește simbolismul taților și al copiilor pentru a reprezenta pe cel dintâi (tatăl) și pe cel din urmă (fiul). Această relație profetică contribuie la enigmele finale din capitolul douăzeci și doi. Făgăduința făcută lui Eliakim, fiul lui Hilchia, este că Domnul va pune pe umărul lui cheia casei lui David.

The “house of David” is the message of father and son that Jesus referred to in his final conversation with the rebellious Jews. It is also where He closes the book of Revelation. The house of David had a key, that if nothing else is used on October 22, 1844, for the only place in the Scriptures that references this key is in the message to the Philadelphian church.

„Casa lui David” este solia despre Tatăl și Fiul la care Isus S-a referit în convorbirea Sa finală cu iudeii răzvrătiți. Tot acolo încheie El și cartea Apocalipsei. Casa lui David avea o cheie care, dacă nimic altceva nu este folosit cu privire la 22 octombrie 1844, este relevantă, căci singurul loc din Scripturi care face referire la această cheie se află în mesajul către biserica din Filadelfia.

> And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open. Isaiah 22:22.

> Na u njegovu ću pleću staviti ključ doma Davidova; kad on otvori, nitko neće zatvoriti; kad on zatvori, nitko neće otvoriti. Izaija 22,22.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Because thou hast kept the word of my patience, I also will keep thee from the hour of temptation, which shall come upon all the world, to try them that dwell upon the earth. Behold, I come quickly: hold that fast which thou hast, that no man take thy crown. Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–12.

> Și îngerului bisericii din Filadelfia scrie-i: Acestea zice Cel ce este sfânt, Cel ce este adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu va închide, și închide și nimeni nu va deschide: Știu faptele tale: iată, ți-am pus înainte o ușă deschisă, pe care nimeni nu o poate închide; fiindcă ai puțină putere și ai păzit cuvântul Meu și nu Mi-ai tăgăduit Numele. Iată, îi voi face pe cei din sinagoga Satanei, care zic că sunt iudei și nu sunt, ci mint; iată, îi voi face să vină și să se închine înaintea picioarelor tale și să cunoască faptul că Eu te-am iubit. Fiindcă ai păzit cuvântul răbdării Mele, și Eu te voi păzi de ceasul ispitei care va veni peste toată lumea, ca să-i încerce pe cei ce locuiesc pe pământ. Iată, Eu vin curând: ține cu tărie ce ai, ca nimeni să nu-ți ia cununa. Pe cel ce va birui îl voi face un stâlp în templul Dumnezeului Meu, și nu va mai ieși afară nicidecum; și voi scrie pe el Numele Dumnezeului Meu și numele cetății Dumnezeului Meu, noul Ierusalim, care se coboară din cer de la Dumnezeul Meu; și voi scrie pe el Numele Meu cel nou. Cine are ureche, să audă ce zice bisericilor Duhul. Apocalipsa 3:7–12.

Eliakim represents a Philadelphian during the Millerite movement that opens the Most Holy Place on October 22, 1844. I know that it was Christ our High Priest that opened that dispensational door, but Christ laid the key on the shoulder of Eliakim the son of Hilkiah, and states that “he shall open.” We have reached the point I pointed out at the beginning of this article.

Eliachim reprezintă un filadelfian în timpul mișcării millerite care deschide Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844. Știu că Hristos, Marele nostru Preot, a fost Cel care a deschis acea ușă dispensațională, dar Hristos a pus cheia pe umărul lui Eliachim, fiul lui Hilchia, și afirmă că „el va deschide”. Am ajuns la punctul pe care l-am indicat la începutul acestui articol.

There are eighteen times in Isaiah that we find the word “burden,” but seven of those times represent something that is carried upon the shoulder and eleven times it represents a prophecy of doom. One of those eighteen times the word that means a prophecy of doom is also simultaneously used to represent a burden that is carried upon the shoulder.

În Isaia găsim de optsprezece ori cuvântul „povară”, însă de șapte ori acesta desemnează ceva purtat pe umăr, iar de unsprezece ori desemnează o prorocie de osândă. Într-una dintre aceste optsprezece ocurențe, cuvântul care înseamnă o prorocie de osândă este folosit totodată și pentru a desemna o povară purtată pe umăr.

The story of the valley of vision is about a message of doom that creates two classes of worshippers in Jerusalem. The prophetic message that identified the opening of the judgment was presented by Father Miller and it is the first angel’s message that ended when the holy place door was shut and the Most Holy Place was opened on October 22, 1844. The “burden” that was placed upon William Miller’s shoulder, that he was commissioned to carry to the world was the first angel’s message, a prophecy of doom that ended on October 22, 1844 with the arrival of the third angel’s message.

Povestea văii vedeniei este despre un mesaj de osândă care creează două clase de închinători în Ierusalim. Mesajul profetic care a identificat deschiderea judecății a fost prezentat de Părintele Miller și este solia primului înger, care s-a încheiat atunci când ușa Locului Sfânt a fost închisă, iar Locul Preasfânt a fost deschis la 22 octombrie 1844. „Povara” care a fost pusă pe umărul lui William Miller, pe care el a fost însărcinat să o poarte lumii, a fost solia primului înger, o profeție de osândă care s-a încheiat la 22 octombrie 1844, odată cu sosirea soliei celui de-al treilea înger.

The “key of the house of David will I lay upon his shoulder,” and it says, “In that day,” “shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off.”

„Cheia casei lui David o voi pune pe umărul lui”, iar apoi spune: „În ziua aceea”, „pironul înfipt într-un loc sigur va fi scos, va fi tăiat și va cădea; și povara care era asupra lui va fi nimicită.”

The word translated as “burden” here is the word identifying a prophecy of doom, but this prophecy of doom is not the Hebrew word Isaiah uses to represent something you carry on your shoulder. As the word for prophecy of doom it means that Eliakim, the son of Hilkiah would have the key of David placed upon his shoulder, and the burden that is upon his shoulder is a prophecy of doom. It is a profound play of words!

Cuvântul tradus aici prin „povară” este cuvântul care desemnează o prorocie de nenorocire, însă această prorocie de nenorocire nu este termenul ebraic pe care Isaia îl folosește pentru a reprezenta ceva ce porți pe umăr. Ca termen pentru prorocie de nenorocire, el înseamnă că lui Eliakim, fiul lui Hilchia, i-ar fi pusă pe umăr cheia lui David, iar povara care este pe umărul lui este o prorocie de nenorocire. Este un joc de cuvinte profund!

Sister White says this about a key that is attached to the Bible.

Soră White spune următoarele despre o cheie care este atașată Bibliei.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> „În legătură cu Cuvântul lui Dumnezeu există o cheie care deschide caseta prețioasă, spre satisfacția și desfătarea noastră. Mă simt recunoscătoare pentru fiecare rază de lumină. În viitor, experiențe care acum ne sunt foarte tainice vor fi explicate. Unele experiențe s-ar putea să nu le înțelegem niciodată pe deplin până când acest muritor se va îmbrăca în nemurire.” Manuscript Releases, volumul 17, 261.

Miller’s opening remarks about his dream says this.

Declarațiile introductive ale lui Miller despre visul său spun astfel.

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Early Writings, 81.

> „Am visat că Dumnezeu, printr-o mână nevăzută, mi-a trimis o casetă lucrată cu măiestrie neobișnuită, de vreo zece țoli lungime și șase lățime, făcută din abanos și perle, încrustate cu iscusință. De casetă era atașată o cheie. Am luat îndată cheia și am deschis caseta, când, spre uimirea și surprinderea mea, am găsit-o plină cu tot felul și de toate mărimile de bijuterii, diamante, pietre prețioase și monede de aur și de argint, de orice dimensiune și valoare, frumos așezate fiecare la locul lor în casetă; și astfel așezate, ele reflectau o lumină și o slavă pe care numai soarele o putea egala.” Early Writings, 81.

In James White’s footnotes of the dream, he says this of the key.

În notele de subsol ale lui James White cu privire la vis, el spune aceasta despre cheie.

> The “‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.” James White.

> „‘Cheia atașată’ era modul său de a interpreta Cuvântul profetic — comparând Scriptura cu Scriptura — Biblia fiind propriul ei interpret. Cu această cheie, fratele Miller a deschis ‘cufărul’, adică marele adevăr al adventului pentru lume.” James White.

James White commented on this dream, and in so doing he wrote an introduction. It is most important to recognize that Miller had his dream and published it in 1847, at least two years after the Great Disappointment, when the formerly unified Millerite Adventist’s had been scattered. Miller was separated from the movement, and the “little flock” that was “scattered abroad” were still suffering from the disappointment. Miller’s dream spoke to the situation and James White commented upon it and Ellen White referred to it in an absolutely positive manner. James White wrote an introduction to his dream, included his dream and then added a few footnotes. His introduction, the dream and the footnotes will be at the end of this article for those needing access to this information.

James White a comentat acest vis și, făcând astfel, a scris o introducere. Este de cea mai mare importanță să se recunoască faptul că Miller a avut visul său și l-a publicat în 1847, la cel puțin doi ani după Marea Dezamăgire, când adventiștii milleriți, odinioară uniți, fuseseră împrăștiați. Miller era separat de mișcare, iar „turma cea mică”, care fusese „împrăștiată pretutindeni”, încă suferea din pricina dezamăgirii. Visul lui Miller se referea la acea situație, iar James White l-a comentat, în timp ce Ellen White a făcut referire la el într-un mod absolut pozitiv. James White a scris o introducere la visul său, a inclus visul, iar apoi a adăugat câteva note de subsol. Introducerea sa, visul și notele de subsol vor fi la sfârșitul acestui articol pentru cei care au nevoie de acces la aceste informații.

Isaiah twenty-two is an illustration of the beginning and ending of Adventism. In both histories there was and will be a separation that occurred on October 22, 1844 and then again at the Sunday law. The separation in both instances, the beginning and ending, is a fulfillment of the parable of the ten virgins. Sister White informs us the foolish virgins are Laodiceans. Shebna represents Laodicean Adventists in the beginning and ending of Adventism. Eliakim, the son of Hilkiah represents Philadelphian Adventists.

Isaia douăzeci și doi este o ilustrare a începutului și sfârșitului adventismului. În ambele istorii a fost și va fi o separare care a avut loc la 22 octombrie 1844 și apoi din nou la legea duminicală. Separarea în ambele cazuri, la început și la sfârșit, este o împlinire a pildei celor zece fecioare. Sora White ne informează că fecioarele nechibzuite sunt laodiceenii. Șebna îi reprezintă pe adventiștii laodiceeni la începutul și la sfârșitul adventismului. Eliachim, fiul lui Hilchia, îi reprezintă pe adventiștii filadelfieni.

But Hilkiah also represents the father of Adventism for “he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah.” William Miller was respectfully called “Father Miller.” Miller had “the key of David” placed upon his shoulder, which represents his method of studying the Scriptures, “line upon line.”

Dar şi Hilchia îl reprezintă pe părintele adventismului, căci „el va fi tată pentru locuitorii Ierusalimului şi pentru casa lui Iuda”. William Miller a fost numit cu respect „Părintele Miller”. Lui Miller i-a fost pusă pe umăr „cheia lui David”, care reprezintă metoda sa de studiere a Scripturilor, „rând peste rând”.

The casket being the Bible, he used the “key of David” representing the rules of prophetic interpretation that he employed to open the truths of the first angel. Those rules, (the key of David) and his prophecy of doom (the burden) that was understood with the key of David were hung “as a nail in a sure place” in the sanctuary. The “nail” was the date of October 22, 1844. The word “nail” means a pin, a nail or a stake, representing a waymark. The “burden,” or the prophecy of doom that was hung upon that nail was the first angel’s message and that message came to a conclusion on October 22, 1844, when the prophecy of doom had been fulfilled and was removed, cut down and it fell. It was removed for the prophetic message of doom had become past tense, and the nail then had to be moved into the Most Holy Place, where another burden of doom would be hung upon it.

Sicriul fiind Biblia, el a folosit „cheia lui David”, reprezentând regulile de interpretare profetică pe care le-a întrebuințat pentru a deschide adevărurile primului înger. Aceste reguli („cheia lui David”) și profeția lui de pieire („povara”), care a fost înțeleasă cu cheia lui David, au fost atârnate „ca un cui într-un loc sigur” în sanctuar. „Cuiul” era data de 22 octombrie 1844. Cuvântul „cui” înseamnă un țăruș, un cui sau un par, reprezentând un semn de hotar. „Povara”, sau profeția de pieire care a fost atârnată de acel cui, era solia primului înger, iar acea solie a ajuns la încheiere la 22 octombrie 1844, când profeția de pieire fusese împlinită și a fost îndepărtată, tăiată și a căzut. A fost îndepărtată, căci solia profetică de pieire devenise de domeniul trecutului, iar cuiul trebuia atunci mutat în Locul Preasfânt, unde o altă povară de pieire urma să fie atârnată de el.

Miller’s prophecy of doom, that was understood by the prophetic rules represented as “the key of David” would place a nail in the holy place that would hold all the glory of his father’s house. The word “glory” in the passage means weight. What holds the weight of a house is the house’s foundation. Miller’s foundational work holds the weight of all the additional light of the third angel’s message represented by the “offspring and the issue.” It holds the weight of all the various vessels of the temple. And the foundation was laid for a temple to place a glorious throne.

Profeția de osândă a lui Miller, care a fost înțeleasă prin regulile profetice reprezentate ca „cheia lui David”, avea să fixeze un țăruș în locul sfânt, care să susțină toată slava casei tatălui său. Cuvântul „slavă” din acest pasaj înseamnă greutate. Ceea ce susține greutatea unei case este temelia casei. Lucrarea de temelie a lui Miller susține greutatea întregii lumini suplimentare a soliei celui de-al treilea înger, reprezentată prin „vlăstarul și rodul”. Ea susține greutatea tuturor diferitelor vase ale templului. Și temelia a fost pusă pentru un templu în care să fie așezat un tron glorios.

Eliakim the son of Hilkiah represents the Philadelphian church. Eliakim means the God of raising, for Eliakim, the father of Jerusalem represents William Miller who God used to raise up the foundations of God’s chosen covenant people. He is the son of Hilkiah which is derived from two words, the second being God and the first meaning “smoothness” as in smoothness of speaking. Hilkiah represents God’s Word or voice and His son represents the raising of the temple.

Eliakim, fiul lui Hilchia, reprezintă biserica din Filadelfia. Eliakim înseamnă Dumnezeul ridicării, căci Eliakim, tatăl Ierusalimului, îl reprezintă pe William Miller, pe care Dumnezeu l-a folosit pentru a ridica temeliile poporului legământului ales al lui Dumnezeu. El este fiul lui Hilchia, nume derivat din două cuvinte, al doilea fiind Dumnezeu, iar primul însemnând „netezime”, ca în netezimea vorbirii. Hilchia reprezintă Cuvântul sau glasul lui Dumnezeu, iar fiul său reprezintă ridicarea templului.

At the end of Adventism there must be a prophecy of doom, and that prophecy is the third angel of Revelation fourteen. There must be a key at the end that was typified by Miller’s key. The “key” in our day is based upon the repetition of history, and especially the rule of first mention, which includes or is the principle represented by Christ Himself as the Alpha and Omega. There must be a son of Miller. Miller then as the father becomes Hilkiah the Word of the Lord, and the son of Miller is Eliakim, meaning the God of raising. Father Miller raised the temple and the son of Miller identifies when Laodicea and Philadelphia are separated and the Philadelphians are raised up as an ensign. There must be a nail that is fastened, but not in the holy place as in Miller’s history, but in the Most Holy Place. That nail and the burden that is hung upon it will be cut off at the end of the third angel’s message as it was at the end of the first angel’s message. When Michael stands up and human probation closes the prophecy of doom will be past tense, removed, cut off and fallen.

La sfârșitul adventismului trebuie să existe o profeție de nenorocire, iar acea profeție este cel de-al treilea înger din Apocalipsa paisprezece. Trebuie să existe o cheie la sfârșit, care a fost prefigurată prin cheia lui Miller. „Cheia” din zilele noastre se bazează pe repetarea istoriei și mai ales pe regula primei mențiuni, care include sau este principiul reprezentat de Hristos Însuși ca Alfa și Omega. Trebuie să existe un fiu al lui Miller. Miller, așadar, ca tată, devine Hilchia, Cuvântul Domnului, iar fiul lui Miller este Eliachim, însemnând Dumnezeul ridicării. Tatăl Miller a ridicat templul, iar fiul lui Miller identifică momentul când Laodicea și Filadelfia sunt separate și filadelfienii sunt ridicați ca un steag. Trebuie să existe un cui bine înfipt, dar nu în locul sfânt, ca în istoria lui Miller, ci în Locul Preasfânt. Acel cui și povara care este atârnată de el vor fi înlăturate la sfârșitul soliei celui de-al treilea înger, așa cum s-a întâmplat la sfârșitul soliei primului înger. Când Mihail Se va ridica și timpul de probă al omenirii se va încheia, profeția de nenorocire va fi la timpul trecut, îndepărtată, tăiată și căzută.

The separation or scattering after the passing of time in 1844 will be repeated at the Sunday law. Isaiah twenty-two is an illustration of the circumstances that lead to the separation of Laodicean Adventists from Philadelphian Adventists that takes place at the Sunday law crisis.

Despărțirea sau împrăștierea după trecerea timpului din 1844 se va repeta la legea duminicală. Isaia douăzeci și doi este o ilustrare a împrejurărilor care conduc la separarea adventiștilor laodiceeni de adventiștii filadelfieni, care are loc în timpul crizei legii duminicale.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked: I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see. As many as I love, I rebuke and chasten: be zealous therefore, and repent. Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear my voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with me. To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:7–22.

> ਰੋਮ ਵਿੱਚ ਲਾਓਦੀਕੀਆਂ ਦੀ ਕਲੀਸਿਆ ਦੇ ਦੂਤ ਨੂੰ ਲਿਖ; ਇਹ ਗੱਲਾਂ ਆਮੀਨ, ਉਹ ਵਿਸ਼ਵਾਸਯੋਗ ਅਤੇ ਸੱਚਾ ਸਾਕਸ਼ੀ, ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦੀ ਸ੍ਰਿਸ਼ਟੀ ਦਾ ਆਰੰਭ, ਆਖਦਾ ਹੈ; ਮੈਂ ਤੇਰੇ ਕੰਮਾਂ ਨੂੰ ਜਾਣਦਾ ਹਾਂ, ਕਿ ਤੂੰ ਨਾ ਠੰਢਾ ਹੈਂ ਅਤੇ ਨਾ ਹੀ ਗਰਮ: ਕਾਸ਼ ਤੂੰ ਠੰਢਾ ਜਾਂ ਗਰਮ ਹੁੰਦਾ। ਇਸ ਲਈ, ਕਿਉਂਕਿ ਤੂੰ ਕੁਸਾ ਹੈਂ, ਅਤੇ ਨਾ ਠੰਢਾ ਅਤੇ ਨਾ ਗਰਮ, ਮੈਂ ਤੈਨੂੰ ਆਪਣੇ ਮੂੰਹ ਵਿੱਚੋਂ ਉਗਲ ਦੇਵਾਂਗਾ। ਕਿਉਂਕਿ ਤੂੰ ਆਖਦਾ ਹੈਂ, ਮੈਂ ਧਨਵਾਨ ਹਾਂ, ਅਤੇ ਧਨ-ਦੌਲਤ ਵਿੱਚ ਵਧਿਆ ਹੋਇਆ ਹਾਂ, ਅਤੇ ਮੈਨੂੰ ਕਿਸੇ ਚੀਜ਼ ਦੀ ਲੋੜ ਨਹੀਂ; ਅਤੇ ਤੂੰ ਨਹੀਂ ਜਾਣਦਾ ਕਿ ਤੂੰ ਹੀ ਦੁਖੀ, ਦਯਨীয়, ਕੰਗਾਲ, ਅੰਨ੍ਹਾ ਅਤੇ ਨੰਗਾ ਹੈਂ: ਮੈਂ ਤੈਨੂੰ ਸਲਾਹ ਦਿੰਦਾ ਹਾਂ ਕਿ ਮੇਰੇ ਕੋਲੋਂ ਅੱਗ ਵਿੱਚ ਪਰਖਿਆ ਹੋਇਆ ਸੋਨਾ ਖਰੀਦ, ਤਾਂ ਜੋ ਤੂੰ ਧਨਵਾਨ ਹੋਵੇਂ; ਅਤੇ ਚਿੱਟੇ ਵਸਤ੍ਰ, ਤਾਂ ਜੋ ਤੂੰ ਪਹਿਨਿਆ ਜਾਵੇਂ, ਅਤੇ ਤੇਰੀ ਨੰਗੇਪਣ ਦੀ ਲਾਜ ਪ੍ਰਗਟ ਨਾ ਹੋਵੇ; ਅਤੇ ਆਪਣੀਆਂ ਅੱਖਾਂ ਵਿੱਚ ਅੰਜਨ ਲਾ, ਤਾਂ ਜੋ ਤੂੰ ਵੇਖ ਸਕੇਂ। ਜਿਨ੍ਹਾਂ ਨੂੰ ਮੈਂ ਪਿਆਰ ਕਰਦਾ ਹਾਂ, ਉਨ੍ਹਾਂ ਨੂੰ ਮੈਂ ਡਾਂਟਦਾ ਅਤੇ ਤਾੜਨਾ ਕਰਦਾ ਹਾਂ: ਇਸ ਲਈ ਉਤਸਾਹੀ ਹੋ, ਅਤੇ ਤੌਬਾ ਕਰ। ਵੇਖ, ਮੈਂ ਦਰਵਾਜ਼ੇ ਉੱਤੇ ਖੜਾ ਹਾਂ ਅਤੇ ਖੜਕਾਂਦਾ ਹਾਂ: ਜੇ ਕੋਈ ਮੇਰੀ ਆਵਾਜ਼ ਸੁਣੇ, ਅਤੇ ਦਰਵਾਜ਼ਾ ਖੋਲ੍ਹ ਦੇਵੇ, ਤਾਂ ਮੈਂ ਉਸ ਦੇ ਕੋਲ ਅੰਦਰ ਆਵਾਂਗਾ, ਅਤੇ ਉਸ ਦੇ ਨਾਲ ਭੋਜਨ ਕਰਾਂਗਾ, ਅਤੇ ਉਹ ਮੇਰੇ ਨਾਲ। ਜੋ ਜਿੱਤਦਾ ਹੈ, ਮੈਂ ਉਸ ਨੂੰ ਇਹ ਬਖ਼ਸ਼ਿਸ਼ ਦਿਆਂਗਾ ਕਿ ਉਹ ਮੇਰੇ ਨਾਲ ਮੇਰੇ ਸਿੰਹਾਸਨ ਉੱਤੇ ਬੈਠੇ, ਜਿਵੇਂ ਮੈਂ ਵੀ ਜਿੱਤਿਆ ਹਾਂ, ਅਤੇ ਆਪਣੇ ਪਿਤਾ ਦੇ ਨਾਲ ਉਸ ਦੇ ਸਿੰਹਾਸਨ ਉੱਤੇ ਬੈਠ ਗਿਆ ਹਾਂ। ਜਿਸ ਦੇ ਕੰਨ ਹਨ, ਉਹ ਸੁਣੇ ਕਿ ਆਤਮਾ ਕਲੀਸਿਆਵਾਂ ਨੂੰ ਕੀ ਆਖਦਾ ਹੈ। ਪ੍ਰਕਾਸ਼ਿਤ ਵਾਕ 3:7–22।

After the introduction to the dream James White, then includes the dream with footnotes. I have no problems with James White’s application of Miller’s dream, in spite of the fact that we have published often an interpretation of his dream that differs somewhat from James White’s. The basic approach of James White that differs from what we have published is that he places the “jewels” in the context of God’s people, and we understand the jewels are prophetic truths. There is no contradiction for a man reflects what he believes, and the scattering of the jewels after the Great Disappointment typifies the scattering of God’s people PRIOR to the Sunday law. But this fact is for a future study.

ଏହି ସ୍ୱପ୍ନର ପରିଚୟ ପରେ ଜେମ୍ସ ହ୍ୱାଇଟ୍ ପୁନର୍ବାର ପାଦଟୀକା ସହ ଏହି ସ୍ୱପ୍ନଟିକୁ ସମ୍ମିଳିତ କରିଛନ୍ତି। ଜେମ୍ସ ହ୍ୱାଇଟଙ୍କ ଦ୍ୱାରା ମିଲରଙ୍କ ସ୍ୱପ୍ନର ପ୍ରୟୋଗ ସମ୍ପର୍କରେ ମୋର କୌଣସି ଅସୁବିଧା ନାହିଁ, ଯଦ୍ୟପି ଆମେ ପ୍ରାୟସଃ ତାଙ୍କ ସ୍ୱପ୍ନର ଏମିତି ଏକ ବ୍ୟାଖ୍ୟା ପ୍ରକାଶ କରିଆସିଛୁ, ଯାହା କିଛି ପର୍ଯ୍ୟନ୍ତ ଜେମ୍ସ ହ୍ୱାଇଟଙ୍କ ବ୍ୟାଖ୍ୟାରୁ ଭିନ୍ନ। ଜେମ୍ସ ହ୍ୱାଇଟଙ୍କ ମୂଳ ପଦ୍ଧତି, ଯାହା ଆମ ପ୍ରକାଶିତ ବ୍ୟାଖ୍ୟାରୁ ଭିନ୍ନ, ସେହିଟା ହେଲା ସେ “ରତ୍ନମାନଙ୍କୁ” ଈଶ୍ୱରଙ୍କ ଲୋକମାନଙ୍କ ପରିପ୍ରେକ୍ଷ୍ୟରେ ରଖିଛନ୍ତି; କିନ୍ତୁ ଆମର ବୁଝାମଣା ହେଉଛି, ସେହି ରତ୍ନମାନେ ଭବିଷ୍ୟଦ୍ବାଣୀମୂଳକ ସତ୍ୟଗୁଡ଼ିକ। ଏଥିରେ କୌଣସି ବିରୋଧ ନାହିଁ, କାରଣ ମନୁଷ୍ୟ ଯାହା ବିଶ୍ୱାସ କରେ, ସେ ତାହାକୁହିଁ ପ୍ରତିଫଳିତ କରେ; ଏବଂ ମହା ନିରାଶା ପରେ ରତ୍ନମାନଙ୍କର ଛିଟିଯିବା, ରବିବାର ନିୟମ ପୂର୍ବରୁ ଈଶ୍ୱରଙ୍କ ଲୋକମାନଙ୍କର ଛିଟିଯିବାର ପ୍ରତୀକ ଅଟେ। କିନ୍ତୁ ଏହି ବିଷୟଟି ଭବିଷ୍ୟତର ଗୋଟିଏ ଅଧ୍ୟୟନ ପାଇଁ ରହିଲା।

## James White’s introduction to William Miller’s Dream

Introducerea lui James White la Visul lui William Miller

> “The following dream was published in the Advent Herald, more than two years since. I then saw that it clearly marked out our past second advent experience, and that God gave the dream for the benefit of the scattered flock.

> „Următorul vis a fost publicat în Advent Herald cu mai bine de doi ani în urmă. Am văzut atunci că el înfățișa în mod limpede experiența noastră trecută legată de a doua venire și că Dumnezeu a dat visul spre binele turmei risipite.״

> “Among the signs of the near approach of the great and the terrible day of the Lord, God has placed dreams. See Joel 2:28–31; Acts 2:17–20. Dreams may come in three ways; first, ‘through the multitude of business.’ See Ecclesiastes 5:3. Second, those who are under the foul spirit and deception of Satan, may have dreams through his influence. See Deuteronomy 8:1–5; Jeremiah 23:25–28; 27:9; 29:8; Zechariah 10:2; Jude 8. And third, God has always taught, and still teaches his people more or less by dreams, which come through the agency of angels and the Holy Spirit. Those who stand in the clear light of truth will know when God gives them a dream; and such will not be deceived and led astray by false dreams.

> „Printre semnele apropierii iminente a zilei celei mari și înfricoșătoare a Domnului, Dumnezeu a rânduit visele. Vezi Ioel 2:28–31; Faptele Apostolilor 2:17–20. Visele pot veni în trei feluri: mai întâi, „din mulțimea grijilor”. Vezi Eclesiastul 5:3. În al doilea rând, cei care se află sub duhul necurat și amăgirea lui Satana pot avea vise prin influența lui. Vezi Deuteronomul 8:1–5; Ieremia 23:25–28; 27:9; 29:8; Zaharia 10:2; Iuda 8. Și, în al treilea rând, Dumnezeu Și-a învățat întotdeauna și încă Își învață poporul, într-o măsură mai mare sau mai mică, prin vise care vin prin lucrarea îngerilor și a Duhului Sfânt. Cei care stau în lumina curată a adevărului vor ști când Dumnezeu le dă un vis; iar aceștia nu vor fi înșelați și abătuți de la cale prin vise mincinoase.”

> “And he said, Hear now my words; if there be a prophet among you, I the LORD will make myself known unto him in a vision, and will speak unto him in a dream. Numbers 12:5.

> „Și a zis: Ascultați acum cuvintele Mele: dacă este între voi un proroc, Eu, DOMNUL, Mă fac cunoscut lui într-o vedenie și îi vorbesc într-un vis.” Numeri 12:5.

> “Said Jacob, ‘The angel of the Lord spake unto me in a dream.’ Genesis 31:2. ‘And God came to Laban the Syrian in a dream by night.’ Genesis 31:24. Read the dreams of Joseph, in Genesis 37:5–9, and then the interesting story of their fulfilment in Egypt.

> „Iacob a zis: «Îngerul Domnului mi-a vorbit în vis.» Geneza 31:2. «Și Dumnezeu a venit noaptea, în vis, la Laban Arameul.» Geneza 31:24. Citiți visele lui Iosif, în Geneza 37:5–9, iar apoi istoria impresionantă a împlinirii lor în Egipt.”

> “In Gibeon the Lord appeared to Solomon in a dream by night. 1 Kings 3:5. The great important image of the second chapter of Daniel was given in a dream, also the four beasts, etc. of the seventh chapter. When Herod sought to destroy the infant Saviour Joseph was warned in a dream to flee into Egypt. Matthew 2:13.

> „Në Gabaon Zoti iu shfaq Solomonit në ëndërr natën.” 1 Mbretërve 3:5. Figura e madhe dhe e rëndësishme e kapitullit të dytë të Danielit u dha gjithashtu në një ëndërr, po ashtu edhe katër bishat, etj., të kapitullit të shtatë. Kur Herodi kërkoi të shkatërronte Shpëtimtarin foshnjë, Jozefi u paralajmërua në ëndërr të ikte në Egjipt. Mateu 2:13.

> “And it shall come to pass in the LAST DAYS, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams. Acts 2:17.

> „Și va fi în ZILELE DE PE URMĂ, zice Dumnezeu, că voi turna din Duhul Meu peste orice făptură; și fiii voștri și fiicele voastre vor proroci, tinerii voștri vor vedea vedenii, iar bătrânii voștri vor visa visuri.” Faptele Apostolilor 2:17.

> “The gift of prophecy, by dreams and visions, is here the fruit of the Holy Spirit, and in the last days is to be manifested sufficiently to constitute a sign. It is one of the gifts of the gospel church.

> „Darul prorociei, prin vise și viziuni, este aici rodul Duhului Sfânt, iar în zilele de pe urmă urmează să se manifeste îndeajuns încât să constituie un semn. El este unul dintre darurile bisericii Evangheliei.‟

> “And he gave some apostles; and some PROPHETS; and some evangelists; and some pastors and teachers; For the perfecting of the saints, for the work of the ministry, for the edifying of the body of Christ. Ephesians 4:11, 12.

> „Și El a dat pe unii apostoli; pe alții PROOROCI; pe alții evangheliști; pe alții păstori și învățători; pentru desăvârșirea sfinților, pentru lucrarea slujirii, pentru zidirea trupului lui Hristos.” Efeseni 4:11, 12.

> “And God hath set some in the church, first apostles, secondarily PROPHETS, etc. 1 Corinthians 7:28.

> „Și Dumnezeu a rânduit în Biserică pe unii: întâi apostoli, al doilea PROOROCI etc.” 1 Corinteni 7:28.

> “Despise not PROPHESYINGS. 1 Thessalonians 5:20. See also Acts 13:1; 21:9; Romans 12:6; 1 Corinthians 14:1, 24, 39. Prophets or prophesyings are for the edification of the church of Christ; and there is no evidence that can be produced from the word of God, that they were to cease before evangelists, pastors and teachers were to cease. But says the objector, ‘There has been so many false visions and dreams that I cannot have confidence in anything of the kind.’ It is true that Satan has his counterfeit. He always had false prophets, and certainly we may expect them now in this his last hour of deception and triumph. Those who reject such special revelations because the counterfeit exists, may with equal propriety go a little farther and deny that God ever revealed himself to man in a dream or a vision, for the counterfeit always existed.

> „Nu disprețuiți PROFEȚIILE. 1 Tesaloniceni 5:20. Vezi și Faptele Apostolilor 13:1; 21:9; Romani 12:6; 1 Corinteni 14:1, 24, 39. Profeții sau profețiile sunt pentru zidirea bisericii lui Hristos; și nu se poate aduce din Cuvântul lui Dumnezeu nicio dovadă că ele ar fi trebuit să înceteze înainte ca evangheliștii, păstorii și învățătorii să înceteze. Dar, spune obiectantul, «Au fost atât de multe viziuni și vise false, încât nu pot avea încredere în nimic de acest fel.» Este adevărat că Satana are contrafacerea sa. El a avut întotdeauna profeți falși și, negreșit, ne putem aștepta la ei și acum, în acest ultim ceas al înșelăciunii și al triumfului său. Cei care resping asemenea descoperiri speciale pentru că există contrafacerea ar putea, cu aceeași îndreptățire, să meargă puțin mai departe și să tăgăduiască faptul că Dumnezeu S-a descoperit vreodată omului într-un vis sau într-o vedenie, căci contrafacerea a existat întotdeauna.”

> “Dreams and visions are the medium through which God has revealed himself to man. Through this medium he spake to the prophets; he has placed the gift of prophecy among the gifts of the gospel church, and has classed dreams and visions with the other signs of the ‘LAST DAYS.’ Amen.

> „Visele și viziunile sunt mijlocul prin care Dumnezeu S-a descoperit omului. Prin acest mijloc El a vorbit profeților; a așezat darul profeției între darurile bisericii Evangheliei și a clasat visele și viziunile împreună cu celelalte semne ale «ZILELOR DE PE URMĂ». Amin.

> “My object in the above remarks has been to remove objections in a scriptural manner, and prepare the mind of the reader for the following.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

> „Cilj mojih gornjih primjedaba bio je da na biblijski način uklonim prigovore i pripremim um čitatelja za ono što slijedi.” James White, Brother Miller’s Dream, 1–3.

## William Miller’s Second Dream

విలియం మిల్లర్ యొక్క రెండవ స్వప్నం

> “I dreamed that God, by an unseen hand, sent me a curiously wrought casket about ten inches long by six square, made of ebony and pearls curiously inlaid. To the casket there was a key attached. I immediately took the key and opened the casket, when, to my wonder and surprise, I found it filled with all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.

> „Am visat că Dumnezeu, printr-o mână nevăzută, mi-a trimis o casetă lucrată cu migală, lungă de aproximativ zece țoli și lată de șase, făcută din abanos și perle, cu încrustații alese. De casetă era atașată o cheie. Am luat îndată cheia și am deschis caseta; atunci, spre uimirea și surprinderea mea, am găsit-o plină cu tot felul și cu tot felul de mărimi de bijuterii, diamante, pietre prețioase și monede de aur și de argint de orice dimensiune și valoare, frumos așezate fiecare la locul lor în casetă; și astfel așezate, ele răsfrângeau o lumină și o slavă întrecute numai de soare.

> “I thought it was not my duty to enjoy this wonderful sight alone, although my heart was overjoyed at the brilliancy, beauty, and value of its contents. I therefore placed it on a center table in my room and gave out word that all who had a desire might come and see the most glorious and brilliant sight ever seen by man in this life.

> „Am socotit că nu era de datoria mea să mă bucur singur de această priveliște minunată, deși inima îmi era copleșită de bucurie la vederea strălucirii, frumuseții și valorii celor cuprinse în ea. De aceea, am așezat-o pe o masă din mijlocul camerei mele și am făcut cunoscut că toți cei care aveau dorința puteau veni să vadă cea mai glorioasă și mai strălucitoare priveliște văzută vreodată de om în această viață.

> “The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd. When they first looked into the casket, they would wonder and shout for joy. But when the spectators increased, everyone would begin to trouble the jewels, taking them out of the casket and scattering them on the table. I began to think that the owner would require the casket and the jewels again at my hand; and if I suffered them to be scattered, I could never place them in their places in the casket again as before; and felt I should never be able to meet the accountability, for it would be immense. I then began to plead with the people not to handle them, nor to take them out of the casket; but the more I pleaded, the more they scattered; and now they seemed to scatter them all over the room, on the floor and on every piece of furniture in the room.

> „Ժողովուրդը սկսեց ներս գալ՝ սկզբում թվով սակավ, սակայն աստիճանաբար բազմանալով մինչև ամբոխ։ Երբ նրանք առաջին անգամ նայում էին արկղիկի մեջ, զարմանում էին և ուրախությունից աղաղակում։ Բայց երբ դիտողների թիվը շատացավ, բոլորը սկսեցին անհանգստացնել գոհարները՝ հանելով դրանք արկղիկից և սփռելով սեղանի վրա։ Ես սկսեցի մտածել, թե տերը նորից իմ ձեռքից պիտի պահանջի արկղիկն ու գոհարները. և եթե թույլ տամ, որ դրանք ցրվեն, այլևս երբեք չեմ կարողանա նախկինի պես դրանք իրենց տեղերում դնել արկղիկի մեջ. և զգում էի, որ երբեք չեմ կարողանա պատասխան տալ այդ հաշվետվության համար, որովհետև այն ահռելի պիտի լիներ։ Այդ ժամանակ սկսեցի աղաչել ժողովրդին, որ չդիպչեն դրանց և չհանեն դրանք արկղիկից. բայց որքան ավելի էի աղաչում, այնքան ավելի էին դրանք ցրում. և այժմ թվում էր, թե դրանք ցրում էին ամբողջ սենյակով մեկ՝ հատակին և սենյակի յուրաքանչյուր կահույքի վրա։

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> „Atunci am văzut că, printre nestematele adevărate și moneda autentică, împrăștiaseră o cantitate nenumărată de nestemate false și monedă contrafăcută. M-am aprins de mare mânie din pricina purtării lor josnice și a nerecunoștinței lor și i-am mustrat și dojenit pentru aceasta; dar, cu cât îi mustram mai mult, cu atât împrăștiau mai mult nestematele false și moneda contrafăcută printre cele adevărate.”

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.

> „Apoi m-am mâhnit în sufletul meu firesc și am început să folosesc forță fizică pentru a-i scoate din încăpere; dar, în timp ce scoteam pe unul, alți trei intrau și aduceau murdărie și așchii și nisip și tot felul de gunoaie, până când au acoperit toate adevăratele bijuterii, diamantele și monedele, astfel încât toate au fost ascunse privirii. Mi-au sfâșiat și caseta și au împrăștiat-o printre gunoaie. Mi se părea că nimeni nu lua aminte la durerea mea sau la mânia mea. Am ajuns cu totul descurajat și abătut și m-am așezat și am plâns.

> “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.

> „În timp ce plângeam și mă tânguiam astfel pentru marea mea pierdere și răspundere, mi-am adus aminte de Dumnezeu și m-am rugat cu stăruință ca El să-mi trimită ajutor. Îndată ușa s-a deschis și un om a intrat în cameră, iar toți oamenii au ieșit din ea; și el, având în mână o perie de praf, a deschis ferestrele și a început să măture murdăria și gunoaiele din cameră.

> “I cried to him to forbear, for there were some precious jewels scattered among the rubbish.

> „I-am strigat să Se oprească, fiindcă printre dărâmături erau risipite câteva nestemate prețioase.”

> “He told me to ‘fear not,’ for he would ‘take care of them.’

> „El mi-a spus să «nu mă tem», căci El avea să «aibă grijă de ei».”

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Apoi, pe când mătura praful și gunoaiele, bijuteriile false și moneda contrafăcută s-au ridicat toate și au ieșit pe fereastră ca un nor, iar vântul le-a purtat departe. În învălmășeală, am închis ochii pentru o clipă; când i-am deschis, gunoaiele dispăruseră cu totul. Bijuteriile prețioase, diamantele, monedele de aur și de argint zăceau împrăștiate din belșug prin toată încăperea.

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> „Apoi a așezat pe masă o casetă, mult mai mare și mai frumoasă decât cea dintâi, și a adunat pietrele prețioase, diamantele, monedele, cu mâinile pline, și le-a aruncat în casetă, până când nu a mai rămas niciuna, deși unele dintre diamante nu erau mai mari decât vârful unui ac.”

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> „Apoi m-a chemat să «vin și să văd».”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 81–83.

> „Am privit în sicriaș, dar ochii mi-au fost orbiți de priveliște. Ele străluceau cu o slavă de zece ori mai mare decât cea de mai înainte. Am crezut că fuseseră frecate în nisip de picioarele acelor oameni nelegiuiți care le împrăștiaseră și le călcaseră în țărână. Erau așezate într-o ordine frumoasă în sicriaș, fiecare la locul ei, fără să se vadă vreo osteneală a omului care le aruncase înăuntru. Am strigat de nespusă bucurie, iar strigătul acela m-a trezit.” Early Writings, 81–83.

## James White’s Footnotes

Notele de subsol ale lui James White

> “The ‘casket’ represents the great truths of the Bible, relative to the second advent of our Lord Jesus Christ, which were given Brother Miller to publish to the world.

> „Sicriul” reprezintă marile adevăruri ale Bibliei privitoare la cea de-a doua venire a Domnului nostru Isus Hristos, care i-au fost date fratelui Miller spre a le publica lumii.

> “The ‘key attached’ was his manner of interpreting the prophetic Word—Comparing scripture with scripture—the Bible its own interpreter. With this key Brother Miller opened the ‘casket,’ or the great truth of the advent to the world.

> „Ključ koji je bio prikačen” bio je njegov način tumačenja proročke Riječi — uspoređivanje Pisma s Pismom — Biblija kao vlastiti tumač. Tim je ključem brat Miller otvorio „kovčežić”, odnosno veliku istinu o dolasku svijetu.

> “‘The people began to come in, at first few in number, but increasing to a crowd.’ When the advent doctrine was first preached by Brother Miller, and a very few others, it had but little effect, and but very few were waked up by it; but from 1840 to 1844, wherever it was preached, the whole community was aroused.

> „Ludul a început să vină, la început puțini la număr, dar sporind până la o mulțime.” Când doctrina adventă a fost mai întâi predicată de fratele Miller și de încă foarte puțini alții, ea a avut doar puțin efect, și numai foarte puțini au fost treziți prin ea; dar din 1840 până în 1844, oriunde a fost predicată, întreaga comunitate a fost stârnită.

> “The ‘jewels, diamonds, etc.’ of ‘all sorts and sizes’ so ‘beautifully arranged in their several places in the casket’ represent the children of God, [Malachi 3:17,] from all the churches, and from almost every station, and situation of life, who received the advent faith, and were seen to take a bold stand in their several stations, in the holy cause of truth. While moving in this order, each attending to his own duty, and walking humbly before God, ‘they reflected a light and glory’ to the world, equaled only by the church in the days of the apostles. The message, [Revelation 14:6, 7] went as it were, upon the wings of the wind, and the invitation, ‘Come, for all things are now ready,’ [Luke 14:17.] went abroad with power and effect.

> „‘Bijuteriile, diamantele etc.’ de ‘toate felurile și mărimile’, astfel ‘frumos rânduite fiecare la locul ei în casetă’, îi reprezintă pe copiii lui Dumnezeu [Maleahi 3:17], din toate bisericile și din aproape orice stare și împrejurare a vieții, care au primit credința adventă și au fost văzuți luând o poziție hotărâtă în locurile lor de rânduială, în sfânta cauză a adevărului. În timp ce se mișcau în această ordine, fiecare îngrijindu-se de propria sa datorie și umblând smerit înaintea lui Dumnezeu, ‘ei reflectau o lumină și o slavă’ către lume, egalate numai de biserica din zilele apostolilor. Solia [Apocalipsa 14:6, 7] mergea, ca să spunem așa, pe aripile vântului, iar invitația: ‘Veniți, căci toate sunt acum gata’ [Luca 14:17], se răspândea cu putere și efect.”

> “When the flying angel [Revelation 14:6, 7.] first began to preach the everlasting good news, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come,’ many shouted for joy in view of the coming of Jesus, and the restitution, who afterwards opposed and scoffed, and ridiculed the truth that a little before filled them with joy. They troubled and scattered the jewels. This brings us to the autumn of 1844, when the scattering time commenced. Mark this: It was those who once ‘shouted for joy’ that troubled and scattered the jewels. And none have so effectually scattered the flock, and led them astray since 1844, as those who once preached the truth, and rejoiced in it; but have since denied the work of God, and the fulfilment of prophecy in our past advent experience.

> „Când îngerul zburător [Apocalipsa 14:6, 7.] a început mai întâi să propovăduiască veștile bune veșnice: «Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă; căci a venit ceasul judecății Lui», mulți au strigat de bucurie la vederea venirii lui Isus și a restabilirii, dar mai târziu s-au împotrivit, au batjocorit și au ridiculizat adevărul care cu puțin înainte îi umpluse de bucurie. Ei au tulburat și au risipit nestematele. Aceasta ne duce la toamna anului 1844, când a început vremea risipirii. Însemnați bine aceasta: cei care odinioară «au strigat de bucurie» au fost aceia care au tulburat și au risipit nestematele. Și nimeni nu a risipit turma atât de eficient și nu a dus-o în rătăcire, din 1844 încoace, precum aceia care odinioară au predicat adevărul și s-au bucurat de el, dar care de atunci au tăgăduit lucrarea lui Dumnezeu și împlinirea profeției în experiența noastră adventă din trecut.

> “Brother Miller’s testimony, for a number of months after the Midnight cry, at the seventh month, 1844, was that the door was shut, and that the advent movement was a fulfilment of prophecy, and that we had been right in preaching time. He then exhorted his brethren, through the Advent Herald to hold fast, to be patient, and not grudge against one another; and God would soon justify them for preaching time. In this way he plead for the jewels, while he felt his ‘accountability’ for them, and that ‘it would be immense.’

> „Mărturia fratelui Miller, timp de mai multe luni după strigătul de la miezul nopții, în luna a șaptea, 1844, a fost că ușa era închisă și că mișcarea adventă era o împlinire a profeției și că avuseserăm dreptate să predicăm timpul. Atunci el i-a îndemnat pe frații săi, prin Advent Herald, să rămână neclintiți, să aibă răbdare și să nu murmure unii împotriva altora; iar Dumnezeu avea curând să-i îndreptățească pentru predicarea timpului. În felul acesta a pledat el pentru giuvaeruri, în timp ce își simțea „răspunderea” pentru ele și că „avea să fie imensă”.

> “The ‘spurious jewels and counterfeit coin’ that were scattered among the genuine, clearly represent false converts, or ‘strange children,’ [Hosea 5:7.] since the door was shut in 1844.

> „«Pietrele prețioase false și moneda contrafăcută» care au fost împrăștiate printre cele autentice reprezintă în mod limpede convertiți falși, sau «copii străini» [Osea 5:7], de când ușa a fost închisă în 1844.

> “The second ‘casket much larger and more beautiful than the former’ into which the scattered ‘jewels,’ ‘diamonds,’ and ‘coins’ were gathered, represents the broad field of living present truth into which the scattered flock will be gathered, even 144,000, all of them having the seal of the living God. Not one of the precious diamonds will be left in the dark. Although some are ‘not bigger than the point of a pin,’ they will not be overlooked, and left out in this day when God is making up his jewels. [Malachi 3:16–18.] He can send his angels and haste them out as he did Lot out of Sodom. ‘A short work will the Lord make upon the earth.’ ‘He will cut it short in righteousness.’ See Romans 9:28.

> A doua „casetă, mult mai mare și mai frumoasă decât cea dintâi”, în care au fost adunate „bijuteriile”, „diamantele” și „monedele” împrăștiate, reprezintă câmpul larg al adevărului prezent viu, în care va fi adunată turma risipită, chiar cei 144.000, toți având sigiliul Dumnezeului celui viu. Niciunul dintre prețioasele diamante nu va fi lăsat în întuneric. Deși unele sunt „nu mai mari decât vârful unui ac”, ele nu vor fi trecute cu vederea și lăsate deoparte în această zi când Dumnezeu Își strânge giuvaerurile. [Maleahi 3:16–18.] El Își poate trimite îngerii și-i poate grăbi afară, așa cum l-a scos pe Lot din Sodoma. „Domnul va face o lucrare scurtă pe pământ.” „O va scurta în dreptate.” Vezi Romani 9:28.

> “The ‘dirt and shavings, sand and all manner of rubbish,’ represent the various and numerous errors that have been brought in among second advent believers, since the autumn of 1844. Here I will notice a few of them.

> „Murdăria și așchiile, nisipul și tot felul de gunoaie” reprezintă diferitele și numeroasele rătăciri care au fost introduse printre credincioșii celei de-a doua veniri, din toamna anului 1844 încoace. Aici voi lua în considerare câteva dintre ele.

> “1. The stand that some of the ‘shepherds’ presumptuously took immediately after the Midnight cry was given, that the solemn melting power of the Holy Ghost that attended the seventh month movement was a mesmeric influence. George Storrs was among the first to take this stand. See his writings in the latter part of 1844, in the Midnight Cry, then published in New York city. J. V. Himes, at the Albany Conference in the spring of 1845, said that the seventh month movement produced mesmerism seven feet deep. This I am told by one who was present, and heard the remark. Others who took an active part in the seventh month cry have since pronounced that movement the work of the Devil. Attributing the work of Christ and the Holy Ghost to the Devil, was in the days of our Saviour, blasphemy, and it is blasphemy now.

> „1. Poziția pe care unii dintre „păstori” au adoptat-o cu îndrăzneală, imediat după ce a fost dată strigarea de la miezul nopții, și anume că puterea solemnă, care topea inimile, a Duhului Sfânt, ce a însoțit mișcarea lunii a șaptea, era o influență mesmerică. George Storrs s-a numărat printre cei dintâi care au adoptat această poziție. Vezi scrierile sale din ultima parte a anului 1844, în Midnight Cry, publicat atunci în orașul New York. J. V. Himes, la Conferința de la Albany din primăvara anului 1845, a spus că mișcarea lunii a șaptea a produs mesmerism în adâncime de șapte picioare. Aceasta mi-a fost spusă de unul care a fost de față și a auzit remarca. Alții, care au luat parte activă la strigarea lunii a șaptea, au declarat de atunci că acea mișcare a fost lucrarea Diavolului. A atribui Diavolului lucrarea lui Hristos și a Duhului Sfânt era, în zilele Mântuitorului nostru, hulă, și este hulă și acum.”

> “2. The many experiments on definite time. Since the 2300 days ended in 1844, quite a number of times have been set, by different individuals, for their termination. In doing this they have removed the ‘landmarks,’ and have thrown darkness and doubt over the whole advent movement.

> „2. Numeroasele experimente privind timpul precis. De când cele 2300 de zile s-au încheiat în 1844, un număr destul de mare de date a fost stabilit, de diferiți indivizi, pentru încheierea lor. Procedând astfel, ei au îndepărtat «semnele de hotar» și au aruncat întuneric și îndoială asupra întregii mișcări advente.”

> “3. Spiritualism with all its fancies and extravagances. This wile of the Devil, which has accomplished an awful work of death, is very fitly represented by ‘shavings,’ and ‘all manner of rubbish.’ Many of those who drank down the poison of spiritualism admitted the truth of our past advent experience, and from this fact many have been made to believe that spiritualism was the natural fruit of believing that God conducted the great advent movements in 1843 and 1844. Peter, speaking of those who should ‘bring in damnable heresies, even denying the Lord that bought them,’ says, ‘BY REASON OF WHOM THE WAY OF TRUTH SHALL BE EVIL SPOKEN OF.’

> „3. Спиритуализмът с всичките му фантазии и крайности. Тази хитрост на Дявола, която е извършила ужасно дело на смърт, съвсем уместно е представена чрез „стърготини“ и „всякакъв вид смет“. Мнозина от онези, които погълнаха отровата на спиритуализма, признаваха истинността на нашия предишен адвентен опит, и поради този факт мнозина бяха доведени до убеждението, че спиритуализмът е естественият плод от вярата, че Бог е ръководил великите адвентни движения през 1843 и 1844 година. Петър, говорейки за онези, които ще „въведат гибелни ереси, като се отричат дори от Господаря, Който ги е откупил“, казва: „ПОРАДИ ТЯХ ПЪТЯТ НА ИСТИНАТА ЩЕ БЪДЕ ХУЛЕН.““

> “4. S. S. Snow professing to be ‘Elijah the Prophet’” This man in his strange and wild career, has also acted his part in this work of death, and his course has had a tendency to bring the true position for the waiting saints into disrepute, in the minds of many honest souls.

> „4. S. S. Snow, pretinzând că este «Ilie Proorocul»” Acest om, în cariera sa ciudată și năvalnică, și-a jucat și el rolul în această lucrare a morții, iar purtarea lui a avut tendința de a aduce adevărata poziție a sfinților care așteaptă în discredit, în mintea multor suflete cinstite.

> “To this catalogue of errors I might add many more, such as the ‘thousand years’ of Revelation 20:4, 7, in the past, the 144,000 of Revelation 7:4; 14:1, those who ‘arose and came out of the graves’ after Christ’s resurrection, the no-work doctrine, the doctrine of the destruction of infants, &c. &c.

> „Na ten katalog błędów mógłbym dodać wiele innych, takich jak umieszczanie „tysiąca lat” z Objawienia 20:4, 7 w przeszłości, 144 000 z Objawienia 7:4; 14:1, ci, którzy „powstali i wyszli z grobów” po zmartwychwstaniu Chrystusa, doktryna zakazująca wszelkiej pracy, doktryna o zagładzie niemowląt itd. itd.

> “These errors were so industriously propagated, and urged upon the waiting flock that, at the time Brother Miller had the dream, the true jewels were ‘excluded from sight,’ and the words of the prophet were applicable—’And judgment is turned away backward, and justice standeth afar off,’ &c. &c. See Isaiah 59:14. At that time there was not an advent paper in the land that advocated the cause of present truth. The Day-Dawn, was the last to defend the true position of the little flock; but that died a number of months before the Lord gave Bro. Miller this dream; and in its last dying struggle pointed the weary sighing saints to 1877, then thirty years in the future, as the time of their final deliverance. Alas! alas! No wonder that Brother Miller in his dream, ‘sat down and wept’ over this sad state of things.

> „Aceste rătăciri au fost răspândite cu atâta stăruință și impuse turmei care aștepta, încât, la vremea când Fratele Miller a avut visul, adevăratele nestemate erau „înlăturate din privire”, iar cuvintele prorocului erau potrivite — „Și judecata este întoarsă înapoi, și dreptatea stă departe”, etc. etc. Vezi Isaia 59:14. La acel timp nu exista în țară nicio publicație adventistă care să susțină cauza adevărului prezent. The Day-Dawn a fost ultima care a apărat adevărata poziție a micii turme; dar aceea a încetat cu câteva luni înainte ca Domnul să-i dea Fr. Miller acest vis; și, în ultima ei luptă de moarte, i-a îndreptat pe sfinții osteniți și suspinând către 1877, atunci la treizeci de ani în viitor, ca fiind timpul izbăvirii lor finale. Vai! vai! Nu este de mirare că Fratele Miller, în visul său, „s-a așezat și a plâns” din pricina acestei triste stări de lucruri.

> “Brother Miller closed his eyes in death, December 22, 1849, which fulfilled the following words in his dream, ‘In the bustle I closed my eyes for a moment.’ This wonderful fulfilment is so plain that none will fail to see it.

> „Ndugu Miller alifumba macho yake katika mauti tarehe 22 Desemba, 1849, jambo lililotimiza maneno yafuatayo katika ndoto yake, ‘Katikati ya pilikapilika nilifumba macho yangu kwa kitambo.’ Utimilifu huu wa ajabu uko wazi sana hata hakuna atakayeshindwa kuuona.״

> “The casket, represents the advent truth that Brother Miller published to the world, as is marked out by the parable of the ten virgins. [Matthew 25:1–11.] First, the time, 1843; second, the tarrying time; third, the midnight cry, at the seventh month, 1844, and fourth, the shut door. No one who has read the second advent papers since 1843, will deny that Brother Miller has advocated these four important points in advent history. This harmonious system of truth or ‘casket’ has been torn in pieces, and scattered among the rubbish by those who have rejected their own experience, and have denied the very truths that they, with Brother Miller so fearlessly preached to the world.

> „Sipriul” reprezintă adevărul advent despre care fratele Miller a publicat lumii, aşa cum este arătat prin parabola celor zece fecioare. [Matei 25:1–11.] Întâi, timpul, 1843; al doilea, vremea întârzierii; al treilea, strigătul de la miezul nopţii, în luna a şaptea, 1844; şi al patrulea, uşa închisă. Nimeni care a citit publicaţiile despre a doua venire din 1843 încoace nu va tăgădui că fratele Miller a susţinut aceste patru puncte importante din istoria adventă. Acest sistem armonios de adevăr, sau „sipriu”, a fost sfâşiat în bucăţi şi împrăştiat printre dărâmături de către aceia care şi-au lepădat propria experienţă şi au tăgăduit chiar adevărurile pe care ei, împreună cu fratele Miller, le-au propovăduit lumii cu atâta neînfricare.

> “The church will then be pure and ‘without fault before the throne of God,’ having confessed all their errors, faults and sins, and having had them washed away by the blood of Christ and blotted out, they will be without ‘spot or wrinkle, or any such thing.’ Then they will shine with ‘ten times their former glory.’” JAMES WHITE Oswego, May, 1850.

> “Biserica va fi atunci curată și «fără vină înaintea tronului lui Dumnezeu», după ce își va fi mărturisit toate rătăcirile, greșelile și păcatele, iar acestea vor fi fost spălate prin sângele lui Hristos și șterse, ei vor fi «fără pată, fără zbârcitură sau altceva de felul acesta». Atunci vor străluci cu «de zece ori slava lor de mai înainte».” JAMES WHITE, Oswego, mai 1850.

Back to Articles