Article

# The Book of Daniel - Number Four

Cartea lui Daniel - Numărul patru

The Plummet

Firul cu plumb

Author

Jeff Pippenger

Published

November 27, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are addressing the “seven times” of Leviticus twenty-six as represented in the book of Daniel. We are doing so because one of the prophetic characteristics of the “seven times,” is that it represents the “stumbling stone” that the builders rejected. I am defining the stone of stumbling that is represented in the Scriptures as a truth that can be seen, but isn’t. For those that see it, it is precious, but for those that don’t see it, it is not only what they stumble over, but it is the stone that grinds them to powder.

Ne adresăm celor „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, așa cum sunt reprezentate în cartea lui Daniel. Facem aceasta deoarece una dintre caracteristicile profetice ale celor „șapte vremi” este aceea că reprezintă „piatra de poticnire” pe care zidarii au lepădat-o. Definesc piatra de poticnire, așa cum este reprezentată în Scripturi, ca fiind un adevăr care poate fi văzut, dar nu este văzut. Pentru cei care o văd, ea este prețioasă, dar pentru cei care nu o văd, ea nu este doar lucrul de care se poticnesc, ci este piatra care îi sfărâmă în pulbere.

When Christ presented the stone that the builders rejected, He identified that the corner stone would become the “head” of the corner. The message of the rejected stone in the Scriptures always has to do with God passing by a former covenant people, while at the same time God is entering into covenant with a people who had not formerly been the people of God.

Când Hristos a prezentat piatra pe care zidarii au lepădat-o, El a arătat că piatra din capul unghiului avea să devină „capul” unghiului. Mesajul pietrei lepădate în Scripturi are întotdeauna de-a face cu faptul că Dumnezeu trece pe lângă un fost popor al legământului, în timp ce, în același timp, Dumnezeu intră în legământ cu un popor care mai înainte nu fusese poporul lui Dumnezeu.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. Matthew 21:42–44.

> Yesus berkata kepada mereka, “Belum pernahkah kamu membaca dalam Kitab Suci: Batu yang dibuang oleh tukang-tukang bangunan telah menjadi batu penjuru; hal itu berasal dari Tuhan, dan itu ajaib di mata kita? Sebab itu Aku berkata kepadamu, Kerajaan Allah akan diambil daripadamu dan akan diberikan kepada suatu bangsa yang menghasilkan buah-buahnya. Dan barangsiapa jatuh ke atas batu ini, ia akan diremukkan; tetapi barangsiapa ditimpa batu ini, ia akan dihancurkannya sampai lumat.” Matius 21:42–44.

The first “time prophecy” that William Miller was led to by the holy angels, was the “seven times” of Leviticus twenty-six. Laodicean Adventism started the process of tearing down the foundational truths which the Lord assembled through the ministry of Miller by rejecting the very first of Miller’s discoveries. Of course, any prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, who is “The Stone”, so the rejection of the “seven times” in 1863, identifies not only the beginning of the process of rejecting the foundational truths, it represents a rejection of Christ. As with Christ’s testimony of the rejected stone, Peter also identifies that one of the prophecies connected with the foundation stone is that it would ultimately become “the head of the corner”.

Prima „profeție de timp” la care William Miller a fost călăuzit de îngerii sfinți a fost „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Adventismul laodicean a început procesul de dărâmare a adevărurilor fundamentale pe care Domnul le-a așezat prin slujirea lui Miller, respingând chiar cea dintâi dintre descoperirile lui Miller. Desigur, orice ilustrare profetică a unei temelii sacre este o ilustrare a lui Hristos, care este „Piatra”; astfel, respingerea „celor șapte vremi” în 1863 nu identifică doar începutul procesului de respingere a adevărurilor fundamentale, ci reprezintă o respingere a lui Hristos. Așa cum în mărturia lui Hristos despre piatra lepădată, și Petru arată că una dintre profețiile legate de piatra temeliei este că ea avea să devină, în cele din urmă, „capul unghiului”.

> Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:6–8.

> De aceea este cuprins și în Scriptură: „Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, prețioasă; și cine crede în El nu va fi dat de rușine.” Așadar, pentru voi, care credeți, El este prețios; dar pentru cei neascultători, „piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie pusă în capul unghiului” și „o piatră de poticnire și o stâncă de cădere”, pentru cei ce se poticnesc de cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți. Dar voi sunteți o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor câștigat ca să fie al Lui, ca să vestiți virtuțile Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată; voi, care odinioară nu erați un popor, dar acum sunteți poporul lui Dumnezeu; care nu căpătaserăți îndurare, dar acum ați căpătat îndurare. 1 Petru 2:6–8.

The foundation stone in the beginning of Adventism, becomes the head of the corner. Isaiah is in agreement with Christ and Peter, and Isaiah uses the foundation stone to represent a covenant people who are being passed by for a new covenant people. In his testimony he represents a class that has made a covenant with death, and who have received a lie. The lie they receive, is the lie that Paul identifies as bringing strong delusion upon those that make a covenant with death, because they did not receive the love of the truth.

Piatra de temelie de la începutul adventismului devine capul unghiului. Isaia este în acord cu Hristos și cu Petru, iar Isaia folosește piatra de temelie pentru a reprezenta un popor legământal care este trecut cu vederea în favoarea unui nou popor al legământului. În mărturia sa, el reprezintă o categorie care a făcut un legământ cu moartea și care a primit o minciună. Minciuna pe care o primesc este minciuna pe care Pavel o identifică drept aceea care aduce o lucrare de rătăcire puternică asupra acelora care fac un legământ cu moartea, pentru că n-au primit dragostea adevărului.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:14–18.

> Așadar, ascultați cuvântul Domnului, voi, oameni batjocoritori, care stăpâniți peste acest popor care este în Ierusalim. Pentru că ați zis: „Am făcut un legământ cu moartea și suntem în învoială cu Locuința morților; când va trece urgia năvalnică, nu va ajunge până la noi; căci ne-am făcut din minciună un adăpost și ne-am ascuns sub falsitate.” De aceea, așa vorbește Domnul Dumnezeu: „Iată, pun în Sion drept temelie o piatră, o piatră încercată, o piatră din capul unghiului, prețioasă, o temelie sigură: cel ce crede nu se va grăbi. Voi pune judecata drept măsură și dreptatea drept fir cu plumb; grindina va mătura adăpostul minciunii, iar apele vor îneca locul de ascunziș. Legământul vostru cu moartea va fi desființat și învoiala voastră cu Locuința morților nu va dăinui; când va trece urgia năvalnică, veți fi zdrobiți de ea.” Isaia 28:14–18.

The “seven times” has been hidden under falsehoods, and when God passes by His former covenant people and enters into covenant with the one hundred and forty-four thousand, the stone that was formerly the rejected corner stone will ascend to be the “head” of the corner. For those that understand this truth, it is precious, and for those that don’t, the stone that becomes the head of the corner, not only crushes them, but it metaphorically becomes their headstone.

„Cele șapte vremi” au fost ascunse sub neadevăruri, iar când Dumnezeu va trece pe lângă fostul Său popor al legământului și va intra în legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, piatra care odinioară era piatra din capul unghiului lepădată se va înălța spre a fi „capul” unghiului. Pentru cei care înțeleg acest adevăr, ea este prețioasă, iar pentru cei care nu-l înțeleg, piatra care ajunge capul unghiului nu numai că îi zdrobește, ci, în mod metaforic, devine și piatra lor funerară.

In the book of Daniel, in chapter eight and verse nineteen, we find the “last end” of the indignation, thus identifying that there must also be a “first end” of the indignation. The period of time from 677 BC, until October 22, 1844 represents the period of time that the sanctuary (and host) would be tread down. But the papacy was to prosper until the indignation was accomplished, according to Daniel chapter eleven, and verse thirty-six. If the end of the indignation of chapter eight, represents the end of a period of time, then the end of the indignation of chapter eleven, also represents the end of a period of time. This is what the Bible clearly teaches, though this truth has been covered up with lies by those who have made a covenant with death.

În cartea lui Daniel, la capitolul opt și versetul nouăsprezece, găsim „sfârșitul de pe urmă” al mâniei, identificând astfel faptul că trebuie să existe și un „prim sfârșit” al mâniei. Perioada de timp de la 677 î.Hr. până la 22 octombrie 1844 reprezintă perioada de timp în care sanctuarul (și oastea) aveau să fie călcate în picioare. Dar papalitatea urma să propășească până când mânia avea să fie împlinită, potrivit cu Daniel, capitolul unsprezece, versetul treizeci și șase. Dacă sfârșitul mâniei din capitolul opt reprezintă sfârșitul unei perioade de timp, atunci sfârșitul mâniei din capitolul unsprezece reprezintă, de asemenea, sfârșitul unei perioade de timp. Aceasta este ceea ce învață limpede Biblia, deși acest adevăr a fost acoperit cu minciuni de către cei care au încheiat un legământ cu moartea.

The end of both indignations represent the end of an identical period of time, for both were a fulfillment of the same curse of twenty-five hundred and twenty years of scattering, captivity and slavery. The northern kingdom first suffered the scattering, captivity and slavery of the “seven times,” when in 723 BC, the king of Assyria took them captive. The southern kingdom suffered the same fate in 677 BC. Jeremiah confirms this fact.

Sfârșitul ambelor indignări reprezintă sfârșitul unei perioade identice de timp, căci amândouă au fost o împlinire a aceluiași blestem de două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere, robie și sclavie. Împărăția de nord a suferit mai întâi împrăștierea, robia și sclavia celor „șapte vremi”, când, în anul 723 î.Hr., împăratul Asiriei i-a dus în captivitate. Împărăția de sud a suferit aceeași soartă în anul 677 î.Hr. Ieremia confirmă acest fapt.

> Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Jeremiah 50:17.

> Israeli ni nkʼintama yatajwe hirya no hino; intare ni zo zamwirukanye: ubanza umwami wa Ashuri ni we wamuriye; kandi ku iherezo uyu Nebukadinezari umwami wa Babuloni yamennye amagufa ye. Yeremiya 50:17.

Jeremiah is identifying a progressive judgment. The Assyrians remove the northern kingdom in 723 BC, then they take Manasseh to Babylon, their capital city, in 677 BC. Then Nebuchadnezzar takes Jehoiakim, thus marking the beginning of the seventy years of captivity in 606 BC. Then Nebuchadnezzar takes Zedekiah and destroys Jerusalem in 586 BC.

Ieremia identifică o judecată progresivă. Asirienii îndepărtează împărăţia de nord în 723 î.Hr., apoi îl duc pe Manase la Babilon, cetatea lor de scaun, în 677 î.Hr. Apoi Nebucadneţar îl ia pe Ioiachim, marcând astfel începutul celor şaptezeci de ani ai robiei în 606 î.Hr. Apoi Nebucadneţar îl ia pe Zedechia şi distruge Ierusalimul în 586 î.Hr.

The southern kingdom had been warned that they would suffer the same fate as the northern kingdom if they continued in their rebellion. The judgment of the northern kingdom would be accomplished upon the southern kingdom, and the symbol of that judgment was a line that was to be stretched over Judah. In Isaiah’s testimony, it was simply the “line,” but in the following passage, the “line” is the “line of Samaria.”

ອານາຈັກຝ່າຍໃຕ້ໄດ້ຖືກເຕືອນວ່າ ພວກເຂົາຈະປະສົບຊະຕາກຳດຽວກັນກັບອານາຈັກຝ່າຍເໜືອ ຖ້າຫາກພວກເຂົາຍັງຄົງດື້ດ້ານຢູ່ໃນການກະບົດຂອງຕົນ. ການພິພາກສາທີ່ໄດ້ເກີດຂຶ້ນແກ່ອານາຈັກຝ່າຍເໜືອນັ້ນ ຈະຖືກນຳມາໃຫ້ສຳເລັດແກ່ອານາຈັກຝ່າຍໃຕ້ດ້ວຍ, ແລະສັນຍະລັກຂອງການພິພາກສານັ້ນຄື ເສັ້ນໜຶ່ງທີ່ຈະຖືກຂຶງອອກເໜືອຢູດາ. ໃນຄຳພະຍານຂອງອິຊາຢາ ມັນເປັນພຽງ “ເສັ້ນ” ເທົ່ານັ້ນ, ແຕ່ໃນຂໍ້ຄວາມຕໍ່ໄປນີ້ “ເສັ້ນ” ນັ້ນແມ່ນ “ເສັ້ນຂອງຊາມາເຣຍ.”

> Therefore thus saith the Lord God of Israel, Behold, I am bringing such evil upon Jerusalem and Judah, that whosoever heareth of it, both his ears shall tingle. And I will stretch over Jerusalem the line of Samaria, and the plummet of the house of Ahab: and I will wipe Jerusalem as a man wipeth a dish, wiping it, and turning it upside down. And I will forsake the remnant of mine inheritance, and deliver them into the hand of their enemies; and they shall become a prey and a spoil to all their enemies; Because they have done that which was evil in my sight, and have provoked me to anger, since the day their fathers came forth out of Egypt, even unto this day. 2 Kings 21:12–15.

> De aceea, aşa zice Domnul Dumnezeul lui Israel: Iată, voi aduce peste Ierusalim şi peste Iuda un asemenea rău, încât amândouă urechile oricui va auzi despre el vor ţiuia. Şi voi întinde peste Ierusalim funia Samariei şi firul cu plumb al casei lui Ahab; şi voi şterge Ierusalimul cum şterge un om un blid, ştergându-l şi întorcându-l cu faţa în jos. Şi voi părăsi rămăşiţa moştenirii Mele şi o voi da în mâna vrăjmaşilor ei; şi ea va ajunge pradă şi jaf pentru toţi vrăjmaşii ei; pentru că au făcut ceea ce este rău înaintea ochilor Mei şi M-au mâniat din ziua în care părinţii lor au ieşit din Egipt şi până în ziua aceasta. 2 Regi 21:12–15.

There are two prophetic expressions in the verses just cited that must be considered. The first is the tingling of the ears, and the other is the plummet. In these verses the line of Samaria is also identified as the plummet of the house of Ahab. The line and the plummet are instruments of judgment, which are used in the building process. In the verses, they identify that the same judgment that was carried out against the northern kingdom, represented as Samaria and the house of Ahab, would be brought upon Judah and Jerusalem. When the warning was set forth, the northern kingdom of Israel had already been invaded, conquered, destroyed and taken into slavery. The message of God’s judgment produces the tingling of the ears of those that hear the warning. Both the plummet and the tingling of the ears are found three times each in the Scriptures. In each case, they represent God’s indignation against His own people.

Muri ayo magambo y’ubuhanuzi tumaze kuvuga harimo imvugo ebyiri z’ubuhanuzi zigomba kwitabwaho. Iya mbere ni ugutigita kw’amatwi, indi na yo ni urusenyi. Muri iyo mirongo kandi, umurongo wa Samariya ugaragazwa ko ari wo rusenyi rw’inzu ya Ahabu. Umurongo n’urusenyi ni ibikoresho by’urubanza, bikoreshwa mu gikorwa cyo kubaka. Muri iyo mirongo, bigaragaza ko urubanza rumwe rwashyizwe ku bwami bwo mu majyaruguru, rugereranywa na Samariya n’inzu ya Ahabu, ari rwo rwari kuzazanwa kuri Yuda na Yerusalemu. Igihe uwo muburo watangwaga, ubwami bwo mu majyaruguru bwa Isirayeli bwari bwaramaze guterwa, kuneshwa, kurimburwa no kujyanwa mu bunyage. Ubutumwa bw’urubanza rw’Imana butera ugutigita kw’amatwi kw’abumva uwo muburo. Byombi, urusenyi n’ugutigita kw’amatwi, biboneka inshuro eshatu buri kimwe mu Byanditswe. Muri buri gihe, bigaragaza uburakari bw’Imana ku bwoko bwayo ubwayo.

> And the Lord came, and stood, and called as at other times, Samuel, Samuel. Then Samuel answered, Speak; for thy servant heareth. And the Lord said to Samuel, Behold, I will do a thing in Israel, at which both the ears of every one that heareth it shall tingle. In that day I will perform against Eli all things which I have spoken concerning his house: when I begin, I will also make an end. 1 Samuel 3:10–12.

> Și Domnul a venit, a stat și a chemat ca și în celelalte dăți: „Samuel, Samuel!” Atunci Samuel a răspuns: „Vorbește, căci robul Tău ascultă.” Și Domnul i-a zis lui Samuel: „Iată, voi face în Israel un lucru la auzul căruia vor țiuia amândouă urechile oricui îl va auzi. În ziua aceea voi împlini împotriva lui Eli toate lucrurile pe care le-am rostit cu privire la casa lui; când voi începe, voi și sfârși.” 1 Samuel 3:10–12.

The overthrow of Eli’s house is the prophecy that would make both ears tingle in anyone who heard it. The tingling of the ears, in the time of Samuel symbolizes the passing by of the house of Eli. The fulfillment of the prediction given to Samuel was the overthrow of Eli’s house and the establishment of Samuel as the prophet. Samuel represents a people who as Peter says, in times past were not the people of God, but now are, for when Samuel was established as prophet, the house of Eli was destroyed. Jeremiah also proclaims a judgment against the leadership of Jerusalem that causes ears to tingle.

Surghiunarea casei lui Eli este profeția care ar face să țiuie amândouă urechile oricui ar auzi-o. Țiuitul urechilor, în vremea lui Samuel, simbolizează trecerea casei lui Eli. Împlinirea prezicerii date lui Samuel a fost surghiunarea casei lui Eli și statornicirea lui Samuel ca profet. Samuel reprezintă un popor care, după cum spune Petru, odinioară nu era poporul lui Dumnezeu, dar acum este, căci atunci când Samuel a fost statornicit ca profet, casa lui Eli a fost nimicită. Și Ieremia vestește o judecată împotriva conducerii Ierusalimului care face să țiuie urechile.

> And say, Hear ye the word of the Lord, O kings of Judah, and inhabitants of Jerusalem; Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will bring evil upon this place, the which whosoever heareth, his ears shall tingle. Jeremiah 19:3.

> Și spune: Ascultați cuvântul Domnului, împărați ai lui Iuda și locuitori ai Ierusalimului! Așa vorbește Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Iată, voi aduce nenorocire asupra acestui loc, și oricui va auzi despre ea îi vor țiuia urechile. Ieremia 19:3.

All three references to ears tingling are associated with a covenant people who have made a covenant with death and are thereafter invaded, conquered, destroyed, scattered, and taken into slavery. The tingling ears is a symbol of the judgment of God’s indignation, and the symbol of that judgment is also represented three times in the Scriptures, with the word “plummet.” We have already read it in second Kings and Isaiah, but there is one other reference of the “plummet” in the Scriptures, and in that reference the word plummet is translated from a different Hebrew word, than the previous two references.

Toate cele trei referințe la urechi care țiuie sunt asociate cu un popor al legământului care a încheiat un legământ cu moartea și care, după aceea, este invadat, cucerit, nimicit, risipit și dus în robie. Țiuitul urechilor este un simbol al judecății indignării lui Dumnezeu, iar simbolul acelei judecăți este reprezentat, de asemenea, de trei ori în Scripturi, prin cuvântul „fir cu plumb”. L-am citit deja în 2 Împărați și în Isaia, dar mai există încă o altă referință la „firul cu plumb” în Scripturi, iar în acea referință cuvântul fir cu plumb este tradus dintr-un cuvânt ebraic diferit de cel din cele două referințe anterioare.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof. So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it. Moreover the word of the Lord came unto me, saying, The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it; and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto you. For who hath despised the day of small things? for they shall rejoice, and shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven; they are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth. Then answered I, and said unto him, What are these two olive trees upon the right side of the candlestick and upon the left side thereof? And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth. Zechariah 4:1–14.

> Și îngerul care vorbea cu mine a venit din nou și m-a trezit, cum este trezit un om din somnul lui, și mi-a zis: „Ce vezi?” Iar eu am spus: „M-am uitat și iată un sfeșnic cu totul de aur, cu un vas deasupra lui, și cele șapte candele ale lui pe el, și șapte țevi pentru cele șapte candele care sunt deasupra lui; și doi măslini lângă el, unul la dreapta vasului și celălalt la stânga lui.” Atunci am răspuns și i-am vorbit îngerului care vorbea cu mine, zicând: „Ce sunt acestea, domnul meu?” Atunci îngerul care vorbea cu mine mi-a răspuns și mi-a zis: „Nu știi ce sunt acestea?” Și eu am spus: „Nu, domnul meu.” Atunci el a răspuns și mi-a vorbit, zicând: „Acesta este cuvântul Domnului către Zorobabel, zicând: «Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu», zice Domnul oștirilor. Cine ești tu, munte mare? Înaintea lui Zorobabel vei deveni un loc neted; și el va scoate piatra din capul unghiului cu strigăte, zicând: «Har, har peste ea!»” Mai mult, cuvântul Domnului a venit la mine, zicând: „Mâinile lui Zorobabel au pus temelia acestei case; mâinile lui o vor și isprăvi; și vei cunoaște că Domnul oștirilor m-a trimis la voi. Căci cine a disprețuit ziua începuturilor mici? Căci ei se vor bucura și vor vedea firul cu plumb în mâna lui Zorobabel împreună cu aceia șapte; aceștia sunt ochii Domnului, care străbat tot pământul încoace și încolo.” Atunci am răspuns și i-am zis: „Ce sunt acești doi măslini de la dreapta sfeșnicului și de la stânga lui?” Și am răspuns din nou și i-am zis: „Ce sunt aceste două ramuri de măslin care, prin cele două țevi de aur, varsă din ele untdelemnul de aur?” Și el mi-a răspuns și mi-a zis: „Nu știi ce sunt acestea?” Și eu am spus: „Nu, domnul meu.” Atunci el a zis: „Aceștia sunt cei doi unși, care stau înaintea Domnului întregului pământ.” Zaharia 4:1–14.

The word translated as “plummet” in second Kings and Isaiah twenty-eight, is “mishqâl” and it means a weight. In both passages a weight (plummet) was going to be added to the line. The weight is what is used in a scale, and represents judgment. The line with a weight is a line of judgment. The line of Samaria was the period of “seven times,” or twenty-five hundred and twenty years. The same period of time was going to be placed upon the southern kingdom that had been brought upon the northern kingdom. The ending of either line is identified in the book of Daniel as either the end of the last indignation or the end of the first indignation. The period is represented in Daniel as the period when Jerusalem and the host were to be trodden down by the two desolating powers of paganism and papalism. Both periods would begin when their respective capital cities were invaded, conquered, destroyed and their citizens carried into slavery.

Cuvântul tradus prin „fir cu plumb” în a doua carte a Împăraților și în Isaia douăzeci și opt este „mishqâl” și înseamnă o greutate. În ambele pasaje, la sfoară urma să fie adăugată o greutate (plumb). Greutatea este ceea ce se folosește într-o balanță și reprezintă judecata. Sfoara cu o greutate este o sfoară de judecată. Sfoara Samariei era perioada celor „șapte vremi”, adică două mii cinci sute douăzeci de ani. Aceeași perioadă de timp urma să fie așezată asupra împărăției de sud, care fusese adusă asupra împărăției de nord. Sfârșitul fiecărei sfori este identificat în cartea lui Daniel fie ca sfârșitul ultimei indignări, fie ca sfârșitul primei indignări. Perioada este reprezentată în Daniel ca perioada în care Ierusalimul și oștirea urmau să fie călcate în picioare de cele două puteri pustiitoare, păgânismul și papalitatea. Ambele perioade aveau să înceapă atunci când cetățile lor de capitală respective aveau să fie invadate, cucerite, distruse, iar locuitorii lor duși în robie.

But in Zechariah, the word “plummet” is formed by the combination of two Hebrew words. The first word is “‘eben”, and it means “to build”, and it also means “a stone”. It means “a building stone”. That word is then combined with the Hebrew word “bedı̂yl”, which means “to divide or separate”. The “plummet” in Zechariah, is the stone that is built upon and produces a separation and division. The division is between two classes of worshippers; one class that rejoices when they see the stone, make it the head of their corner, and build upon it, and the other that doesn’t see it, rejects it, stumbles over it, and is finally crushed by it, which then becomes their headstone or tombstone. One class makes a covenant with life, the other a covenant of death.

Dar în Zaharia, cuvântul „fir cu plumb” este alcătuit prin combinarea a două cuvinte ebraice. Primul cuvânt este „’eben”, și înseamnă „a zidi”, iar de asemenea înseamnă „o piatră”. El înseamnă „o piatră de zidire”. Acest cuvânt este apoi combinat cu termenul ebraic „bedı̂yl”, care înseamnă „a despărți sau a separa”. „Firul cu plumb” din Zaharia este piatra pe care se zidește și care produce o separare și o împărțire. Împărțirea este între două clase de închinători: o clasă care se bucură când vede piatra, o face capul unghiului lor și zidește pe ea, și cealaltă care nu o vede, o leapădă, se poticnește de ea și, în cele din urmă, este zdrobită de ea, care atunci devine piatra lor de căpătâi sau piatra lor de mormânt. O clasă face un legământ cu viața, cealaltă un legământ cu moartea.

In the history of Zechariah, ancient Israel had just come out of Babylon to rebuild and restore Jerusalem. Zerubbabel was appointed the governor, and was to oversee the work. He laid the foundation stone at the beginning of the work and he placed the headstone, or capstone, at the end of the work. Zerubbabel means “the offspring of Babylon”. All the prophecies are identifying the last days, and Zerubbabel’s name is the symbol of the history of the first angel’s message when the foundation stone was laid, and his name is also the symbol of the third angel’s message, when the headstone, or capstone, is placed. The manifestation of the outpouring of the Holy Spirit in either the first movement or the second movement is represented by Zerubbabel’s name (offspring of Babylon), for it represents the message which calls for the final generation of the “offspring of Babylon”, to come out. It represents the message of the Midnight Cry that took place in the first movement, and that is about to take place in the last movement of the Loud Cry.

În istoria lui Zaharia, Israelul antic tocmai ieșise din Babilon pentru a reclădi și restaura Ierusalimul. Zorobabel a fost numit guvernator și urma să supravegheze lucrarea. El a pus piatra de temelie la începutul lucrării și a așezat piatra din capul unghiului, sau piatra de încheiere, la sfârșitul lucrării. Zorobabel înseamnă „vlăstarul Babilonului”. Toate profețiile identifică zilele din urmă, iar numele lui Zorobabel este simbolul istoriei soliei primului înger, când a fost pusă piatra de temelie, iar numele lui este, de asemenea, simbolul soliei celui de-al treilea înger, când este așezată piatra din capul unghiului, sau piatra de încheiere. Manifestarea revărsării Duhului Sfânt, fie în prima mișcare, fie în a doua mișcare, este reprezentată prin numele lui Zorobabel (vlăstar al Babilonului), căci el reprezintă solia care cheamă generația finală a „vlăstarului Babilonului” să iasă afară. El reprezintă solia Strigătului de la Miezul Nopții, care a avut loc în prima mișcare și care este pe punctul de a avea loc în ultima mișcare a Strigătului Cel Mare.

The two olive trees, two olive branches, and the two anointed ones that represent the vessels into which the two golden pipes empty the oil into:

Cei doi măslini, cele două ramuri de măslin și cei doi unși care reprezintă vasele în care cele două țevi de aur varsă untdelemnul:

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Cei unși care stau lângă Domnul întregului pământ au poziția dată odinioară lui Satana, ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîncetată cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul prin care Dumnezeu păstrează candelele credincioșilor alimentate, pentru ca ele să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi revărsat din cer prin soliile Duhului lui Dumnezeu, puterile răului ar avea stăpânire deplină asupra oamenilor.”

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Boga se obeščašćuje kada ne primamo poruke koje nam On šalje. Tako odbacujemo zlatno ulje koje bi On izlio u naše duše da se prenese onima koji su u tami. Kada dođe poziv: ‘Evo ženika gde ide; izlazite mu u susret’, oni koji nisu primili sveto ulje, koji nisu negovali Hristovu blagodat u svojim srcima, uviđaće, kao i lude device, da nisu spremni da sretnu svoga Gospoda. Oni u sebi nemaju moć da pribave ulje, i njihovi životi doživljavaju brodolom. Ali ako se traži Božji Sveti Duh, ako vapimo kao što je činio Mojsije: ‘Pokaži mi slavu svoju’, ljubav Božja izliće se u našim srcima. Kroz zlatne cevi, zlatno ulje biće nam preneseno. ‘Ne silom ni snagom, nego Duhom mojim, veli Gospod nad vojskama.’ Primajući blistave zrake Sunca pravde, Božja deca svetle kao videla u svetu.“ Review and Herald, July 20, 1897.

Zechariah had repeatedly asked who the two olive trees were, thus drawing attention to the various symbols of the two witnesses. Sister White identifies the two olive trees as the two witnesses of Revelation eleven.

Zaharia întrebase în repetate rânduri cine erau cei doi măslini, atrăgând astfel atenția asupra diferitelor simboluri ale celor doi martori. Sora White îi identifică pe cei doi măslini ca fiind cei doi martori din Apocalipsa unsprezece.

> “Concerning the two witnesses the prophet declares further: ‘These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth.’ ‘Thy word,’ said the psalmist, ‘is a lamp unto my feet, and a light unto my path.’ Revelation 11:4; Psalm 119:105. The two witnesses represent the Scriptures of the Old and the New Testament.” The Great Controversy, 267.

> „Cu privire la cei doi martori, profetul declară mai departe: «Aceștia sunt cei doi măslini și cele două sfeșnice care stau înaintea Dumnezeului pământului.» «Cuvântul Tău», a spus psalmistul, «este o candelă pentru picioarele mele și o lumină pe cărarea mea.» Apocalipsa 11:4; Psalmii 119:105. Cei doi martori reprezintă Scripturile Vechiului și Noului Testament.” Tragedia veacurilor, 267.

Zechariah had wanted to understand who these two witnesses were. In the French Revolution they were the Old and New Testaments. They were represented as Moses and Elijah that were slain in the street by the beast that ascended out of the bottomless pit. They represent the ministry of Future for America that was slain on July 18, 2020.

Zaharia a dorit să înțeleagă cine erau acești doi martori. În Revoluția Franceză, ei au fost Vechiul și Noul Testament. Ei au fost reprezentați ca Moise și Ilie, care au fost uciși pe uliță de fiara care s-a ridicat din adânc. Ei reprezintă lucrarea de slujire a Future for America, care a fost ucisă la 18 iulie 2020.

In the beginning of the chapter, after Zechariah is awakened, when the dead dry bones are brought together, but not yet alive, Gabriel asks “What seest thou?” Zechariah describes what he has seen, and then asks “What are these my lord?” Gabriel emphasizes the subject of the question, by answering Zechariah’s question with a question. He asks Zechariah, “Knowest thou not what these be?” Gabriel then answers “This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts.”

La începutul capitolului, după ce Zaharia este trezit, când oasele uscate ale morților sunt adunate laolaltă, dar încă nu sunt vii, Gabriel întreabă: „Ce vezi?” Zaharia descrie ceea ce a văzut, iar apoi întreabă: „Ce sunt acestea, domnul meu?” Gabriel subliniază subiectul întrebării, răspunzând la întrebarea lui Zaharia printr-o întrebare. El îl întreabă pe Zaharia: „Nu știi ce sunt acestea?” Apoi Gabriel răspunde: „Acesta este cuvântul Domnului către Zorobabel, zicând: Nu prin tărie, nici prin putere, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.”

The Word of the Lord that was given to Zerubbabel was, “Not by might, nor by power, but by my spirit. Who art thou, O great mountain? before Zerubbabel thou shalt become a plain: and he shall bring forth the headstone thereof with shoutings, crying, Grace, grace unto it.”

Cuvântul Domnului care i-a fost dat lui Zorobabel a fost: „Nu prin putere, nici prin tărie, ci prin Duhul Meu. Cine ești tu, munte mare? Înaintea lui Zorobabel te vei face un câmp neted; și el va scoate piatra cea din capul unghiului, în mijlocul strigătelor care zic: Har, har peste ea.”

Zerubbabel, the governor, represents the messenger that prepares the way in the beginning and ending history, before whom the mountain becomes as a plain. Isaiah identifies the work of the same messenger and says he will “make straight in the desert a highway for our God,” and that he will cause “every valley” to “be exalted.” He will also cause “every mountain and hill” to “be made low,” for the “great mountain” before governor Zerubbabel “shall become a plain.”

Zerubabel, guvernatorul, îl reprezintă pe solul care pregătește calea în istoria de început și de sfârșit, înaintea căruia muntele devine ca o câmpie. Isaia identifică lucrarea aceluiași sol și spune că el „va netezi în pustie o cale pentru Dumnezeul nostru” și că va face ca „orice vale” „să fie înălțată”. El va face, de asemenea, ca „orice munte și orice deal” „să fie plecate”, căci „muntele cel mare” dinaintea guvernatorului Zerubabel „se va preface în câmpie”.

William Miller’s message of the “seven times” was given him by God. Zerubbabel represents William Miller who placed the foundation stone of the “seven times,” and he also represents the hands that “shall bring forth the headstone” with “shouting, crying, Grace, Grace unto it.” The doubling of the word “grace,” represents the message of the Midnight Cry. The “shouting” represents the same message as represented by the loud cry of the third angel and the “crying” represents the Midnight Cry. The entire passage is about the Midnight Cry message. It is about the virgins that were asleep in death on the streets of Revelation eleven, that runs through the valley of dead dry bones. It is about the resurrection of the dead dry bones, and it is about the prophetic role of the “plummet” that the wise virgins see that causes them to rejoice.

Mesajul lui William Miller despre „cele șapte vremi” i-a fost dat de Dumnezeu. Zorobabel îl reprezintă pe William Miller, care a așezat piatra de temelie a „celor șapte vremi”, și el reprezintă, de asemenea, mâinile care „vor aduce piatra din capul unghiului” cu „strigăte, strigând: Har, har peste ea.” Dublarea cuvântului „har” reprezintă mesajul Strigătului de la Miezul Nopții. „Strigătele” reprezintă același mesaj ca acela reprezentat de marea strigare a celui de-al treilea înger, iar „strigând” reprezintă Strigătul de la Miezul Nopții. Întregul pasaj este despre mesajul Strigătului de la Miezul Nopții. Este despre fecioarele care dormeau în moarte pe ulițele din Apocalipsa unsprezece, care trece prin valea oaselor moarte și uscate. Este despre învierea oaselor moarte și uscate și este despre rolul profetic al „firului cu plumb” pe care fecioarele înțelepte îl văd și care le face să se bucure.

Then Zechariah says, “moreover.” Moreover, means to place the following passage over the top of the previous passage. It is a reference to the prophetic principle of line upon line. The previous dialogue identified the awakening at midnight of God’s people, represented by Zechariah. The previous dialogue repeatedly emphasized the desire of God’s people in the last days to understand who the two witnesses of Revelation eleven are. The previous dialogue identified that Zerubbabel represents the work in the first movement and also the work in the last movement. It identified Zerubbabel’s “hands” (representing human power), were to lay the foundation stone and the headstone, but the work of his hands was and is only accomplished through the divine power of the Comforter.

Apoi Zaharia spune: „mai mult.” „Mai mult” înseamnă a așeza pasajul care urmează deasupra pasajului precedent. Este o referire la principiul profetic al expresiei „linie peste linie”. Dialogul precedent a identificat trezirea la miezul nopții a poporului lui Dumnezeu, reprezentat de Zaharia. Dialogul precedent a subliniat în mod repetat dorința poporului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă de a înțelege cine sunt cei doi martori din Apocalipsa unsprezece. Dialogul precedent a identificat faptul că Zorobabel reprezintă lucrarea din prima mișcare și, de asemenea, lucrarea din ultima mișcare. A identificat că „mâinile” lui Zorobabel (reprezentând puterea omenească) urmau să așeze piatra de temelie și piatra din capul unghiului, însă lucrarea mâinilor sale a fost și este împlinită numai prin puterea divină a Mângâietorului.

The dialogue that followed, which is to be placed over the previous dialogue, identifies that when the “hands of Zerubbabel” are finishing the work, then God’s people in the last days, will “know that the Lord” “sent” Gabriel, the light bearer “unto” God’s people. They will recognize the heavenly communication process that is the first truth represented in connection with the Revelation of Jesus Christ. To refuse the message and work of Zerubbabel, is to refuse the message that comes from Gabriel, which he received from Christ, which He in turn received from the Father.

Dialogul care a urmat, care trebuie așezat peste dialogul anterior, arată că, atunci când „mâinile lui Zorobabel” vor isprăvi lucrarea, atunci poporul lui Dumnezeu din zilele din urmă va „cunoaște că Domnul” „a trimis” pe Gabriel, purtătorul de lumină, „la” poporul lui Dumnezeu. Ei vor recunoaște procesul de comunicare cerească care este primul adevăr reprezentat în legătură cu Descoperirea lui Isus Hristos. A refuza solia și lucrarea lui Zorobabel înseamnă a refuza solia care vine de la Gabriel, pe care el a primit-o de la Hristos, iar Acesta, la rândul Său, a primit-o de la Tatăl.

Then the two classes of worshippers are defined. One class “hath despised the day of small things?” The other class “shall rejoice” when they “shall see the plummet in the hand of Zerubbabel with those seven” who “are the eyes of the Lord, which run to and fro through the whole earth.” Those that despise the day of small things, are despising the historical work of William Miller as represented by the “plummet.” They are contrasted with those who rejoice when they see the “plummet” in the hands of Zerubbabel. Zechariah’s “plummet” is the building stone that produces a division. One class despises the “plummet,” for they refuse to see that the “plummet” in the hand of Zerubbabel is with “those seven.” The word “seven” that is with the “plummet,” is the same Hebrew word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six.

Atunci sunt definite cele două clase de închinători. O clasă „a disprețuit ziua începuturilor smerite?” Cealaltă clasă „se va bucura” când „vor vedea firul cu plumb în mâna lui Zorobabel împreună cu acei șapte” care „sunt ochii Domnului, care cutreieră tot pământul încoace și încolo.” Cei care disprețuiesc ziua începuturilor smerite disprețuiesc lucrarea istorică a lui William Miller, așa cum este ea reprezentată de „firul cu plumb”. Ei sunt puși în contrast cu aceia care se bucură când văd „firul cu plumb” în mâinile lui Zorobabel. „Firul cu plumb” din Zaharia este piatra de zidire care produce o despărțire. O clasă disprețuiește „firul cu plumb”, căci refuză să vadă că „firul cu plumb” din mâna lui Zorobabel este împreună cu „acei șapte”. Cuvântul „șapte”, care este împreună cu „firul cu plumb”, este același cuvânt ebraic care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase.

Then Zechariah repeats the fact that when he wakes up, he does not know who the two witnesses are. He therefore asks another time, “What are these two olive trees?” He repeats it again, questioning “What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves?” And Gabriel emphasizes the question by once again answering Zechariah’s question with a question, “Knowest thou not what these be?” to which Zechariah answers, “No.” Gabriel then says “These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.”

Apoi Zaharia repetă faptul că, atunci când se trezește, nu știe cine sunt cei doi martori. De aceea întreabă din nou: „Ce sunt acești doi măslini?” Repetă încă o dată, întrebând: „Ce sunt aceste două ramuri de măslin, care, prin cele două țevi de aur, varsă din ele însele untdelemnul auriu?” Și Gabriel subliniază întrebarea răspunzând încă o dată la întrebarea lui Zaharia printr-o întrebare: „Nu știi ce sunt acestea?”, la care Zaharia răspunde: „Nu.” Atunci Gabriel spune: „Aceștia sunt cei doi unși, care stau lângă Domnul întregului pământ.”

The chapter begins with Gabriel awakening Zechariah out of his sleep. Zechariah therefore represents the virgins that are awakened at midnight, and when those virgins are awakened, they are represented as having an overwhelming burden to understand what the two witnesses of Revelation chapter eleven represent. All the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. All the prophets agree with one another, for God is not the author of confusion. All the prophets are speaking more about the last days, than the days in which they lived.

Capitolul începe cu Gabriel trezindu-l pe Zaharia din somnul său. Prin urmare, Zaharia îi reprezintă pe fecioarele care sunt trezite la miezul nopții, iar când acele fecioare sunt trezite, ele sunt înfățișate ca purtând o povară copleșitoare de a înțelege ce reprezintă cei doi martori din capitolul unsprezece al cărții Apocalipsa. Toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în cartea Apocalipsa. Toți prorocii sunt în acord unii cu alții, căci Dumnezeu nu este autorul confuziei. Toți prorocii vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit.

Gabriel employs the Alpha and Omega principle by identifying that Zerubbabel will begin and end the work of building the temple. His work is represented as laying the foundation stone at the beginning and the headstone at the end. Zerubbabel represents the movement of the Millerites and the movement of Future for America.

Gabriel folosește principiul Alfa și Omega, arătând că Zorobabel va începe și va încheia lucrarea de zidire a templului. Lucrarea lui este reprezentată prin așezarea pietrei de temelie la început și a pietrei din capul unghiului la sfârșit. Zorobabel reprezintă mișcarea milleriților și mișcarea Future for America.

What Gabriel presents to Zechariah is that the work of the Midnight Cry, whether in the movement of the first angel or in the movement of the third angel, is accomplished with the power of the Holy Spirit.

Ceea ce îi prezintă Gabriel lui Zaharia este faptul că lucrarea Strigătului de la Miezul Nopții, fie în mișcarea primului înger, fie în mișcarea celui de-al treilea înger, este împlinită prin puterea Duhului Sfânt.

While they lay dead in the street, the world rejoiced over their dead bodies, but when they arose, the world then feared and they rejoiced. They rejoice because they see the plummet of those “seven times” in the hand of Zerubbabel. The plummet is the stone that is built upon, which separates the wise from the foolish.

În timp ce zăceau morți în stradă, lumea se bucura de trupurile lor moarte; dar când s-au ridicat, atunci lumea s-a temut, iar ei s-au bucurat. Ei se bucură pentru că văd firul cu plumb al acelor „șapte vremuri” în mâna lui Zorobabel. Firul cu plumb este piatra pe care se zidește, care îi desparte pe cei înțelepți de cei nechibzuiți.

Zechariah does not say “the seven,” he says, “those seven.” They see both twenty-five hundred and twenty years of scattering. The word translated as “seven” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six, and represents “the curse” of slavery that was brought upon both the northern and southern kingdoms of Israel. The book of Daniel identifies “those seven” as a first and a last indignation.

Zaharia nu spune „cele șapte”, ci spune „acele șapte”. Ele văd atât cele două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere. Cuvântul tradus prin „șapte” este același cuvânt care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase și reprezintă „blestemul” robiei care a fost adus asupra atât a împărăției de nord, cât și a celei de sud a lui Israel. Cartea lui Daniel identifică „acele șapte” drept o indignare dintâi și una de pe urmă.

The foundation stone laid by William Miller was the “seven times,” and the headstone laid by the movement of the third angel is the “seven times.” Those that rejoice when they see “those seven” in the awakening of the Midnight Cry of the last days, will witness a division and separation of the precious and the vile. The precious will rejoice as they come into full unity, and the vile will find out too late that they have not the oil that has been coming down through the two golden pipes. The truth that causes the rejoicing for one class will be a stone of stumbling for the other class, though it was available to see for all that were willing to see.

Temelia de piatră așezată de William Miller a fost „cele șapte vremi”, iar piatra din capul unghiului așezată de mișcarea îngerului al treilea este „cele șapte vremi”. Cei care se bucură când văd „acele șapte” în trezirea Strigătului de la Miezul Nopții din zilele de pe urmă vor fi martori la o despărțire și o separare între ce este prețios și ce este vrednic de dispreț. Ceea ce este prețios se va bucura pe măsură ce ajunge la deplină unitate, iar ceea ce este vrednic de dispreț va afla prea târziu că nu are untdelemnul care a curs prin cele două țevi de aur. Adevărul care produce bucurie pentru o clasă va fi o piatră de poticnire pentru cealaltă clasă, deși a fost la îndemâna tuturor celor care au fost dispuși să vadă.

Just as the “seven times” became a test in the beginning in 1856, when Philadelphian Adventism transitioned unto Laodicean Adventism, the “seven times” is once again a test at the ending, right where Laodicean Adventism is transitioned unto Philadelphian Adventism. The test in the beginning was failed in 1863, with the rejection of the biblical doctrine of “seven times.” Those that fail the test at the ending in 2023, will do so for rejecting the experience demanded by the remedy identified by the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Așa cum „șapte vremi” au devenit o probă la început, în 1856, când adventismul filadelfian a trecut în adventismul laodicean, tot astfel „șapte vremi” sunt din nou o probă la încheiere, chiar în punctul în care adventismul laodicean este trecut în adventismul filadelfian. Proba de la început a fost căzută în 1863, prin respingerea doctrinei biblice a „șapte vremi”. Cei care cad la probă la încheiere, în 2023, vor face aceasta prin respingerea experienței cerute de remediul identificat de „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase.

It was important to identify that the book of Daniel fully upholds the “seven times,” before we begin to consider the prophetic message of the first six chapters of the book of Daniel, for chapters four and five are about the “seven times,” and they identify the beginning and ending of the two horns of the earth beast of Revelation chapter thirteen.

A fost important să se stabilească faptul că cartea lui Daniel susține pe deplin „cele șapte vremi”, înainte de a începe să luăm în considerare mesajul profetic al primelor șase capitole ale cărții lui Daniel, căci capitolele patru și cinci sunt despre „cele șapte vremi” și ele identifică începutul și sfârșitul celor două coarne ale fiarei pământului din Apocalipsa, capitolul treisprezece.

We will begin our consideration of those first six chapters in the next article.

Vom începe examinarea acelor dintâi șase capitole în articolul următor.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> „Lumina pe care Daniel a primit-o de la Dumnezeu i-a fost dată în mod deosebit pentru aceste zile de pe urmă. Viziunile pe care le-a văzut pe malurile Ulaiului și ale Hidechelului, marile râuri ale Șinearului, sunt acum în curs de împlinire, iar toate evenimentele prevestite se vor împlini curând.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.

> „Luați în considerare împrejurările națiunii iudaice atunci când au fost date profețiile lui Daniel.‟

> “Let us give more time to the study of the Bible. We do not understand the word as we should. The book of Revelation opens with an injunction to us to understand the instruction that it contains. ‘Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy,’ God declares, ‘and keep those things which are written therein: for the time is at hand.’ When we as a people understand what this book means to us, there will be seen among us a great revival. We do not understand fully the lessons that it teaches, notwithstanding the injunction given us to search and study it.

> „Să acordăm mai mult timp studiului Bibliei. Nu înțelegem Cuvântul așa cum ar trebui. Cartea Apocalipsei se deschide cu o poruncă adresată nouă, de a înțelege învățătura pe care o cuprinde. «Ferice de cel ce citește și de cei ce ascultă cuvintele acestei prorocii», declară Dumnezeu, «și păzesc lucrurile scrise în ea; căci vremea este aproape.» Când noi, ca popor, vom înțelege ce înseamnă această carte pentru noi, se va vedea în mijlocul nostru o mare redeșteptare. Nu înțelegem pe deplin lecțiile pe care le dă, în ciuda poruncii care ne-a fost dată de a o cerceta și studia.

> “In the past teachers have declared Daniel and the Revelation to be sealed books, and the people have turned from them. The veil whose apparent mystery has kept many from lifting it, God’s own hand has withdrawn from these portions of His word. The very name ‘Revelation’ contradicts the statement that it is a sealed book. ‘Revelation’ means that something of importance is revealed. The truths of this book are addressed to those living in these last days. We are standing with the veil removed in the holy place of sacred things. We are not to stand without. We are to enter, not with careless, irreverent thoughts, not with impetuous footsteps, but with reverence and godly fear. We are nearing the time when the prophecies of the book of Revelation are to be fulfilled.” Testimonies to Ministers, 113.

> „În trecut, învăţătorii au declarat că Daniel şi Apocalipsa sunt cărţi pecetluite, iar poporul s-a îndepărtat de ele. Vălul a cărui taină aparentă i-a împiedicat pe mulţi să-l ridice, mâna lui Dumnezeu Însuşi l-a îndepărtat de peste aceste părţi ale Cuvântului Său. Însuşi numele «Apocalipsă» contrazice afirmaţia că este o carte pecetluită. «Apocalipsă» înseamnă că se descoperă ceva de însemnătate. Adevărurile acestei cărţi sunt adresate celor care trăiesc în aceste zile de pe urmă. Noi stăm, cu vălul înlăturat, în locul sfânt al lucrurilor sacre. Nu trebuie să stăm afară. Trebuie să intrăm, nu cu gânduri nechibzuite şi lipsite de reverenţă, nu cu paşi pripiţi, ci cu reverenţă şi teamă sfântă. Ne apropiem de timpul când profeţiile cărţii Apocalipsei urmează să se împlinească.” Mărturii pentru pastori, 113.

Back to Articles