Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixty-Two

Cartea lui Daniel - O sută șaizeci și doi

Rome’s Prophetic Time: Unveiling the Vision

Timpul Profetic al Romei: Dezvăluirea Viziunii

Author

Jeff Pippenger

Published

March 27, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Rome establishes the vision, and Rome is revealed in its “time”. This is a statement by Sister White where she states what should be understood as the obvious:

Roma întemeiază viziunea, iar Roma este descoperită la „vremea” ei. Aceasta este o afirmație a sorei White, în care ea spune ceea ce ar trebui înțeles ca fiind evidentul:

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Apocalipsa este o carte sigilată, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în ultimele zile ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt precise, nu mistice și de neînțeles. În ea este reluată aceeași linie de profeție ca în Daniel. Unele profeții Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie să li se acorde importanță. Domnul nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate.” Manuscript Releases, volumul 9, 8.

The “Lord does not repeat things that are of no great consequence” and the “times” associated with Rome are repeated over and over. It is of “great consequence” to understand the “time” associated with Rome, for that is what reveals Rome as the subject that establishes the vision. Seven times the twelve hundred and sixty years of papal rule is directly referenced in Daniel and Revelation.

„Domnul nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate”, iar „vremurile” asociate cu Roma sunt repetate iar și iar. Este de „mare însemnătate” să se înțeleagă „vremea” asociată cu Roma, căci aceasta este ceea ce descoperă Roma ca subiectul care stabilește viziunea. De șapte ori, cei o mie două sute șaizeci de ani ai domniei papale sunt menționați în mod direct în Daniel și Apocalipsa.

> And he shall speak great words against the most High, and shall wear out the saints of the most High, and think to change times and laws: and they shall be given into his hand until a time and times and the dividing of time. Daniel 7:25.

> Și va rosti cuvinte mari împotriva Celui Preaînalt, și îi va istovi pe sfinții Celui Preaînalt, și se va încumeta să schimbe vremurile și legea; și ei vor fi dați în mâna lui până la o vreme și vremuri și o jumătate de vreme. Daniel 7:25.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> Et j’entendis l’homme vêtu de lin, qui se tenait au-dessus des eaux du fleuve; il leva sa main droite et sa main gauche vers le ciel, et jura par celui qui vit éternellement que ce sera pour un temps, des temps, et la moitié d’un temps; et quand il aura achevé de disperser la force du peuple saint, toutes ces choses seront accomplies. Daniel 12:7.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:2.

> Dar curtea care este afară din templu las-o deoparte și n-o măsura; căci este dată neamurilor, și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Apocalipsa 11:2.

> And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:3.

> Și voi da putere celor doi martori ai Mei, și ei vor proroci o mie două sute șaizeci de zile, îmbrăcați în sac. Apocalipsa 11:3.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. Revelation 12:6.

> Şi femeia a fugit în pustie, unde are un loc pregătit de Dumnezeu, ca să fie hrănită acolo o mie două sute şaizeci de zile. Apocalipsa 12:6.

> And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:14.

> Și femeii i s-au dat două aripi ale unui vultur mare, ca să zboare în pustie, în locul ei, unde este hrănită o vreme, vremi și jumătate de vreme, departe de fața șarpelui. Apocalipsa 12:14.

> And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:5.

> Și i s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule; și i s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni. Apocalipsa 13:5.

These seven direct references present different specific prophetic characteristics of Rome. It is in those passages that Rome is revealed. Sister White adds that these periods are also represented as “three years and a half or 1260 days.” You do not find either three and a half years or twelve hundred and sixty days” in the Bible. Sister White is simply applying the computation of the seven references accordingly.

Aceste șapte referințe directe prezintă diferite caracteristici profetice specifice ale Romei. În aceste pasaje este descoperită Roma. Sora White adaugă că aceste perioade sunt, de asemenea, reprezentate ca „trei ani și jumătate sau 1260 de zile”. Nu găsiți în Biblie nici „trei ani și jumătate”, nici „o mie două sute șaizeci de zile”. Sora White aplică pur și simplu, în mod corespunzător, calculul celor șapte referințe.

> “In chapter 13 (verses 1–10) is described another beast, ‘like unto a leopard,’ to which the dragon gave ‘his power, and his seat, and great authority.’ This symbol, as most Protestants have believed, represents the papacy, which succeeded to the power and seat and authority once held by the ancient Roman empire. Of the leopardlike beast it is declared: ‘There was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies…. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme His name, and His tabernacle, and them that dwell in heaven. And it was given unto him to make war with the saints, and to overcome them: and power was given him over all kindreds, and tongues, and nations.’ This prophecy, which is nearly identical with the description of the little horn of Daniel 7, unquestionably points to the papacy.

> „În capitolul 13 (versetele 1–10) este descrisă o altă fiară, «asemenea unui leopard», căreia balaurul i-a dat «puterea lui, și scaunul lui de domnie, și o mare stăpânire». Acest simbol, după cum au crezut cei mai mulți protestanți, reprezintă papalitatea, care a succedat puterii, scaunului de domnie și autorității deținute odinioară de vechiul imperiu roman. Despre fiara asemenea leopardului se declară: «I s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule…. Și și-a deschis gura pentru a huli împotriva lui Dumnezeu, ca să-I hulească Numele, și cortul Lui, și pe cei ce locuiesc în cer. Și i s-a dat să facă război cu sfinții și să-i biruiască; și i s-a dat stăpânire peste toate semințiile, și limbile, și neamurile.» Această profeție, care este aproape identică cu descrierea cornului celui mic din Daniel 7, indică fără îndoială spre papalitate.

> “‘Power was given unto him to continue forty and two months.’ And, says the prophet, ‘I saw one of his heads as it were wounded to death.’ And again: ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity: he that killeth with the sword must be killed with the sword.’ The forty and two months are the same as the ‘time and times and the dividing of time,’ three years and a half, or 1260 days, of Daniel 7—the time during which the papal power was to oppress God’s people. This period, as stated in preceding chapters, began with the supremacy of the papacy, A.D. 538, and terminated in 1798. At that time the pope was made captive by the French army, the papal power received its deadly wound, and the prediction was fulfilled, ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity.’” The Great Controversy, 439.

> «“I s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni.” Și, spune profetul, „am văzut unul din capetele lui ca rănit de moarte”. Și iarăși: „Cine duce pe alții în robie va merge și el în robie; cine ucide cu sabia trebuie să fie ucis cu sabia.” Cele patruzeci și două de luni sunt același lucru cu „o vreme, două vremi și o jumătate de vreme”, trei ani și jumătate, sau 1260 de zile, din Daniel 7 — timpul în care puterea papală urma să-i asuprească pe poporul lui Dumnezeu. Această perioadă, așa cum s-a arătat în capitolele precedente, a început odată cu supremația papalității, în anul 538 d.Hr., și s-a încheiat în 1798. La acel timp, papa a fost luat captiv de armata franceză, puterea papală a primit rana ei de moarte, iar prezicerea s-a împlinit: „Cine duce pe alții în robie va merge și el în robie.”» Marea luptă, 439.

With the inspired authority to also consider three and a half years as the “time” which “reveals” Rome, other biblical references to Rome emerge.

Cu autoritatea inspirată de a considera, de asemenea, cei trei ani și jumătate drept „vremea” care „descoperă” Roma, ies la iveală și alte referințe biblice la Roma.

> But I tell you of a truth, many widows were in Israel in the days of Elias, when the heaven was shut up three years and six months, when great famine was throughout all the land. Luke 4:25.

> Dar vă spun cu adevărat: multe văduve erau în Israel în zilele lui Ilie, când cerul a fost închis trei ani și șase luni, când a fost foamete mare peste toată țara. Luca 4:25.

The three and a half years of Elijah, connects the time with Jezebel, who is the symbol of papal Rome in the church of Thyatira.

Cei trei ani și jumătate ai lui Ilie leagă această perioadă de timp de Izabela, care este simbolul Romei papale în biserica din Tiatira.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Revelation 2:20, 21.

> Dar tot am câteva lucruri împotriva ta, pentru că îngădui acelei femei Izabela, care se numește pe sine prorociță, să învețe și să amăgească pe robii Mei să curvească și să mănânce din cele jertfite idolilor. Și i-am dat timp să se pocăiască de curvia ei, dar nu s-a pocăit. Apocalipsa 2:20, 21.

The “time” given the fourth church, represented by Jezebel, is also a “space.”

„Vremea” dată celei de-a patra biserici, reprezentată de Izabela, este și un „spațiu”.

> Elias was a man subject to like passions as we are, and he prayed earnestly that it might not rain: and it rained not on the earth by the space of three years and six months. James 5:17.

> Ilie era un om supus acelorași slăbiciuni ca și noi și s-a rugat cu stăruință să nu plouă; și n-a plouat pe pământ timp de trei ani și șase luni. Iacov 5:17.

Commenting on the forty-two months being the same as the thousand two hundred and threescore days, Sister White identifies the period as “those days,” which Christ referred to.

Comentând asupra faptului că cele patruzeci și două de luni sunt același interval cu cele o mie două sute șaizeci de zile, sora White identifică această perioadă drept „acele zile” la care S-a referit Hristos.

> “The periods here mentioned—‘forty and two months,’ and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.

> Perioadele menționate aici — „patruzeci și două de luni” și „o mie două sute șaizeci de zile” — sunt aceleași, reprezentând deopotrivă timpul în care biserica lui Hristos urma să sufere asuprire din partea Romei. Cei 1260 de ani ai supremației papale au început în anul 538 d.Hr. și, prin urmare, aveau să se încheie în 1798. La acel timp, o armată franceză a intrat în Roma și l-a făcut pe papă prizonier, iar el a murit în exil. Deși curând după aceea a fost ales un nou papă, ierarhia papală nu a mai fost niciodată de atunci în stare să exercite puterea pe care o avusese mai înainte.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266.

> „Prigoana împotriva bisericii nu a continuat pe tot parcursul întregii perioade de 1260 de ani. Dumnezeu, în mila Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Vestind mai dinainte „necazul cel mare” care avea să vină asupra bisericii, Mântuitorul a spus: „Și, dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, niciun om n-ar scăpa; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate.” Matei 24:22. Prin influența Reformei, prigoana a fost adusă la sfârșit înainte de 1798.” Tragedia veacurilor, 266.

Christ and Sister White identify the expression of “those days,” as the “time,” which identifies papal Rome. When Daniel speaks of the persecution which followed the placing of the papacy on the throne of the earth in verse thirty-one of chapter eleven, he speaks of that time of persecution as “many days.”

Christos na Dada White banatambulisha usemi wa “siku hizo” kuwa ni “wakati,” ambao huitambulisha Roma ya kipapa. Danieli anapozungumza juu ya mateso yaliyofuatia kuwekwa kwa upapa juu ya kiti cha enzi cha dunia katika aya ya thelathini na moja ya sura ya kumi na moja, anauzungumzia wakati huo wa mateso kuwa ni “siku nyingi.”

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. And such as do wickedly against the covenant shall he corrupt by flatteries: but the people that do know their God shall be strong, and do exploits. And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Daniel 11:31–33.

> Și brațe se vor ridica din partea lui și vor pângări sanctuarul puterii, și vor îndepărta jertfa necurmată, și vor așeza urâciunea care pustiește. Iar pe cei ce lucrează cu nelegiuire împotriva legământului îi va strica prin lingușiri; dar poporul care Îl cunoaște pe Dumnezeul său va fi tare și va săvârși mari isprăvi. Și cei pricepuți dintre popor vor învăța pe mulți; totuși vor cădea de sabie și de flacără, prin robie și prin jaf, multe zile. Daniel 11:31–33.

Rome is revealed in connection with the prophetic time which is associated with it, that is why Paul says the man of sin will be revealed in “his time”. The fact that Rome establishes the vision, which if we do not know, we perish, identifies why that prophetic time is represented so often, and in so many ways, for God “does not repeat things that are of no great consequence.” In the previous verses, the end of the period of time is also marked.

Roma este descoperită în legătură cu timpul profetic care îi este asociat; de aceea Pavel spune că omul fărădelegii va fi descoperit „la vremea lui”. Faptul că Roma întemeiază viziunea, pe care, dacă nu o cunoaștem, pierim, arată de ce acel timp profetic este reprezentat atât de des și în atât de multe feluri, căci Dumnezeu „nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate”. În versetele precedente este marcat, de asemenea, și sfârșitul perioadei de timp.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> Și aceia dintre popor care au pricepere vor învăța pe mulți; totuși vor cădea de sabie și de flacără, prin robie și prin jaf, multe zile. Iar când vor cădea, vor fi ajutați cu puțin ajutor; dar mulți se vor alipi de ei cu lingușiri. Și unii dintre cei pricepuți vor cădea, ca să fie încercați, curățiți și făcuți albi, până la vremea sfârșitului; căci aceasta este încă pentru vremea hotărâtă. Daniel 11:33–35.

The “time of the end” “is yet for a time appointed.” The Hebrew word “appointed” is “moed,” and means a fixed time or an appointment. The prophetic relevance and importance of the “time appointed,” in the book of Daniel is identified by how often it is referenced. Very few Laodicean Adventists, if any, recognize that 1989, was a “time of the end,” and therefore 1989 was an appointed time. It was an appointment made by God, when He would unseal the knowledge for the movement of the one hundred and forty-four thousand. For this reason, the book of Daniel provides witnesses to the fact that the “time appointed” marks the arrival of “the time of the end”. In Daniel eight, this prophetic symbol is set forth.

„vremea sfârșitului” „este încă pentru o vreme hotărâtă”. Cuvântul ebraic pentru „hotărâtă” este „moed” și înseamnă un timp fixat sau o întâlnire rânduită. Relevanța profetică și importanța „vremii hotărâte”, în cartea lui Daniel, sunt identificate prin cât de des este menționată. Foarte puțini adventiști laodiceeni, dacă există vreunul, recunosc că 1989 a fost o „vreme a sfârșitului” și, prin urmare, 1989 a fost o vreme hotărâtă. A fost o întâlnire rânduită de Dumnezeu, când El avea să desigileze cunoștința pentru mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Din acest motiv, cartea lui Daniel oferă martori pentru faptul că „vremea hotărâtă” marchează sosirea „vremii sfârșitului”. În Daniel opt, acest simbol profetic este prezentat.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:16–19.

> Și am auzit un glas de om între malurile Ulaiului, care a strigat și a zis: „Gabriele, fă-l pe omul acesta să înțeleagă vedenia.” Și el a venit aproape de locul unde stăteam; iar când a venit, m-am înspăimântat și am căzut cu fața la pământ. Dar el mi-a zis: „Înțelege, fiu al omului, că vedenia este pentru vremea sfârșitului.” Pe când îmi vorbea el, am căzut într-un somn adânc, cu fața la pământ; dar el m-a atins și m-a ridicat în picioare. Și a zis: „Iată, îți voi face cunoscut ce va fi la sfârșitul mâniei; căci la vremea hotărâtă va fi sfârșitul.” Daniel 8:16–19.

As with chapter eleven, the word “end,” in “time of the end” in these verses is a different Hebrew word than is translated as “appointed.” The time of the end is representing a period that commences at the time appointed. The “time appointed” (moed) is an appointment, and the time of the end (the Hebrew word “gets”) is a period of time, which begins at the time appointed. It is the “time” that reveals Rome, and that “time” is so important that the end of that period of time, and the period which follows the end of that time, are represented by several witnesses. In verse twenty-four of chapter eleven of Daniel, pagan Rome is identified as ruling the world for a “time.”

Así como en el capítulo once, la palabra «fin», en la expresión «tiempo del fin» en estos versículos, es una palabra hebrea diferente de la que se traduce como «señalado». El tiempo del fin representa un período que comienza en el tiempo señalado. El «tiempo señalado» (moed) es una cita fijada, y el tiempo del fin (la palabra hebrea «gets») es un período de tiempo que comienza en el tiempo señalado. Es el «tiempo» el que revela a Roma, y ese «tiempo» es tan importante que el fin de ese período de tiempo, y el período que sigue al fin de ese tiempo, están representados por varios testigos. En el versículo veinticuatro del capítulo once de Daniel, la Roma pagana es identificada como gobernando el mundo por un «tiempo».

A symbolic “time,” is three hundred and sixty years, for there are three hundred and sixty days in a biblical year. Pagan Rome ruled for a “time,” and papal Rome ruled for “a time, times and half a time.” Modern Rome rules for a symbolic “hour,” or a symbolic “forty-two months.” There is no prophetic time after 1844, so the “hour” and the “forty-two months” is the period from the soon-coming Sunday law unto the close of human probation. But pagan Rome ruled supremely from the Battle of Actium in 31 BC, until Constantine moved the capital of the empire to Constantinople in the year 330. We know the following verses are speaking of pagan Rome, for Christ is represented as the “prince of the covenant” that “shall be broken” when He was crucified. The power then ruling was pagan Rome, so the verses we are now going to look at identify pagan Rome.

Օրինակային «ժամանակը» երեք հարյուր վաթսուն տարի է, որովհետև աստվածաշնչյան տարում կա երեք հարյուր վաթսուն օր։ Հեթանոսական Հռոմը իշխեց մեկ «ժամանակ», իսկ պապական Հռոմը իշխեց «մի ժամանակ, ժամանակներ և կես ժամանակ»։ Ժամանակակից Հռոմը իշխում է խորհրդանշական «ժամով», կամ խորհրդանշական «քառասուներկու ամիսներով»։ 1844 թվականից հետո մարգարեական ժամանակ չկա, ուստի «ժամը» և «քառասուներկու ամիսները» այն ժամանակաշրջանն են՝ մոտալուտ կիրակնօրյա օրենքից մինչև մարդկային փորձաշրջանի ավարտը։ Բայց հեթանոսական Հռոմը գերագույն կերպով իշխեց Ակտիումի ճակատամարտից՝ մ.թ.ա. 31 թվականից, մինչև այն ժամանակը, երբ Կոստանդինը կայսրության մայրաքաղաքը տեղափոխեց Կոստանդնուպոլիս՝ 330 թվականին։ Մենք գիտենք, որ հետևյալ համարները խոսում են հեթանոսական Հռոմի մասին, որովհետև Քրիստոսը ներկայացված է որպես «ուխտի իշխանը», որ «պիտի կոտրվի», երբ Նա խաչվեց։ Այդ ժամանակ իշխող զորությունը հեթանոսական Հռոմն էր, ուստի այն համարները, որոնք այժմ պիտի դիտարկենք, նույնականացնում են հեթանոսական Հռոմը։

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people. He shall enter peaceably even upon the fattest places of the province; and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strong holds, even for a time. Daniel 11:21–24.

> În locul lui se va ridica un om de nimic, căruia nu-i vor da cinstea împărăției; dar el va veni pe neașteptate și va pune mâna pe împărăție prin lingușiri. Și oștile se vor revărsa înaintea lui ca un potop și vor fi nimicite; da, chiar și căpetenia legământului. După încheierea alianței cu el, va lucra cu vicleșug; căci se va ridica și va ajunge puternic cu puțin popor. Va intra pe neașteptate chiar și în cele mai roditoare locuri ale ținutului; și va face ceea ce n-au făcut nici părinții lui, nici părinții părinților lui; va împărți între ei prada, jaful și bogățiile; da, își va urzi planurile împotriva cetățuilor, dar numai pentru o vreme. Daniel 11:21–24.

The word “against” in the last phrase of the verses actually means “from,” and the verse is saying that pagan Rome shall rule (forecast his devices) “from” its stronghold (the City of Rome) for three hundred and sixty years.

Cuvântul „împotriva” din ultima expresie a versetelor înseamnă, de fapt, „din”, iar versetul spune că Roma păgână va domni (își va pune în lucrare planurile) „din” fortăreața sa (Cetatea Romei) timp de trei sute șaizeci de ani.

> “‘VERSE 24. He shall enter peacefully even upon the fattest places of the province: and he shall do that which his fathers have not done, nor his fathers’ fathers; he shall scatter among them the prey, and spoil, and riches: yea, and he shall forecast his devices against the strongholds, even for a time.’

> „‘VERSETUL 24. Va intra în pace chiar și în cele mai roditoare locuri ale provinciei; și va face ceea ce părinții lui n-au făcut, nici părinții părinților lui; va împărți între ei prada, jaful și bogățiile; da, își va urzi planurile împotriva fortărețelor, însă numai pentru o vreme.’”

> “The usual manner in which nations had, before the days of Rome, entered upon valuable provinces and rich territory, was by war and conquest. Rome was now to do what had not been done by the fathers or the fathers’ fathers; namely, receive these acquisitions through peaceful means. The custom, before unheard of, was now inaugurated, of kings leaving by legacy their kingdoms to the Romans. Rome came into possession of large provinces in this manner.

> „Maniera obișnuită în care națiunile, înainte de zilele Romei, intrau în stăpânirea unor provincii de mare preț și a unor teritorii bogate era prin război și cucerire. Roma urma acum să facă ceea ce nu fusese făcut de părinți sau de părinții părinților lor; și anume, să primească aceste dobândiri pe căi pașnice. Obiceiul, nemaiauzit până atunci, a fost acum inaugurat, ca regii să lase prin moștenire regatele lor romanilor. În acest fel, Roma a intrat în posesia unor mari provincii.

> “And those who thus came under the dominion of Rome derived no small advantage therefrom. They were treated with kindness and leniency. It was like having the prey and spoil distributed among them. They were protected from their enemies, and rested in peace and safety under the aegis of the Roman power.

> „Și cei care au ajuns astfel sub stăpânirea Romei au dobândit de aici un avantaj deloc neînsemnat. Ei au fost tratați cu bunătate și îngăduință. Era ca și cum prada și jaful ar fi fost împărțite între ei. Ei au fost ocrotiți de vrăjmașii lor și s-au odihnit în pace și siguranță sub egida puterii romane.

> “To the latter portion of this verse, Bishop Newton gives the idea of forecasting devices from strongholds, instead of against them. This the Romans did from the strong fortress of their seven-hilled city. ‘Even for a time;’ doubtless a prophetic time, 360 years. From what point are these years to be dated? Probably from the event brought to view in the following verse.

> „Za drugi dio ovoga stiha biskup Newton iznosi misao o smišljanju planova iz utvrda, a ne protiv njih. To su Rimljani činili iz snažne tvrđave svoga grada na sedam brežuljaka. ‘I to za jedno vrijeme;’ nesumnjivo proročko vrijeme, 360 godina. Od koje se tačke ove godine imaju računati? Vjerovatno od događaja koji se iznosi u sljedećem stihu.‟

> “‘VERSE 25. And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him.’

> „VERS 25. Și își va ridica puterea și curajul împotriva împăratului de la miazăzi, cu o mare oștire; iar împăratul de la miazăzi se va ridica la luptă cu o oștire foarte mare și puternică; dar nu va putea sta împotrivă, căci se vor urzi uneltiri împotriva lui.”

> “By verses 23 and 24 we are brought down this side of the league between the Jews and the Romans, BC 161, to the time when Rome had acquired universal dominion. The verse now before us brings to view a vigorous campaign against the king of the south, Egypt, and the occurrence of a notable battle between great and mighty armies. Did such events as these transpire in the history of Rome about this time?—They did. The war was the war between Egypt and Rome; and the battle was the battle of Actium. Let us take a brief view of the circumstances that led to this conflict.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 271–273.

> „Prin versetele 23 și 24 suntem aduși dincoace de alianța dintre iudei și romani, în anul 161 î.Hr., până la vremea când Roma dobândise stăpânire universală. Versetul care ne stă acum înainte aduce în atenție o campanie viguroasă împotriva împăratului de la miazăzi, Egiptul, și desfășurarea unei lupte însemnate între oștiri mari și puternice. Au avut loc asemenea evenimente în istoria Romei cam în această perioadă? — Au avut. Războiul a fost războiul dintre Egipt și Roma; iar bătălia a fost bătălia de la Actium. Să aruncăm o scurtă privire asupra împrejurărilor care au dus la acest conflict.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 271–273.

In the following verses the time appointed and the end are again referenced by Daniel.

În versetele următoare, timpul hotărât și sfârșitul sunt din nou menționate de Daniel.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. At the time appointed he shall return, and come toward the south; but it shall not be as the former, or as the latter. Daniel 11:25–29.

> Và người sẽ khích động quyền lực và lòng dũng cảm mình chống lại vua phương nam với một đạo binh lớn; còn vua phương nam cũng sẽ bị khích động để giao chiến với một đạo binh rất lớn và hùng mạnh; nhưng người sẽ không đứng vững nổi, vì người ta sẽ mưu định những mưu kế chống lại người. Phải, chính những kẻ ăn phần lương thực của người sẽ hủy diệt người, và đạo binh người sẽ tràn ngập; nhiều kẻ sẽ ngã xuống bị giết. Lòng của cả hai vua này đều hướng về điều ác, và họ sẽ nói dối tại cùng một bàn; nhưng điều đó sẽ không thành, vì sự cuối cùng vẫn còn phải đến vào kỳ đã định. Bấy giờ người sẽ trở về xứ mình với nhiều của cải; lòng người sẽ nghịch cùng giao ước thánh; người sẽ hành động, rồi trở về xứ mình. Đến kỳ đã định, người sẽ trở lại và tiến về phương nam; nhưng lần này sẽ không như lần trước, cũng không như lần sau. Đa-ni-ên 11:25–29.

In chapter eight, Gabriel identified that the “chazon,” vision of the twenty-five hundred and twenty years, would conclude at the time appointed, and then the period represented by “the time of the end” would begin. In this passage, the time appointed is the end of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule the world supremely. In this passage there is no “time of the end,” for there was nothing sealed up that was to be unsealed at the end of that period of history.

În capitolul opt, Gabriel a arătat că „chazon”-ul, viziunea celor două mii cinci sute douăzeci de ani, avea să se încheie la vremea hotărâtă, iar apoi avea să înceapă perioada reprezentată de „vremea sfârșitului”. În acest pasaj, vremea hotărâtă este sfârșitul celor trei sute șaizeci de ani în care Roma păgână avea să stăpânească lumea în mod suprem. În acest pasaj nu există nicio „vreme a sfârșitului”, deoarece nu era nimic pecetluit care urma să fie desigilat la sfârșitul acelei perioade a istoriei.

In Daniel chapter eight, the vision of the “last end” of the indignation, which was the twenty-five hundred and twenty years that concluded at the same time as the twenty-three hundred years, was sealed up to the “time of the end,” for in 1844, which was the appointed time of both visions, the light of the third angel was unsealed. In Daniel eleven, verses thirty to thirty-six, at the end of the “first indignation” in 1798, there was to be a period represented as the “time of the end,” when the light of the first angel was unsealed. Therefore, the time prophecy of pagan Rome did not have a time of the end, but only a time appointed, identifying when the three hundred and sixty years concluded, but the time appointed in 1798, and the time appointed in 1844, both unsealed a message that was to be understood in the period represented as the “time of the end”.

În capitolul opt din Daniel, viziunea despre „sfârșitul din urmă” al indignării, care era perioada de două mii cinci sute douăzeci de ani ce se încheia în același timp cu cei două mii trei sute de ani, a fost pecetluită până la „vremea sfârșitului”, căci în 1844, care era vremea hotărâtă pentru ambele viziuni, lumina celui de-al treilea înger a fost desigilată. În Daniel unsprezece, versetele treizeci până la treizeci și șase, la sfârșitul „primei indignări” în 1798, urma să fie o perioadă reprezentată ca „vremea sfârșitului”, când lumina primului înger a fost desigilată. Prin urmare, profeția de timp a Romei păgâne nu avea o vreme a sfârșitului, ci numai o vreme hotărâtă, care identifica momentul în care cei trei sute șaizeci de ani se încheiau; însă vremea hotărâtă din 1798 și vremea hotărâtă din 1844 au desigilat amândouă un mesaj care trebuia să fie înțeles în perioada reprezentată ca „vremea sfârșitului”.

Rome is revealed as it is represented prophetically within its prophetic time. “Time, times and dividing of time”, “forty-two months”, “twelve hundred and sixty days”, and “three and a half years” are some of the various symbols that represent the period when the papacy ruled during the Dark Ages. The period of time that links the movement of the Millerites to the movement of the one hundred and forty-four thousand is one hundred and twenty-six years. One hundred and twenty-six is also a symbol of twelve hundred and sixty days, for it is a tithe or a tenth of that amount. The one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, unto the time appointed in 1989, identifies 1989 as God’s appointment with His last day people.

रोम उसी रूप में प्रकट किया गया है जैसा कि वह अपनी भविष्यवाणीगत अवधि में भविष्यवाणी की दृष्टि से निरूपित है। “समय, समयों और आधे समय”, “बयालीस महीने”, “एक हजार दो सौ साठ दिन”, और “साढ़े तीन वर्ष” उन विविध प्रतीकों में से कुछ हैं जो उस अवधि का प्रतिनिधित्व करते हैं जब अंधकार युग के दौरान पोपतंत्र ने शासन किया। मिलेराइटों के आंदोलन को एक लाख चवालीस हजार के आंदोलन से जोड़ने वाली समय-अवधि एक सौ छब्बीस वर्ष है। एक सौ छब्बीस, एक हजार दो सौ साठ दिनों का भी एक प्रतीक है, क्योंकि वह उस संख्या का दशमांश, अर्थात दसवाँ भाग, है। 1863 के विद्रोह से लेकर 1989 में नियुक्त समय तक के एक सौ छब्बीस वर्ष, 1989 को परमेश्वर की अपनी अंतिम-दिनों की प्रजा के साथ नियत भेंट के रूप में पहचान कराते हैं।

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “How shall we search the Scriptures? Shall we drive our stakes of doctrine one after another, and then try to make all Scripture meet our established opinions, or shall we take our ideas and views to the Scriptures, and measure our theories on every side by the Scriptures of truth? Many who read and even teach the Bible, do not comprehend the precious truth they are teaching or studying. Men entertain errors, when the truth is clearly marked out, and if they would but bring their doctrines to the word of God, and not read the word of God in the light of their doctrines, to prove their ideas right, they would not walk in darkness and blindness, or cherish error. Many give the words of Scripture a meaning that suits their own opinions, and they mislead themselves and deceive others by their misinterpretations of God’s word. As we take up the study of God’s word, we should do so with humble hearts. All selfishness, all love of originality, should be laid aside. Long-cherished opinions must not be regarded as infallible. It was the unwillingness of the Jews to give up their long established traditions that proved their ruin. They were determined not to see any flaw in their own opinions or in their expositions of the Scriptures; but however long men may have entertained certain views, if they are not clearly sustained by the written word, they should be discarded.

> „Cum trebuie să cercetăm Scripturile? Să ne fixăm, una după alta, țărușii doctrinelor noastre, iar apoi să încercăm să facem ca întreaga Scriptură să se conformeze părerilor noastre deja stabilite, sau să ne aducem ideile și concepțiile la Scripturi și să ne măsurăm teoriile, din toate părțile, după Scripturile adevărului? Mulți dintre cei care citesc și chiar îi învață pe alții Biblia nu înțeleg adevărul prețios pe care îl predau sau îl studiază. Oamenii întrețin rătăciri, atunci când adevărul este arătat limpede; și dacă și-ar aduce doar doctrinele la Cuvântul lui Dumnezeu, și nu ar citi Cuvântul lui Dumnezeu în lumina doctrinelor lor, pentru a dovedi că ideile lor sunt corecte, nu ar umbla în întuneric și orbire și nu ar nutri rătăcirea. Mulți dau cuvintelor Scripturii un înțeles care se potrivește propriilor lor păreri, și astfel se induc singuri în eroare și îi înșală pe alții prin răstălmăcirile lor ale Cuvântului lui Dumnezeu. Când începem studiul Cuvântului lui Dumnezeu, trebuie să o facem cu inimi smerite. Orice egoism, orice iubire de originalitate trebuie lăsate deoparte. Părerile îndelung cultivate nu trebuie socotite infailibile. Tocmai împotrivirea iudeilor de a renunța la tradițiile lor de mult statornicite a dus la pieirea lor. Ei erau hotărâți să nu vadă nicio greșeală în propriile lor păreri sau în tâlcuirile lor ale Scripturilor; însă, oricât de mult timp ar fi susținut oamenii anumite concepții, dacă acestea nu sunt sprijinite în mod limpede de Cuvântul scris, ele trebuie lepădate.”

> “Those who sincerely desire truth will not be reluctant to lay open their positions for investigation and criticism, and will not be annoyed if their opinions and ideas are crossed. This was the spirit cherished among us forty years ago. We would come together burdened in soul, praying that we might be one in faith and doctrine; for we knew that Christ is not divided. One point at a time was made the subject of investigation. Solemnity characterized these councils of investigation. The Scriptures were opened with a sense of awe. Often we fasted, that we might be better fitted to understand the truth. After earnest prayer, if any point was not understood, it was discussed, and each one expressed his opinion freely; then we would again bow in prayer, and earnest supplications went up to heaven that God would help us to see eye to eye, that we might be one, as Christ and the Father are one. Many tears were shed. If one brother rebuked another for his dullness of comprehension in not understanding a passage as he understood it, the one rebuked would afterward take his brother by the hand, and say, ‘Let us not grieve the Holy Spirit of God. Jesus is with us; let us keep a humble and teachable spirit;’ and the brother addressed would say, ‘Forgive me, brother, I have done you an injustice.’ Then we would bow down in another season of prayer. We spent many hours in this way. We did not generally study together more than four hours at a time, yet sometimes the entire night was spent in solemn investigation of the Scriptures, that we might understand the truth for our time. On some occasions the Spirit of God would come upon me, and difficult portions were made clear through God’s appointed way, and then there was perfect harmony. We were all of one mind and one Spirit.

> „Cei care doresc cu sinceritate adevărul nu vor șovăi să-și expună pozițiile cercetării și criticii și nu se vor simți jigniți dacă opiniile și ideile lor sunt contrazise. Acesta era spiritul cultivat între noi cu patruzeci de ani în urmă. Ne adunam împovărați în suflet, rugându-ne să fim una în credință și în doctrină; căci știam că Hristos nu este împărțit. Câte un punct pe rând era făcut subiect de cercetare. Solemnitatea caracteriza aceste consilii de cercetare. Scripturile erau deschise cu un simțământ de reverență. Adesea posteam, pentru a fi mai bine pregătiți să înțelegem adevărul. După rugăciune stăruitoare, dacă vreun punct nu era înțeles, era discutat, și fiecare își exprima liber părerea; apoi ne plecam din nou în rugăciune, iar cereri fierbinți se înălțau spre cer ca Dumnezeu să ne ajute să vedem la fel, pentru a fi una, așa cum Hristos și Tatăl sunt una. Multe lacrimi au fost vărsate. Dacă un frate îl mustra pe altul pentru încetineala înțelegerii sale, fiindcă nu pricepea un pasaj așa cum îl pricepea el, cel mustrat își lua apoi fratele de mână și spunea: «Să nu întristăm Duhul Sfânt al lui Dumnezeu. Isus este cu noi; să păstrăm un spirit smerit și învățabil»; iar fratele căruia i se vorbea spunea: «Iartă-mă, frate, ți-am făcut o nedreptate.» Apoi ne plecam din nou într-un alt timp de rugăciune. Petreceam astfel multe ore. În general, nu studiam împreună mai mult de patru ore odată, dar uneori întreaga noapte era petrecută în cercetarea solemnă a Scripturilor, pentru a înțelege adevărul pentru vremea noastră. Cu anumite ocazii, Duhul lui Dumnezeu venea asupra mea, iar pasajele dificile erau făcute clare prin calea rânduită de Dumnezeu, și atunci era o armonie desăvârșită. Eram cu toții de un singur gând și de un singur Duh.

> “We sought most earnestly that the Scriptures should not be wrested to suit any man’s opinions. We tried to make our differences as slight as possible by not dwelling on points that were of minor importance, upon which there were varying opinions. But the burden of every soul was to bring about a condition among the brethren which would answer the prayer of Christ that his disciples might be one as he and the Father are one. Sometimes one or two of the brethren would stubbornly set themselves against the view presented, and would act out the natural feelings of the heart; but when this disposition appeared, we suspended our investigations and adjourned our meeting, that each one might have an opportunity to go to God in prayer, and without conversation with others, study the point of difference, asking light from heaven. With expressions of friendliness we parted, to meet again as soon as possible for further investigation. At times the power of God came upon us in a marked manner, and when clear light revealed the points of truth, we would weep and rejoice together. We loved Jesus; we loved one another.

> “Waxaan si aad ah ugu dadaallaynay in Qorniinnada aan loo qalloocin si ay ugu habboonaadaan fikradaha nin kasta. Waxaannu isku daynay in khilaafyadayada aan ka dhigno kuwa ugu yar ee suuragalka ah annagoo aan ku dheeraan qodobbada muhiimaddoodu yar tahay ee ay ku jireen aragtiyo kala duwan. Laakiin culayska naf kasta saarnaa wuxuu ahaa in walaalaha dhexdooda laga hirgeliyo xaalad ka jawaabaysa ducadii Masiixa ee ahayd in xertiisu ay mid noqdaan sida isaga iyo Aabbuhu mid u yihiin. Mararka qaarkood hal ama laba ka mid ah walaalaha ayaa si madax-adayg ah iskaga horkeeni jiray aragtida la soo bandhigay, oo waxay muujin jireen dareennada dabiiciga ah ee qalbiga; laakiin markii dabeecaddan oo kale ay soo baxdo, waxaannu joojin jirnay baadhitaannadayada oo dib u dhigi jirnay kulankayaga, si mid kasta uu u helo fursad uu Ilaah ugu tago tukasho, oo isaga oo aan la hadlin kuwa kale uu u barto qodobka lagu kala aragti duwanaa, isaga oo iftiin ka baryaya samada. Anagoo muujinayna saaxiibtinnimo ayaannu kala tegi jirnay, si aynu mar kale isugu nimaadno sida ugu dhakhsaha badan baadhitaan dheeraad ah aawadiis. Mararka qaarkood xoogga Ilaah ayaa si muuqata noogu soo degi jiray, oo markii iftiin cad uu muujiyo qodobbada runta, waannu wada ooyi jirnay, waannu wada farxi jirnay. Ciise waannu jeclayn; innaguna waannu isjeclayn.”

> “In those days God wrought for us, and the truth was precious to our souls. It is necessary that our unity today be of a character that will bear the test of trial. We are in the school of the Master here, that we may be trained for the school above. We must learn to bear disappointment in a Christ-like manner, and the lesson taught by this will be of great importance to us.

> „În acele zile, Dumnezeu a lucrat pentru noi, iar adevărul era prețios pentru sufletele noastre. Este necesar ca unitatea noastră de astăzi să fie de un asemenea caracter încât să reziste la proba încercării. Noi suntem aici în școala Maestrului, pentru a fi pregătiți pentru școala de sus. Trebuie să învățăm să purtăm dezamăgirea într-un chip asemenea lui Hristos, iar lecția învățată prin aceasta va fi de mare însemnătate pentru noi.”

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> „Avem multe lecții de învățat și multe, foarte multe, de dezvățat. Numai Dumnezeu și cerul sunt infailibili. Cei care cred că nu vor trebui niciodată să renunțe la o concepție îndrăgită, că nu vor avea niciodată prilejul să-și schimbe o părere, vor fi dezamăgiți. Atâta vreme cât ne ținem de propriile noastre idei și păreri cu o perseverență neclintită, nu putem avea unitatea pentru care S-a rugat Hristos.” Review and Herald, 26 iulie 1892.

Back to Articles