Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-One

Cartea lui Daniel – Numărul șaptezeci și unu

The Prophetic Tapestry: Unveiling the Four Abominations of Ezekiel Chapter Eight and Their Significance in the Modern Era

Țesătura profetică: Dezvăluirea celor patru urâciuni din capitolul opt al lui Ezechiel și semnificația lor în era modernă

Author

Jeff Pippenger

Published

February 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, represent the four generations of modern Israel, and the beginning of modern Israel was typified by the beginning of ancient Israel. Both of those beginning histories testify to the ending of modern Israel at the soon coming Sunday law. The two beginnings of Israel, both ancient literal, and modern spiritual, are witnessed to by the beginning history of the northern kingdom of Israel as it separated from Judah.

Cele patru urâciuni din capitolul opt al lui Ezechiel reprezintă cele patru generații ale Israelului modern, iar începutul Israelului modern a fost prefigurat de începutul Israelului antic. Ambele istorii ale acestor începuturi mărturisesc despre sfârșitul Israelului modern la legea duminicală care urmează să vină curând. Cele două începuturi ale lui Israel, atât cel antic literal, cât și cel modern spiritual, sunt confirmate de istoria începutului împărăției de nord a lui Israel, în vremea când aceasta s-a despărțit de Iuda.

When ancient Israel erected the golden calf, they had just come out of Egypt in fulfillment of a prophecy identifying that God would make them a kingdom. The story of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel, includes those very characteristics. Jeroboam had fled to Egypt from the wrath of Solomon. He had been given a prophetic promise that he would be made king over ten of the twelve tribes, by the prophet Ahijah. Before the prophecy was fulfilled, Jeroboam would flee into Egypt to put distance between himself and Solomon, until Solomon died.

Când Israelul din vechime a ridicat vițelul de aur, tocmai ieșise din Egipt, în împlinirea unei profeții care arăta că Dumnezeu avea să facă din el o împărăție. Istoria lui Ieroboam, primul împărat al regatului de nord al lui Israel, cuprinde aceleași caracteristici. Ieroboam fugise în Egipt dinaintea mâniei lui Solomon. Prin prorocul Ahia îi fusese dată făgăduința profetică potrivit căreia avea să fie făcut împărat peste zece dintre cele douăsprezece seminții. Înainte ca profeția să se împlinească, Ieroboam a fugit în Egipt pentru a se depărta de Solomon, până la moartea acestuia.

> And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:) Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there.

> Și s-a întâmplat în vremea aceea, când Ieroboam a ieșit din Ierusalim, că prorocul Ahia, Șilonitul, l-a găsit pe drum; și acesta se îmbrăcase cu o haină nouă; și ei doi erau singuri pe câmp. Și Ahia a apucat haina cea nouă care era pe el și a sfâșiat-o în douăsprezece bucăți. Și i-a zis lui Ieroboam: Ia-ți zece bucăți; căci așa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi rupe împărăția din mâna lui Solomon și-ți voi da ție zece seminții. (Dar lui îi va rămâne o seminție, din pricina robului meu David și din pricina Ierusalimului, cetatea pe care am ales-o dintre toate semințiile lui Israel.) Pentru că M-au părăsit și s-au închinat Astartei, zeița sidonienilor, lui Chemoș, dumnezeul moabiților, și lui Milcom, dumnezeul fiilor lui Amon, și n-au umblat în căile Mele, ca să facă ceea ce este drept în ochii Mei și să păzească legile Mele și judecățile Mele, cum a făcut David, tatăl lui. Totuși, nu voi lua toată împărăția din mâna lui, ci îl voi face căpetenie în toate zilele vieții lui, din pricina robului Meu David, pe care l-am ales, pentru că a păzit poruncile Mele și legile Mele. Dar voi lua împărăția din mâna fiului său și ți-o voi da ție, adică zece seminții. Iar fiului său îi voi da o seminție, pentru ca David, robul Meu, să aibă întotdeauna o lumină înaintea Mea în Ierusalim, cetatea pe care Mi-am ales-o ca să-Mi pun Numele acolo.

> And I will take thee, and thou shalt reign according to all that thy soul desireth, and shalt be king over Israel. And it shall be, if thou wilt hearken unto all that I command thee, and wilt walk in my ways, and do that is right in my sight, to keep my statutes and my commandments, as David my servant did; that I will be with thee, and build thee a sure house, as I built for David, and will give Israel unto thee. And I will for this afflict the seed of David, but not for ever. Solomon sought therefore to kill Jeroboam. And Jeroboam arose, and fled into Egypt, unto Shishak king of Egypt, and was in Egypt until the death of Solomon. And the rest of the acts of Solomon, and all that he did, and his wisdom, are they not written in the book of the acts of Solomon? And the time that Solomon reigned in Jerusalem over all Israel was forty years. And Solomon slept with his fathers, and was buried in the city of David his father: and Rehoboam his son reigned in his stead. 1 Kings 11:28–43.

> Și te voi lua, iar tu vei domni după tot ceea ce dorește sufletul tău și vei fi împărat peste Israel. Și va fi așa: dacă vei asculta de tot ceea ce îți poruncesc și vei umbla în căile Mele, și vei face ceea ce este drept înaintea Mea, păzind rânduielile Mele și poruncile Mele, cum a făcut David, robul Meu, atunci voi fi cu tine și îți voi zidi o casă trainică, așa cum am zidit lui David, și îți voi da ție pe Israel. Și pentru aceasta voi smeri sămânța lui David, dar nu pentru totdeauna. De aceea Solomon a căutat să-l omoare pe Ieroboam. Iar Ieroboam s-a ridicat și a fugit în Egipt, la Șișac, împăratul Egiptului, și a rămas în Egipt până la moartea lui Solomon. Iar celelalte fapte ale lui Solomon și tot ceea ce a făcut el, și înțelepciunea lui, nu sunt ele scrise în cartea faptelor lui Solomon? Și vremea cât a domnit Solomon în Ierusalim peste tot Israelul a fost de patruzeci de ani. Și Solomon a adormit cu părinții săi și a fost îngropat în cetatea tatălui său David; iar Roboam, fiul său, a domnit în locul lui. 1 Împărați 11:28–43.

At the death of king Solomon, the kingdom was to be divided and Jeroboam was to be king over the ten northern tribes, and Solomon’s son, Rehoboam was to be king at Jerusalem. Before the division of the tribes occurred, Jeroboam needed to come out of Egypt.

La moartea împăratului Solomon, împărăția urma să fie împărțită, iar Ieroboam urma să fie împărat peste cele zece seminții de la nord, iar fiul lui Solomon, Roboam, urma să fie împărat la Ierusalim. Înainte ca împărțirea semințiilor să aibă loc, Ieroboam trebuia să iasă din Egipt.

> And Rehoboam went to Shechem: for all Israel were come to Shechem to make him king. And it came to pass, when Jeroboam the son of Nebat, who was yet in Egypt, heard of it, (for he was fled from the presence of king Solomon, and Jeroboam dwelt in Egypt;) That they sent and called him. And Jeroboam and all the congregation of Israel came, and spake unto Rehoboam, saying, Thy father made our yoke grievous: now therefore make thou the grievous service of thy father, and his heavy yoke which he put upon us, lighter, and we will serve thee. And he said unto them, Depart yet for three days, then come again to me. And the people departed. 1 Kings 12:1–5.

> Iar Roboam a mers la Sihem, căci tot Israelul venise la Sihem ca să-l facă împărat. Și s-a întâmplat că Ieroboam, fiul lui Nebat, care era încă în Egipt, a auzit aceasta; căci fugise dinaintea împăratului Solomon și Ieroboam locuia în Egipt. Atunci au trimis să-l cheme. Și Ieroboam și toată adunarea lui Israel au venit și au vorbit lui Roboam, zicând: „Tatăl tău a făcut jugul nostru greu; acum, dar, fă tu mai ușoară slujirea cea grea a tatălui tău și jugul lui cel greu, pe care l-a pus asupra noastră, și îți vom sluji.” El le-a zis: „Plecați încă pentru trei zile, apoi întoarceți-vă la mine.” Și poporul a plecat. 1 Împărați 12:1–5.

The story of how foolish Rehoboam acted during the three days, lays the blame upon his foolish rejection of the old men’s counsel, but the separation of the tribes had been prophesied, so it would have happened one way or another. It is worth noting here for a future article that the separation process was specifically identified as three days. The two kingdoms become one kingdom again during the history of the Millerites, and when the northern and southern tribes become one kingdom during the Millerite history, which is the period of time of the arrival of the three angels of Revelation chapter fourteen. Those three angels in the Millerite history were typified by the three days of Rehoboam’s decision. Those forty-six years when the three angels arrived from 1798 unto 1844, were also the three symbolic days, that Christ had stated in John chapter two, would be required for Him to raise a destroyed temple, but that portion of the study is for a future article.

Povestea despre cât de nechibzuit a acționat Roboam în decursul celor trei zile pune vina pe respingerea lui nesăbuită a sfatului bătrânilor, dar despărțirea semințiilor fusese profetizată, astfel încât s-ar fi întâmplat într-un fel sau altul. Merită remarcat aici, pentru un articol viitor, că procesul separării a fost identificat în mod specific ca fiind de trei zile. Cele două împărății devin din nou o singură împărăție în timpul istoriei milleriților, iar când semințiile de la miazănoapte și de la miazăzi devin o singură împărăție în timpul istoriei millerite, adică în perioada venirii celor trei îngeri din Apocalipsa capitolul paisprezece. Acei trei îngeri din istoria millerită au fost prefigurați prin cele trei zile ale hotărârii lui Roboam. Acei patruzeci și șase de ani, când cei trei îngeri au venit din 1798 până în 1844, au fost de asemenea cele trei zile simbolice despre care Hristos afirmase în Ioan capitolul doi că I-ar fi necesare pentru a ridica un templu distrus, însă acea parte a studiului este pentru un articol viitor.

When Rehoboam gave his foolish pronouncement at the end of three days the kingdoms were divided.

Când Roboam și-a rostit hotărârea nechibzuită la sfârșitul celor trei zile, împărățiile au fost dezbinate.

> So when all Israel saw that the king hearkened not unto them, the people answered the king, saying, What portion have we in David? neither have we inheritance in the son of Jesse: to your tents, O Israel: now see to thine own house, David. So Israel departed unto their tents. But as for the children of Israel which dwelt in the cities of Judah, Rehoboam reigned over them. Then king Rehoboam sent Adoram, who was over the tribute; and all Israel stoned him with stones, that he died. Therefore king Rehoboam made speed to get him up to his chariot, to flee to Jerusalem. So Israel rebelled against the house of David unto this day. And it came to pass, when all Israel heard that Jeroboam was come again, that they sent and called him unto the congregation, and made him king over all Israel: there was none that followed the house of David, but the tribe of Judah only. 1 Kings 12:16–20.

> Khi toàn thể Y-sơ-ra-ên thấy rằng vua không nghe mình, thì dân chúng đáp lại vua rằng: Chúng ta có phần gì nơi Đa-vít? Chúng ta cũng chẳng có cơ nghiệp gì nơi con trai của Y-sai. Hỡi Y-sơ-ra-ên, ai nấy hãy về trại mình! Còn ngươi, Đa-vít, hãy liệu lấy nhà ngươi. Vậy Y-sơ-ra-ên trở về trại mình. Nhưng về phần con cái Y-sơ-ra-ên ở trong các thành Giu-đa, thì Rô-bô-am cai trị trên họ. Bấy giờ vua Rô-bô-am sai A-đô-ram, là người cai quản việc cống nạp; nhưng cả Y-sơ-ra-ên ném đá người, đến nỗi người chết. Vì thế vua Rô-bô-am vội vàng lên xe mình để trốn về Giê-ru-sa-lem. Như vậy, Y-sơ-ra-ên phản nghịch nhà Đa-vít cho đến ngày nay. Xảy ra khi cả Y-sơ-ra-ên nghe rằng Giê-rô-bô-am đã trở về, thì họ sai người đi gọi ông đến hội chúng, và lập ông làm vua trên cả Y-sơ-ra-ên; chẳng có ai theo nhà Đa-vít, ngoại trừ chỉ chi phái Giu-đa mà thôi. 1 Các Vua 12:16–20.

The prophecy that Jeroboam would be given a kingdom had been fulfilled, and it was fulfilled at the time he had come out of Egypt. Jealous that God’s sanctuary was in the city of Jerusalem, the city which God had chosen to place his name, Jeroboam set about to counterfeit the sanctuary, the priesthood and worship service that was ordained to only be accomplished in Jerusalem. The work of Jeroboam in setting up a counterfeit system of worship in the northern ten tribes, is a direct parallel to the rebellion of Aaron and the golden calf, and thus provides another witness, not only to the soon-coming Sunday law, but also to the rebellion of 1863.

គម្ពីរព្យាករណ៍ដែលថា យេរ៉ូបោអាម នឹងត្រូវបានប្រទាននគរមួយ បានសម្រេចហើយ ហើយវាបានសម្រេចនៅពេលដែលគាត់បានចេញមកពីអេស៊ីព្ទ។ ដោយច្រណែនថា ទីសក្ការៈរបស់ព្រះស្ថិតនៅក្នុងទីក្រុងយេរូសាឡឹម ជាទីក្រុងដែលព្រះបានជ្រើសរើសសម្រាប់ដាក់ព្រះនាមរបស់ទ្រង់ យេរ៉ូបោអាមបានចាប់ផ្តើមរៀបចំប្រព័ន្ធក្លែងក្លាយត្រាប់តាមទីសក្ការៈ បព្វជិតភាព និងពិធីបម្រើថ្វាយបង្គំ ដែលត្រូវបានកំណត់ឲ្យអនុវត្តបានតែក្នុងយេរូសាឡឹមប៉ុណ្ណោះ។ កិច្ចការរបស់យេរ៉ូបោអាម ក្នុងការបង្កើតប្រព័ន្ធថ្វាយបង្គំក្លែងក្លាយមួយនៅក្នុងកុលសម្ព័ន្ធទាំងដប់ភាគខាងជើង គឺជាការស្របគ្នាដោយផ្ទាល់នឹងការបះបោររបស់អារ៉ុន និងកូនគោមាស ហើយដោយហេតុនេះ វាក៏ផ្តល់ទីបន្ទាល់មួយទៀតផងដែរ មិនត្រឹមតែអំពីច្បាប់ថ្ងៃអាទិត្យដែលជិតមកដល់ប៉ុណ្ណោះទេ ប៉ុន្តែក៏អំពីការបះបោរនៃឆ្នាំ 1863 ផងដែរ។

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Şi Ieroboam a zis în inima sa: Acum împărăţia se va întoarce la casa lui David. Dacă poporul acesta se va sui să aducă jertfe în Casa Domnului la Ierusalim, atunci inima acestui popor se va întoarce iarăşi către domnul lor, către Roboam, împăratul lui Iuda, şi mă vor omorî şi se vor întoarce iarăşi la Roboam, împăratul lui Iuda. De aceea împăratul s-a sfătuit şi a făcut doi viţei de aur şi le-a zis: Este prea mult pentru voi să vă suiţi la Ierusalim; iată dumnezeii tăi, Israele, care te-au scos din ţara Egiptului. Pe unul l-a aşezat în Betel, iar pe celălalt l-a pus în Dan. Şi lucrul acesta a ajuns un păcat, căci poporul mergea să se închine înaintea unuia dintre ei până la Dan. El a făcut şi o casă a înălţimilor şi a făcut preoţi dintre cei mai de jos ai poporului, care nu erau dintre fiii lui Levi. Şi Ieroboam a rânduit o sărbătoare în luna a opta, în ziua a cincisprezecea a lunii, asemenea sărbătorii care este în Iuda, şi a adus jertfe pe altar. Tot astfel a făcut în Betel, aducând jertfe viţeilor pe care îi făcuse; şi a aşezat în Betel preoţii înălţimilor pe care le făcuse. Astfel, în ziua a cincisprezecea a lunii a opta, adică în luna pe care o născocise din inima sa, a adus jertfe pe altarul pe care îl făcuse în Betel şi a rânduit o sărbătoare pentru copiii lui Israel; şi s-a suit la altar ca să ardă tămâie. 1 Împăraţi 12:26–33.

Jeroboam’s rebellion provides another line of truth to lay over the rebellion of Aaron, the rebellion of the Protestant horn in 1863, and the rebellion of the Republican horn at the soon-coming Sunday law, and in so doing it broadens the prophetic testimony. In the rebellion of Aaron’s golden calf, the Lord changed the ordained method of selecting the priesthood.

Răzvrătirea lui Ieroboam oferă o altă linie de adevăr care poate fi suprapusă peste răzvrătirea lui Aaron, peste răzvrătirea cornului protestant în 1863 și peste răzvrătirea cornului republican la legea duminicală care se apropie curând, iar prin aceasta lărgește mărturia profetică. În răzvrătirea vițelului de aur al lui Aaron, Domnul a schimbat metoda rânduită de alegere a preoției.

Prior to the rebellion the firstborn of any tribe was to become part of the priesthood. But in Aaron’s golden calf rebellion, it was only the tribe of Levi that stood with Moses. For this reason God changed the ordained method of supplying men for the priesthood, and from that point on it was only the family of Levi that would make up the priesthood.

Înainte de răzvrătire, întâiul născut al oricărei seminții trebuia să ajungă parte a preoției. Dar, în răzvrătirea vițelului de aur a lui Aaron, numai seminția lui Levi a stat alături de Moise. Din acest motiv, Dumnezeu a schimbat rânduiala stabilită pentru aducerea oamenilor în preoție și, din acel moment înainte, numai familia lui Levi avea să alcătuiască preoția.

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:25–28.

> I ka wā i ʻike ai ʻo Mose ua ʻōlohelohe ka poʻe kānaka; (no ka mea, ua hoʻolilo ʻo ʻAʻarona iā lākou i ʻōlohelohe i mea hilahila no lākou i waena o ko lākou poʻe ʻenemi:) A laila kū maila ʻo Mose ma ka puka o kahi hoʻomoana, a ʻōlelo maila, ʻO wai ka mea ma ka ʻaoʻao o Iēhova? e hele mai ʻo ia i oʻu nei. A hōʻuluʻulu maila nā keiki a pau a Levi iā ia. A ʻōlelo maila ʻo ia iā lākou, Penei ka ʻōlelo a Iēhova ke Akua o ʻIseraʻela, E kau kēlā kanaka kēia kanaka i kāna pahi kaua ma kona ʻaoʻao, a e hele i loko a i waho mai kekahi puka a i kekahi puka ma loko o kahi hoʻomoana, a e pepehi kēlā kanaka kēia kanaka i kona kaikuaʻana, a kēlā kanaka kēia kanaka i kona hoa, a kēlā kanaka kēia kanaka i kona hoalauna. A hana akula nā mamo a Levi e like me ka ʻōlelo a Mose: a hāʻule ihola o ka poʻe kānaka ia lā, ʻekolu tausani paha kānaka. ʻEkesodo 32:25–28.

Jeroboam counterfeited the work God had accomplished in the rebellion of Aaron when God had raised up a new priesthood from the tribe of Levi, for Jeroboam “made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi.” The rebellion at the beginning of the kingdom of the northern ten tribes, parallels the rebellion of Aaron and the dancing fools. The rebellion took place after coming out of Egypt, in fulfillment of a prophecy that promised a kingdom would be established. In both cases a new priesthood was established, that was a change from the former order of selecting priests.

Ieroboam a contrafăcut lucrarea pe care Dumnezeu o săvârșise în răzvrătirea lui Aaron, atunci când Dumnezeu ridicase o nouă preoție din seminția lui Levi, căci Ieroboam „a făcut preoți din cei mai de jos ai poporului, care nu erau dintre fiii lui Levi”. Răzvrătirea de la începutul împărăției celor zece seminții din nord este paralelă cu răzvrătirea lui Aaron și a nebunilor care jucau. Răzvrătirea a avut loc după ieșirea din Egipt, în împlinirea unei profeții care făgăduise că avea să fie întemeiată o împărăție. În ambele cazuri a fost instituită o nouă preoție, ceea ce a constituit o schimbare față de rânduiala anterioară de alegere a preoților.

Aaron’s golden calf rebellion was repeated, but it was doubled by Jeroboam, for he made two golden calves and placed them in two cities. The city of Dan, represents statecraft, for Dan means “to judge”, and the city of Bethel represents churchcraft, for Bethel means “the house of God”. The golden calves possessed the same symbolism as Aaron’s calf, but with the added witness of the union of Church and State as represented by the two cities. A calf was the highest form of pagan offering, and therefore represents a counterfeit offering of Christ. Gold is a symbol of Babylon, and the calf was an image of a beast. Just as Aaron ordained a false day of worship, Jeroboam also ordained a feast, and made sure the date for the feast did not agree with the time of the true worship in Jerusalem.

Pobuna Aaroni ya mwana-ngombe wa zahabu yalirudiwa, lakini liliongezwa mara mbili na Yeroboamu, kwa maana alitengeneza ndama wawili wa dhahabu na kuwaweka katika miji miwili. Mji wa Dani unawakilisha ustadi wa dola, kwa maana Dani maana yake ni “kuhukumu”, na mji wa Betheli unawakilisha ustadi wa kanisa, kwa maana Betheli maana yake ni “nyumba ya Mungu”. Ndama hao wa dhahabu walikuwa na ishara ile ile kama ndama wa Aaroni, lakini pamoja na ushuhuda wa ziada wa muungano wa Kanisa na Serikali kama unavyowakilishwa na miji hiyo miwili. Ndama alikuwa namna ya juu kabisa ya sadaka ya kipagani, na kwa hiyo anawakilisha sadaka bandia ya Kristo. Dhahabu ni ishara ya Babeli, na huyo ndama alikuwa sanamu ya mnyama. Kama vile Aaroni alivyoweka siku ya uongo ya ibada, Yeroboamu naye aliweka sikukuu, na akahakikisha kwamba tarehe ya sikukuu hiyo haikupatana na wakati wa ibada ya kweli huko Yerusalemu.

All the elements of the soon-coming Sunday law are represented in Jeroboam’s testimony of rebellion; the false sacrifice (calf), the false Christ (the altar), the image of the beast (combination of Church and State), false day of worship (Sunday) and a counterfeit priesthood.

Toate elementele legii duminicale care va veni în curând sunt reprezentate în mărturia de răzvrătire a lui Ieroboam: jertfa falsă (vițelul), Hristosul fals (altarul), chipul fiarei (unirea dintre Biserică și Stat), ziua falsă de închinare (duminica) și o preoție contrafăcută.

The beginning of ancient Israel, the beginning of the ten northern tribes as a kingdom, and the beginning of Adventism all possess the same prophetic elements, and together they identify the prophetic elements of the soon-coming Sunday law. Ancient Israel had come out of the bondage of Egypt, Jeroboam came out of Egypt where he had fled to escape the persecution of Solomon, and Millerite Adventism had just come out of the bondage of the papacy.

Începutul Israelului antic, începutul celor zece seminții din nord ca împărăție și începutul adventismului posedă toate aceleași elemente profetice, iar împreună ele identifică elementele profetice ale legii duminicale care va veni în curând. Israelul antic ieșise din robia Egiptului, Ieroboam ieșise din Egipt, unde fugise pentru a scăpa de persecuția lui Solomon, iar adventismul millerit tocmai ieșise din robia papalității.

The priesthood of Levi was established at Aaron’s rebellion, the counterfeit priesthood of the lowest of men was set up in Jeroboam’s testimony, and when the Lord entered into covenant with Millerite Adventism, according to Peter, the Millerites were “a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light.” The light the Millerites had been called unto was the light of Miller’s jewels represented upon Habakkuk’s two tables that had been typified in the history of Aaron’s rebellion by the two tables of the Ten Commandments. The darkness they were called out of was the Dark Ages of papal rule, that had been typified by the darkness of Egyptian bondage.

Preoția lui Levi a fost instituită la răzvrătirea lui Aaron, preoția contrafăcută a celor mai de jos dintre oameni a fost înființată în mărturia lui Ieroboam, iar când Domnul a intrat în legământ cu adventismul millerit, potrivit lui Petru, milleriții erau „o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor deosebit, ca să vestiți puterile minunate ale Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată”. Lumina la care milleriții fuseseră chemați era lumina nestematelor lui Miller, reprezentate pe cele două table ale lui Habacuc, care fuseseră prefigurate în istoria răzvrătirii lui Aaron prin cele două table ale Celor Zece Porunci. Întunericul din care fuseseră chemați să iasă era Evul Întunecat al stăpânirii papale, care fusese prefigurat prin întunericul robiei egiptene.

When Christ raised up the temple that had been trodden down by both paganism and papalism, He did so in forty-six years from 1798 to 1844. When he had erected the temple, then as the Messenger of the Covenant, He suddenly came to His temple on October 22, 1844, for He had erected the temple that had been trodden down and destroyed, and He also purified a priesthood that was represented by the tribe of Levi.

Când Hristos a ridicat din nou templul care fusese călcat în picioare atât de păgânism, cât și de papalitate, El a făcut aceasta în patruzeci și șase de ani, din 1798 până în 1844. Când a ridicat templul, atunci, ca Sol al Legământului, El a venit deodată la templul Său, la 22 octombrie 1844, căci ridicase templul care fusese călcat în picioare și distrus și, de asemenea, a curățit o preoție care era reprezentată de seminția lui Levi.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Dar cine va putea îndura ziua venirii Lui? și cine va rămâne în picioare când Se va arăta? căci El este ca focul topitorului și ca săpunul nălbitorului: El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri cum se lămurește aurul și argintul, ca să aducă Domnului un dar în neprihănire. Atunci darul lui Iuda și al Ierusalimului va fi plăcut Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult. Maleahi 3:2–4.

On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple and entered into covenant with a people who were represented by the Levitical priesthood, yet by 1863, they had repeated the rebellion of Aaron, and the Millerite priesthood transitioned to the Laodicean priesthood, as represented by Jeroboam’s priesthood of the lowest of men, and Aaron’s dancing fools. Yet the testimony of Jeroboam’s rebellion has a larger testimony of the rebellion of 1863. When Jeroboam inaugurated his false system of worship a prophet from Jerusalem was sent to rebuke Jeroboam’s rebellion, as typified by Millerite Adventism being led to accept the Sabbath of the Ten Commandments as the day of rest.

La 22 octombrie 1844, Hristos a venit pe neașteptate la Templul Său și a intrat în legământ cu un popor reprezentat de preoția levitică; totuși, până în 1863, ei repetaseră răzvrătirea lui Aaron, iar preoția millerită a trecut în preoția laodiceană, așa cum este reprezentată de preoția lui Ieroboam, alcătuită din cei mai de jos dintre oameni, și de nebunii care dansau ai lui Aaron. Totuși, mărturia răzvrătirii lui Ieroboam cuprinde o mărturie mai amplă despre răzvrătirea din 1863. Când Ieroboam și-a inaugurat sistemul său fals de închinare, un profet din Ierusalim a fost trimis să mustre răzvrătirea lui Ieroboam, așa cum este prefigurat prin faptul că adventismul millerit a fost condus să accepte Sabatul celor Zece Porunci ca zi de odihnă.

When Adventism accepted the light of the third angel and the sanctuary they represented a rebuke to those Protestants that had rejected the increasing light of the unsealing that began at the time of the end in 1798. Just as ancient Israel had forgotten the Sabbath while in their Egyptian bondage, the church in the wilderness had forgotten the Sabbath by the time 1798 arrived. The increasing light of the judgment-hour message brought by the Millerites ultimately led to the sanctuary and the law of God.

Când adventismul a acceptat lumina celui de-al treilea înger și sanctuarul, ei au reprezentat o mustrare pentru acei protestanți care respinseseră lumina tot mai mare a destăinuirii care începuse la vremea sfârșitului, în 1798. Așa cum Israelul din vechime uitase Sabatul în timpul robiei sale egiptene, biserica din pustie uitase Sabatul până la vremea când a sosit anul 1798. Lumina tot mai mare a soliei ceasului judecății, adusă de milleriți, a condus în cele din urmă la sanctuar și la legea lui Dumnezeu.

That light arrived on October 22, 1844, and represented a rebuke of false worship to those who had been called to come all the way out of the false doctrines of Catholicism. The worship of the sun is the mark of Catholicism’s authority over the churches who returned to her fold. That rebuke is represented at Jeroboam’s inauguration of his false system of worship.

Acea lumină a sosit la 22 octombrie 1844 și a reprezentat o mustrare a închinării false pentru aceia care fuseseră chemați să iasă pe deplin din doctrinele false ale catolicismului. Închinarea la soare este semnul autorității catolicismului asupra bisericilor care s-au întors în sânul ei. Acea mustrare este reprezentată la inaugurarea de către Ieroboam a sistemului său fals de închinare.

> And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. And, behold, there came a man of God out of Judah by the word of the Lord unto Bethel: and Jeroboam stood by the altar to burn incense. And he cried against the altar in the word of the Lord, and said, O altar, altar, thus saith the Lord; Behold, a child shall be born unto the house of David, Josiah by name; and upon thee shall he offer the priests of the high places that burn incense upon thee, and men’s bones shall be burnt upon thee. And he gave a sign the same day, saying, This is the sign which the Lord hath spoken; Behold, the altar shall be rent, and the ashes that are upon it shall be poured out. And it came to pass, when king Jeroboam heard the saying of the man of God, which had cried against the altar in Bethel, that he put forth his hand from the altar, saying, Lay hold on him.

> Și Ieroboam a rânduit o sărbătoare în luna a opta, în ziua a cincisprezecea a lunii, asemenea sărbătorii care este în Iuda, și a adus jertfă pe altar. Așa a făcut el în Betel, jertfind vițeilor pe care îi făcuse; și a așezat în Betel preoții înălțimilor pe care le făcuse. Astfel a adus jertfă pe altarul pe care îl făcuse în Betel, în ziua a cincisprezecea a lunii a opta, adică în luna pe care o născocise din propria sa inimă; și a rânduit o sărbătoare pentru copiii lui Israel; și a adus jertfă pe altar și a ars tămâie. Și, iată, a venit un om al lui Dumnezeu din Iuda la Betel, prin cuvântul Domnului; iar Ieroboam stătea lângă altar ca să ardă tămâie. Și el a strigat împotriva altarului prin cuvântul Domnului și a zis: „Altarule, altarule, așa vorbește Domnul: Iată, se va naște un fiu casei lui David, Iosia pe nume; și pe tine va jertfi pe preoții înălțimilor care ard tămâie pe tine, și oseminte omenești vor fi arse pe tine.” Și a dat un semn în aceeași zi, zicând: „Acesta este semnul pe care l-a rostit Domnul: Iată, altarul se va despica și cenușa care este pe el se va vărsa.” Și s-a întâmplat că, atunci când împăratul Ieroboam a auzit cuvântul omului lui Dumnezeu, care strigase împotriva altarului din Betel, și-a întins mâna de la altar, zicând: „Prindeți-l!”

> And his hand, which he put forth against him, dried up, so that he could not pull it in again to him. The altar also was rent, and the ashes poured out from the altar, according to the sign which the man of God had given by the word of the Lord. And the king answered and said unto the man of God, Intreat now the face of the Lord thy God, and pray for me, that my hand may be restored me again. And the man of God besought the Lord, and the king’s hand was restored him again, and became as it was before. And the king said unto the man of God, Come home with me, and refresh thyself, and I will give thee a reward. And the man of God said unto the king, If thou wilt give me half thine house, I will not go in with thee, neither will I eat bread nor drink water in this place: For so was it charged me by the word of the Lord, saying, Eat no bread, nor drink water, nor turn again by the same way that thou camest. So he went another way, and returned not by the way that he came to Bethel. 1 Kings 12:32–13:10.

> I ruka njegova, koju bijaše ispružio na nj, usahnu, te je ne mogaše opet privući k sebi. I žrtvenik se razdijeli, i pepeo se prosu sa žrtvenika, prema znaku koji bijaše dao čovjek Božji riječju Gospodnjom. Tada kralj progovori i reče čovjeku Božjemu: Umoli sada lice Gospoda Boga svojega i pomoli se za me da mi se ruka opet povrati. I čovjek Božji umoli Gospoda, te se kraljeva ruka opet povrati i posta kao prije. Potom kralj reče čovjeku Božjemu: Pođi sa mnom kući, okrijepi se, a ja ću ti dati dar. Ali čovjek Božji reče kralju: Kad bi mi dao i polovicu doma svojega, ne bih pošao s tobom, niti bih jeo kruha ni pio vode na ovome mjestu. Jer tako mi je zapovjeđeno riječju Gospodnjom: Ne jedi kruha, niti pij vode, niti se vraćaj istim putem kojim si došao. Tako on ode drugim putem i ne vrati se putem kojim bijaše došao u Betel. 1 o kraljevima 12:32–13:10.

Along with the rebellion of the golden calves in the testimony of Aaron and Jeroboam, the actual inauguration of the false system of worship that Jeroboam ordained is included in his testimony. That inauguration represents the distinction between the worship that was to be carried out in Jerusalem, and Jeroboam’s counterfeit system. From 1798 through to 1844, the Lord brought his people out of the darkness of papal rule into the marvelous prophetic light represented by the three angels of Revelation fourteen. The Protestant churches rejected that light and in so doing became the daughters of Catholicism in 1844.

Împreună cu răzvrătirea vițeilor de aur din mărturia lui Aaron și a lui Ieroboam, în mărturia sa este cuprinsă și inaugurarea propriu-zisă a sistemului fals de închinare pe care l-a rânduit Ieroboam. Acea inaugurare reprezintă distincția dintre închinarea care trebuia să fie săvârșită la Ierusalim și sistemul contrafăcut al lui Ieroboam. Din 1798 până în 1844, Domnul Și-a scos poporul din întunericul stăpânirii papale la minunata lumină profetică reprezentată de cei trei îngeri din Apocalipsa paisprezece. Bisericile protestante au respins acea lumină și, făcând astfel, au devenit fiicele catolicismului în 1844.

Jeroboam’s worship typified the Catholic system of worship, and in his story the northern kingdom of Israel represents the false system of Catholicism that the Protestants of Millerite history chose to remain in. The symbol of that system is the worship of the sun.

Închinarea lui Ieroboam a prefigurat sistemul catolic de închinare, iar în istoria lui împărăția de nord a lui Israel reprezintă sistemul fals al catolicismului în care protestanții din istoria millerită au ales să rămână. Simbolul acelui sistem este închinarea la soare.

The faithful and wise virgins that entered into the Most Holy Place on October 22, 1844, represented a rebuke to the Protestants who had just returned to the influence of Catholicism, and became the daughters of Rome. In the inauguration of Jeroboam’s counterfeit system of worship a prophet came from Judah and rebuked Jeroboam, thus typifying the faithful virgins who entered into the Most Holy Place and were led to recognize the law of God. The story of that prophet and his rebuke to Jeroboam is highly informative when considering the rebellion of 1863, yet the story needs to wait until an ending is placed along with a beginning.

Fecioarele credincioase și înțelepte care au intrat în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844 au reprezentat o mustrare la adresa protestanților care tocmai se întorseseră sub influența catolicismului și deveniseră fiicele Romei. La inaugurarea sistemului contrafăcut de închinare al lui Ieroboam, un profet a venit din Iuda și l-a mustrat pe Ieroboam, preînchipuindu-le astfel pe fecioarele credincioase care au intrat în Locul Preasfânt și au fost călăuzite să recunoască Legea lui Dumnezeu. Relatarea despre acel profet și mustrarea lui adresată lui Ieroboam este deosebit de instructivă când este luată în considerare răzvrătirea din 1863, totuși relatarea trebuie să aștepte până când unui început i se va alătura și un sfârșit.

The beginnings of ancient Israel, Jeroboam’s kingdom, and modern Israel all align and together they provide three witnesses of the end of the earth beast of Revelation thirteen, at the soon-coming Sunday law. The faithful of Millerite Adventism on October 22, 1844, became the true Protestant horn of the earth beast, and they did so in the history which began at the time of the end in 1798. 1798 was the beginning of the sixth kingdom of Bible prophecy, the United States, and the establishment of the true Protestant horn of Adventism in the United States. In that beginning history represents the ending history of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Începuturile Israelului antic, împărăția lui Ieroboam și Israelul modern se aliniază toate și, împreună, oferă trei martori ai sfârșitului fiarei care se ridică din pământ din Apocalipsa treisprezece, la legea duminicală care urmează să vină în curând. Cei credincioși ai adventismului millerit, la 22 octombrie 1844, au devenit adevăratul corn protestant al fiarei pământului și au făcut aceasta în istoria care a început la vremea sfârșitului, în 1798. Anul 1798 a fost începutul celei de-a șasea împărății a profeției biblice, Statele Unite, și al întemeierii adevăratului corn protestant al adventismului în Statele Unite. În acea istorie de început este reprezentată istoria de sfârșit a Statelor Unite, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

The three beginning witnesses of ancient, modern and Jeroboam’s Israel illustrate the end of the earth beast, but there is also another ending that needs to be put in place in advance of laying out the testimony of the prophet that came from Judah and rebuked Jeroboam. The ending history that needs to be included is the ending of the northern and southern kingdoms of Israel as represented by the prophet Ezekiel.

Cele trei mărturii de început ale Israelului antic, modern și ale Israelului lui Ieroboam ilustrează sfârșitul fiarei pământului, însă mai există și un alt sfârșit care trebuie prezentat în prealabil, înainte de a expune mărturia profetului care a venit din Iuda și l-a mustrat pe Ieroboam. Istoria de sfârșit care trebuie inclusă este sfârșitul împărățiilor de nord și de sud ale lui Israel, așa cum este reprezentat de profetul Ezechiel.

It should not be forgotten that what we are now illustrating is that the rebellion of 1863 is marked by the first abomination of Ezekiel chapter eight, which was the image of jealousy. Once we address the ending of the northern and southern kingdoms as represented by Ezekiel we will have more than enough evidence to uphold that the rebellion of 1863 was illustrated by Aaron and Jeroboam’s rebellion, and that it identifies the beginning of the first of four generations of Laodicean Adventism.

Nu trebuie uitat că ceea ce ilustrăm acum este faptul că răzvrătirea din 1863 este marcată de prima urâciune din capitolul opt al lui Ezechiel, care era chipul geloziei. Odată ce vom aborda sfârșitul împărățiilor de nord și de sud, așa cum sunt reprezentate de Ezechiel, vom avea mai mult decât suficiente dovezi pentru a susține că răzvrătirea din 1863 a fost ilustrată prin răzvrătirea lui Aaron și a lui Ieroboam și că ea identifică începutul primei dintre cele patru generații ale Adventismului Laodicean.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land:

> Cuvântul Domnului a venit din nou la mine, zicând: „Mai mult, tu, fiul omului, ia-ți un lemn și scrie pe el: «Pentru Iuda și pentru copiii lui Israel, tovarășii lui»; apoi ia un alt lemn și scrie pe el: «Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui.» Și unește-le unul cu altul într-un singur lemn; și ele vor deveni una în mâna ta. Iar când copiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: «Nu ne vei arăta ce vrei să spui prin acestea?», spune-le: «Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua lemnul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi pune împreună cu el, adică împreună cu lemnul lui Iuda, și le voi face un singur lemn, și ele vor fi una în mâna Mea. Iar lemnele pe care scrii vor fi în mâna ta înaintea ochilor lor. Și spune-le: Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua pe copiii lui Israel din mijlocul neamurilor, încotro s-au dus, și îi voi aduna din toate părțile și îi voi aduce în țara lor.»

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:15–28.

> और मैं उन्हें इस्राएल के पहाड़ों पर उस देश में एक जाति बनाऊँगा; और उन सब पर एक ही राजा राज्य करेगा; और वे फिर कभी दो जातियाँ न रहेंगी, न वे फिर कभी दो राज्यों में विभाजित होंगी। वे फिर अपने मूर्तियों से, न अपनी घृणित वस्तुओं से, और न अपने किसी भी अपराध से अपने आप को अशुद्ध करेंगे; परन्तु मैं उन्हें उनके सब निवास-स्थानों से, जिनमें उन्होंने पाप किया है, छुड़ाऊँगा, और उन्हें शुद्ध करूँगा; तब वे मेरी प्रजा होंगे, और मैं उनका परमेश्वर होऊँगा। और मेरा दास दाऊद उन पर राजा होगा; और उन सब का एक ही चरवाहा होगा; वे मेरी आज्ञाओं पर चलेंगे, और मेरी विधियों का पालन करेंगे, और उन्हें मानेंगे। और वे उस देश में बसेंगे जो मैंने अपने दास याकूब को दिया था, जिसमें तुम्हारे पितर बसे थे; और वे उसी में बसेंगे, वे और उनके पुत्र, और उनके पुत्रों के पुत्र सदा के लिये; और मेरा दास दाऊद उनका प्रधान सदा के लिये होगा। और मैं उनके साथ शान्ति की वाचा बाँधूँगा; वह उनके साथ अनन्तकाल की वाचा होगी; और मैं उन्हें स्थिर करूँगा, और उन्हें बढ़ाऊँगा, और अपना पवित्रस्थान उनके बीच सदा के लिये स्थापित करूँगा। मेरा निवासस्थान भी उनके साथ होगा; हाँ, मैं उनका परमेश्वर होऊँगा, और वे मेरी प्रजा होंगे। तब अन्यजातियाँ जान लेंगी कि मैं यहोवा इस्राएल को पवित्र ठहराता हूँ, जब मेरा पवित्रस्थान उनके बीच सदा के लिये रहेगा। यहेजकेल 37:15–28।

Back to Articles