Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-Seven

Cartea lui Daniel - Numărul Optzeci și Șapte

Unveiling the Parable of the Ten Virgins: A Profound Journey through Adventist History

كشفُ مثلِ العذارى العشر: رحلةٌ عميقةٌ عبر التاريخ الأدفنتستي

Author

Jeff Pippenger

Published

February 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The parable of the ten virgins illustrates the experience of the Adventist people.

Pilda celor zece fecioare ilustrează experiența poporului adventist.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist.” Tragedia veacurilor, 393.

Millerite Adventists fulfilled the parable to the very letter.

Adventiștii milleriți au împlinit parabola până la ultima literă.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Deseori mi se atrage atenția asupra parabolei celor zece fecioare, dintre care cinci erau înțelepte, iar cinci neînțelepte. Această parabolă s-a împlinit și se va împlini până la cea mai mică literă, căci are o aplicare specială pentru acest timp și, asemenea soliei îngerului al treilea, s-a împlinit și va continua să fie adevăr prezent până la încheierea timpului.” Review and Herald, 19 august 1890.

The history of the movement of the first angel represents the movement of the third angel, and the ultimate focus of the parable is whether the virgins possess the oil, which is the message of the latter rain.

Istoria mișcării primului înger reprezintă mișcarea celui de-al treilea înger, iar accentul final al parabolei este dacă fecioarele posedă untdelemnul, care este solia ploii târzii.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> „Există o lume cufundată în răutate, în înșelăciune și amăgire, în însăși umbra morții, — adormită, adormită. Cine simte o durere sufletească pentru a-i trezi? Ce glas îi poate ajunge? Mintea mea este purtată spre viitor, când se va da semnalul: «Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să obțină untdelemnul pentru reaprovizionarea candelelor lor și, prea târziu, vor descoperi că acel caracter, care este reprezentat prin untdelemn, nu este transferabil. Acel untdelemn este neprihănirea lui Hristos. El reprezintă caracterul, iar caracterul nu este transferabil. Niciun om nu-l poate asigura pentru altul. Fiecare trebuie să dobândească pentru sine un caracter curățit de orice pată a păcatului.” Bible Echo, 4 mai 1896.

The “oil” in the parable represents “character,” and also the “righteousness of Christ.” A sanctified character is only produced by those who eat God’s Word.

„Uleiul” din parabolă reprezintă „caracterul”, precum și „neprihănirea lui Hristos”. Un caracter sfințit este produs numai în aceia care se hrănesc cu Cuvântul lui Dumnezeu.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Sfințește-i prin adevărul Tău: Cuvântul Tău este adevărul. Ioan 17:17.

The “oil” is also the messages of God’s Spirit.

„Untdelemnul” este, de asemenea, mesajele Duhului lui Dumnezeu.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Dumnezeu este dezonorat când nu primim comunicările pe care ni le trimite. Astfel refuzăm untdelemnul de aur pe care El l-ar turna în sufletele noastre pentru a fi transmis celor care sunt în întuneric.” Review and Herald, 20 iulie 1897.

The “oil” is the messages of God’s Word that conveys the sanctifying presence of Christ’s righteousness. In the parable of the ten virgins, which is also the prophecy of Habakkuk chapter two, the message of the Midnight Cry, which is the message of Christ’s righteousness, as represented by the message of Jones and Waggoner in the rebellion of 1888.

„Uleiul” reprezintă soliile Cuvântului lui Dumnezeu care transmit prezența sfințitoare a neprihănirii lui Hristos. În pilda celor zece fecioare, care este de asemenea profeția din Habacuc, capitolul doi, solia Strigătului de la Miezul Nopții, care este solia neprihănirii lui Hristos, așa cum este reprezentată prin solia lui Jones și Waggoner în răzvrătirea din 1888.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. This message was to bring more prominently before the world the uplifted Saviour, the sacrifice for the sins of the whole world. It presented justification through faith in the Surety; it invited the people to receive the righteousness of Christ, which is made manifest in obedience to all the commandments of God. Many had lost sight of Jesus. They needed to have their eyes directed to His divine person, His merits, and His changeless love for the human family. All power is given into His hands, that He may dispense rich gifts unto men, imparting the priceless gift of His own righteousness to the helpless human agent. This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> „Domnul, în marea Sa îndurare, a trimis poporului Său, prin frații Waggoner și Jones, un mesaj de cea mai mare prețuire. Acest mesaj avea scopul de a aduce mai proeminent înaintea lumii pe Mântuitorul înălțat, jertfa pentru păcatele întregii lumi. El prezenta îndreptățirea prin credință în Garantul; îi invita pe oameni să primească neprihănirea lui Hristos, care se face vădită în ascultarea de toate poruncile lui Dumnezeu. Mulți Îl pierduseră din vedere pe Isus. Ei aveau nevoie ca privirile să le fie îndreptate spre persoana Sa divină, spre meritele Sale și spre dragostea Sa neschimbătoare pentru familia omenească. Toată puterea I-a fost dată în mâini, pentru ca El să poată împărți oamenilor daruri bogate, împărtășind neajutoratului agent omenesc darul neprețuit al propriei Sale neprihăniri. Acesta este mesajul pe care Dumnezeu a poruncit să fie dat lumii. Este solia celui de-al treilea înger, care trebuie să fie vestită cu glas tare și însoțită de revărsarea Duhului Său într-o mare măsură.” Testimonies to Ministers, 91.

The message is the message of the latter rain.

Mesajul este mesajul ploii târzii.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Ploaia târzie trebuie să cadă peste poporul lui Dumnezeu. Un înger puternic trebuie să coboare din cer, și întregul pământ trebuie să fie luminat de slava lui.” Review and Herald, 21 aprilie 1891.

When the mighty angel descended on September 11, 2001, the latter rain began to sprinkle and the history of the Millerites as represented in the parable of the ten virgins and Habakkuk chapter two began to repeat. It was then that God’s last day people ate the book that was in the angel’s hand, and in so doing were led back to Jeremiah’s old paths, and thus became the watchmen that were to sound the warning trumpet. The trumpet warning was the Laodicean message represented by Isaiah as a loud cry.

Atunci când îngerul cel puternic a coborât la 11 septembrie 2001, ploaia târzie a început să stropească, iar istoria milleriților, așa cum este reprezentată în parabola celor zece fecioare și în capitolul doi din Habacuc, a început să se repete. Atunci poporul lui Dumnezeu din ziua de pe urmă a mâncat cartea care era în mâna îngerului și, făcând astfel, a fost condus înapoi la cărările cele vechi ale lui Ieremia și astfel a devenit străjerii care trebuiau să sune din trâmbița de avertizare. Avertizarea prin trâmbiță era mesajul laodicean, reprezentat de Isaia ca un strigăt puternic.

> Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins. Isaiah 58:1.

> Strigă cu glas tare, nu cruţa, înalţă-ţi glasul ca o trâmbiţă şi arată poporului Meu fărădelegea lui, şi casei lui Iacov păcatele ei. Isaia 58:1.

The reform movement of the first and the third angels begin at a “time of the end.” At that point there is an “increase of knowledge” which will test the generation then living, but only after the knowledge is published as a formalized message. Thereafter the formalized message is “empowered”, and the empowerment is marked by the descent of an angel. The descent of the angel identifies Habakkuk’s debate and two classes begin to identify a message that is either the true or the counterfeit message of the latter rain. The faithful then become God’s watchmen who begin to blow a warning trumpet message.

Mișcarea de reformă a primului și a celui de-al treilea înger începe la „vremea sfârșitului”. În acel moment are loc o „creștere a cunoștinței”, care va pune la probă generația ce trăiește atunci, dar numai după ce această cunoștință este publicată ca un mesaj formalizat. Ulterior, mesajul formalizat este „împuternicit”, iar împuternicirea este marcată de coborârea unui înger. Coborârea îngerului identifică dezbaterea lui Habacuc, iar două clase încep să identifice un mesaj care este fie adevăratul, fie contrafăcutul mesaj al ploii târzii. Cei credincioși devin apoi străjerii lui Dumnezeu, care încep să sune o trâmbiță de avertizare.

The true trumpet message is based upon the light represented upon Habakkuk’s two tables. It is the warning to Laodicea, and the warning that identifies the sins of God’s people. The debate escalates until the first disappointment, when the one class becomes the “assembly of mockers,” and the true watchmen are called to return to the zeal for the message they formerly manifested before the disappointment. As the watchmen returned, they recognized that they were in the “tarrying time”, and that the message that had failed, was actually going to be fulfilled, but in God’s order. That message was developed over a brief period of time (but a period of time nonetheless), and when the message arrives it is represented as the message of “the Midnight Cry”, which is simply an increase of the message that began to be empowered when the angel descended.

Adevărata solie a trâmbiței se întemeiază pe lumina reprezentată pe cele două table ale lui Habacuc. Ea este avertizarea către Laodicea și avertizarea care identifică păcatele poporului lui Dumnezeu. Dezbaterea se intensifică până la prima dezamăgire, când una dintre clase devine „adunarea batjocoritorilor”, iar adevărații străjeri sunt chemați să se întoarcă la zelul pentru solie pe care îl manifestaseră mai înainte de dezamăgire. Pe măsură ce străjerii s-au întors, ei au recunoscut că se aflau în „timpul de întârziere” și că solia care păruse a fi dat greș urma, de fapt, să se împlinească, dar în ordinea lui Dumnezeu. Solia aceea s-a dezvoltat într-o perioadă scurtă de timp (dar totuși o perioadă de timp), iar când solia ajunge este reprezentată ca solia „Strigătului de la Miezul Nopții”, care nu este decât o sporire a soliei care a început să fie împuternicită atunci când îngerul a coborât.

At the arrival of the message, a separation between those who had accepted the position of watchmen at the descent of the angel, and those who refused was fully accomplished. That separation identifies the point where the seal is impressed upon the one hundred and forty-four thousand, in advance of the outpouring of the latter rain without the “measuring” that was placed upon the latter rain that began when the angel descended.

Atunci când a sosit mesajul, s-a împlinit pe deplin o despărțire între cei care acceptaseră poziția de străjeri la coborârea îngerului și cei care au refuzat. Acea despărțire identifică momentul în care sigiliul este imprimat asupra celor o sută patruzeci și patru de mii, înainte de revărsarea ploii târzii, fără „măsurarea” care fusese pusă asupra ploii târzii ce a început când îngerul a coborât.

The history of the Millerites is an illustration of the latter rain during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. In that history the debate of Habakkuk was based upon a true and a false latter rain message. Paul identifies one class as those that have a love of the truth, and the other class as those who receive strong delusion for they do not have a love of the truth, and because they have believed a “lie.”

Historia Milleriților este o ilustrare a ploii târzii în timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. În acea istorie, dezbaterea din Habacuc s-a întemeiat pe o solie adevărată și una falsă a ploii târzii. Pavel identifică o categorie ca fiind aceia care au dragoste pentru adevăr, iar cealaltă categorie ca fiind aceia care primesc o lucrare de rătăcire puternică, deoarece nu au dragoste pentru adevăr și pentru că au crezut o „minciună”.

The Millerite movement represents a development of truth that increases in knowledge and power from “the time of the end,” all the way through until the outpouring of the Holy Spirit at the Midnight Cry. The Millerite movement identified certain specific waymarks that are paralleled, such as a “time of the end,” a “formalizing” of the message represented by the “increase of knowledge”, an “empowerment” of the message that is marked by an angel descending, a “first disappointment” that introduces the parable of the ten virgins, an outpouring of the Holy Spirit represented as “the Midnight Cry”, and then a final “second disappointment”, where a dispensational door is “closed” and another dispensational door is “opened”.

Impulsul millerit reprezintă o dezvoltare a adevărului care crește în cunoaștere și putere de la „vremea sfârșitului” până la revărsarea Duhului Sfânt la Strigătul de la Miezul Nopții. Mișcarea millerită a identificat anumite jaloane specifice care sunt puse în paralel, precum o „vreme a sfârșitului”, o „formalizare” a soliei reprezentată prin „creșterea cunoașterii”, o „împuternicire” a soliei marcată de coborârea unui înger, o „primă dezamăgire” care introduce parabola celor zece fecioare, o revărsare a Duhului Sfânt reprezentată ca „Strigătul de la Miezul Nopții”, iar apoi o „a doua dezamăgire” finală, în care o ușă dispensațională este „închisă” și o altă ușă dispensațională este „deschisă”.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 804.

> “Dumnezeu a dat mesajelor din Apocalipsa 14 locul lor în șirul profeției, iar lucrarea lor nu trebuie să înceteze până la încheierea istoriei acestui pământ. Mesajele primului și celui de-al doilea înger sunt încă adevăr pentru acest timp și trebuie să meargă în paralel cu acela care urmează. Al treilea înger își vestește avertizarea cu glas tare. «După aceste lucruri», a spus Ioan, «am văzut un alt înger coborându-se din cer, având mare putere, iar pământul s-a luminat de slava lui.» În această iluminare, lumina tuturor celor trei mesaje este unită.” The 1888 Materials, 804.

The Millerite movement, which typifies the movements of the one hundred and forty-four thousand, was bound up in the prophecies of the twenty-three hundred years and the twenty-five hundred and twenty years of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. “The time of the end,” arrived at the conclusion of “seven times” of God’s indignation against the northern kingdom of Israel. The formalization of Miller’s message in 1831, arrived two hundred and twenty years after the production of the King James Bible.

Mişcarea millerită, care tipifică mișcările celor o sută patruzeci și patru de mii, era legată de profețiile celor două mii trei sute de ani și ale celor două mii cinci sute douăzeci de ani din Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. „Vremea sfârșitului” a sosit la încheierea celor „șapte vremi” ale indignării lui Dumnezeu împotriva împărăției de nord a lui Israel. Formalizarea soliei lui Miller, în 1831, a avut loc la două sute douăzeci de ani după apariția Bibliei King James.

> “Mr. Miller, like those moved out by this message in other countries, first thought to fulfil his commission by writing and publishing in the public journals and in pamphlets. He first published his views in the Vermont Telegraph, a Baptist paper, printed in Brandon, Vt. This was in the year 1831.” John Loughborough, The Great Second Advent Movement, 120.

> „Gospodin Miller, poput onih koje je ova poruka potaknula u drugim zemljama, isprva je mislio ispuniti svoje poslanje pisanjem i objavljivanjem u javnim novinama i u brošurama. Svoje je stavove najprije objavio u listu Vermont Telegraph, baptističkim novinama tiskanim u Brandonu, Vermont. To je bilo godine 1831.“ John Loughborough, The Great Second Advent Movement, 120.

The movement of the third angel’s “time of the end,” arrived in 1989, at the conclusion of one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863. “One hundred and twenty-six” is a symbol of the “seven times.” Both movements began with a fulfillment of the “seven times.”

Mișcarea „vremii sfârșitului” a celui de-al treilea înger a sosit în 1989, la încheierea a o sută douăzeci și șase de ani de la răzvrătirea din 1863. „O sută douăzeci și șase” este un simbol al „celor șapte vremi”. Ambele mișcări au început printr-o împlinire a „celor șapte vremi”.

The message of the movement of the third angel was formalized in 1996, with the production of a series of articles titled, The Time of the End, that had been published in a magazine called, Our Firm Foundation. Those articles were published two hundred and twenty years after the Declaration of Independence in 1776. The message of both movements was formalized two hundred and twenty years after a history that was directly linked to the message that arrived at the end of the two hundred and twenty years.

Mesajul mișcării celui de-al treilea înger a fost formalizat în 1996, prin redactarea unei serii de articole intitulate The Time of the End, care fuseseră publicate într-o revistă numită Our Firm Foundation. Aceste articole au fost publicate la două sute douăzeci de ani după Declarația de Independență din 1776. Mesajul ambelor mișcări a fost formalizat la două sute douăzeci de ani după o istorie care era legată în mod direct de mesajul care a sosit la sfârșitul celor două sute douăzeci de ani.

The number “two hundred and twenty” represents the connection (a link) between the “seven times,” of God’s indignation against the southern kingdom of Judah that began in 677 BC, and the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen, in 457 BC. The number two hundred and twenty links the two prophecies together, and the two prophecies were presented together in the foundational verses of Adventism, which is Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. In those verses Christ introduced himself prophetically as “that certain saint,” which is the translation from the Hebrew word “Palmoni,” which means the “Wonderful Numberer”.

Numărul „două sute douăzeci” reprezintă legătura (o conexiune) dintre „cele șapte vremi” ale indignării lui Dumnezeu împotriva împărăției de sud a lui Iuda, care au început în anul 677 î.Hr., și începutul celor două mii trei sute de ani din Daniel capitolul opt, versetul paisprezece, în anul 457 î.Hr. Numărul două sute douăzeci leagă împreună cele două profeții, iar cele două profeții au fost prezentate împreună în versetele fundamentale ale adventismului, și anume Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece. În acele versete, Hristos S-a prezentat pe Sine în mod profetic drept „acel sfânt oarecare”, care este traducerea cuvântului ebraic „Palmoni”, ce înseamnă „Minunatul Numărător”.

The Wonderful Numberer introduces the two visions that represent the two lines of prophecy, in the very two verses, that Sister White identifies as the central pillar of Adventism. The starting point is joined by the symbolic link of two hundred and twenty years to when they are fulfilled in 1844. Habakkuk chapter two concludes with verse twenty, thus marking the number “two hundred and twenty” with a different expression by the Wonderful Numberer, for the verse identifies a primary characteristic of the antitypical Day of Atonement that began at that date.

Minunatul Numărător introduce cele două viziuni care reprezintă cele două linii ale profeției, chiar în cele două versete pe care sora White le identifică drept stâlpul central al adventismului. Punctul de început este legat, prin conexiunea simbolică a două sute douăzeci de ani, de timpul împlinirii lor, în 1844. Capitolul doi din Habacuc se încheie cu versetul douăzeci, marcând astfel numărul „două sute douăzeci” printr-o expresie diferită folosită de Minunatul Numărător, căci versetul identifică o caracteristică principală a Zilei antitipice a Ispășirii care a început la acea dată.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Ci Domnul este în templul Lui cel sfânt; tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

The two prophetic periods that represent the central pillar of Adventism, which were introduced directly by the Wonderful Numberer are linked together by two hundred and twenty years, and Jesus (the Wonderful Numberer), who always identifies the end of a thing with the beginning of a thing, marked their ending in October 22, 1844, with the number two hundred and twenty.

Cele două perioade profetice care reprezintă stâlpul central al adventismului, care au fost introduse în mod direct de Numărătorul Minunat, sunt legate între ele prin două sute douăzeci de ani, iar Isus (Numărătorul Minunat), care identifică întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul unui lucru, a marcat încheierea lor la 22 octombrie 1844 prin numărul două sute douăzeci.

The movement of the first angel, as with the movement of the third angel, began at a “time of the end” (1798 and 1989 respectively), where the “seven times,” of Leviticus twenty-six is identified. The next waymark in both histories is marked with a conclusion of two hundred and twenty years, also a prophetic characteristic of the “seven times,” for the starting points of the two visions (chazon and mareh), represent a period of two hundred and twenty years that links them together.

Mișcarea primului înger, asemenea mișcării celui de-al treilea înger, a început la un „timp al sfârșitului” (1798 și, respectiv, 1989), unde sunt identificate „cele șapte vremi” din Levitic douăzeci și șase. Următorul semn de hotar din ambele istorii este marcat de încheierea a două sute douăzeci de ani, de asemenea o caracteristică profetică a „celor șapte vremi”, căci punctele de început ale celor două viziuni (chazon și mareh) reprezintă o perioadă de două sute douăzeci de ani care le leagă între ele.

The production of the King James Bible in 1611, the formalization of Miller’s message as published in the Vermont Telegraph newspaper, the production of the Declaration of Independence, and the publishing of The Time of the End in the Our Firm Foundation magazine, were all publications. The beginning and ending of both two hundred and twenty-year periods represent a publication as the historical waymark. The number “two hundred and twenty” is a symbol of a prophetic link, and all four publications are linked by being publications, and also by the message represented as the “increase of knowledge” in their respective histories.

Publicarea Bibliei King James în 1611, formalizarea soliei lui Miller, așa cum a fost publicată în ziarul Vermont Telegraph, redactarea Declarației de Independență și publicarea lucrării The Time of the End în revista Our Firm Foundation au fost toate acte de publicare. Începutul și sfârșitul ambelor perioade de două sute douăzeci de ani reprezintă, ca reper istoric, o publicare. Numărul „două sute douăzeci” este un simbol al unei legături profetice, iar toate cele patru publicări sunt legate între ele atât prin faptul că sunt publicări, cât și prin solia reprezentată ca „sporirea cunoștinței” în istoriile lor respective.

The Bible in 1611, represents the communication of the gospel from the heavenly courts to mankind. Miller’s message was set within the context of time prophecies, and the two sacred charts of Habakkuk make it easily recognized that Miller’s message was illustrated graphically by lines of history. “Vermont” means “a green mountain”, and according to inspiration “green” is a symbol of faith.

Biblia din 1611 reprezintă comunicarea Evangheliei din curțile cerești către omenire. Solia lui Miller a fost așezată în cadrul profețiilor de timp, iar cele două hărți sacre ale lui Habacuc fac ușor de recunoscut faptul că solia lui Miller era ilustrată grafic prin linii ale istoriei. „Vermont” înseamnă „munte verde”, iar potrivit inspirației, „verde” este un simbol al credinței.

> “This dream gave me hope. The green cord represented faith to my mind, and the beauty and simplicity of trusting in God began to dawn upon my soul.” Christian Experience and Teachings, 28.

> „Acest vis mi-a dat speranță. În mintea mea, șnurul verde reprezenta credința, iar frumusețea și simplitatea încrederii în Dumnezeu au început să răsară în sufletul meu.” Christian Experience and Teachings, 28.

Miller’s message was formalized and delivered from the faithful church, for a “mountain” in the last days is a “church”.

Mesajul lui Miller a fost formulat și transmis din biserica credincioasă, căci un „munte”, în zilele din urmă, este o „biserică”.

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> Și se va întâmpla în zilele de pe urmă că muntele casei Domnului va fi așezat pe vârful munților și se va înălța mai presus de dealuri; și toate neamurile vor curge spre el. Și multe popoare se vor duce și vor zice: Veniți și să ne suim la muntele Domnului, la casa Dumnezeului lui Iacov; și El ne va învăța căile Sale, iar noi vom umbla pe cărările Lui; căci din Sion va ieși legea și din Ierusalim cuvântul Domnului. Isaia 2:2, 3.

The formalized testing message of Miller came from the faithful church, and the publication called The Telegraph, represents a message from heaven as did the King James Bible, for the word “telegraph”, which is created from two Greek words, is a message from far off. The first word (tele) means “distant or far off,” and the second word (grapho), “to write or record.” Together they mean “to write or transmit at a distance.” In 1611, God, through the production of the King James Bible transmitted His message from heaven, and at the end of two hundred and twenty years, Miller’s message, as first formalized in 1831 in the Vermont Telegraph, also transmitted God’s message from heaven. That message was the “increase of knowledge” that was opened at “the time of the end” in 1798, which then produced a three-step testing process for that generation. That history typified the history of Future for America.

Message ya bokɛngi oyo William Miller akómisaki na lolenge ya ebongisami eutaki na lingomba ya sembo, mpe mokanda ya kobimisa bansango oyo babengaki The Telegraph emonisi nsango moko oyo eutaki na likoló, ndenge moko mpe Biblia ya King James esalaki; mpamba te liloba “telegraph”, oyo esalemi uta na maloba mibale ya Grɛki, elakisi nsango oyo euti mosika. Liloba ya liboso (tele) elakisi “mosika to na mosika mpenza,” mpe ya mibale (grapho), “kokoma to kobomba na mokanda.” Elongo, maloba yango elakisi “kokoma to kotinda nsango na mosika.” Na 1611, Nzambe, na nzela ya kobimisama ya Biblia ya King James, atindaki nsango na Ye uta na likoló; mpe na nsuka ya mibu nkama mibale na tuku mibale, nsango ya Miller, ndenge ekómaki liboso na lolenge ya ebongisami na 1831 na Vermont Telegraph, etindaki mpe nsango ya Nzambe uta na likoló. Nsango yango ezalaki “bokóli ya boyebi” oyo efungwamaki na “ntango ya nsuka” na 1798, oyo na nsima ebimisaki molɔngɔ ya komekama na biteni misato mpo na libota wana. Lisolo yango ezalaki elembo ya lisolo ya Future for America.

The Declaration of Independence in 1776, represents the beginning of the earth beast of Revelation thirteen. It represents the beginning of the United States, and in so doing identifies the restriction of independence at the end of the United States. The message of Future for America (as the name suggests), identifies the ending that is typified in the beginning with the publication of the Declaration of Independence. Two hundred and twenty years later in 1996, the ministry that had produced The Time of the End magazine, received the legal entity that had previously been named, Future for America. That year, The Time of the End magazine, that was made up of articles that had been run in the publication called Our Firm Foundation, was published.

Declarația de Independență din 1776 reprezintă începutul fiarei pământului din Apocalipsa treisprezece. Ea reprezintă începutul Statelor Unite și, făcând astfel, identifică restrângerea independenței la sfârșitul Statelor Unite. Solia Future for America (după cum sugerează și numele) identifică sfârșitul care este prefigurat în început prin publicarea Declarației de Independență. Două sute douăzeci de ani mai târziu, în 1996, lucrarea care produsese revista The Time of the End a primit entitatea juridică ce fusese denumită anterior Future for America. În acel an, a fost publicată revista The Time of the End, alcătuită din articole care apăruseră în publicația numită Our Firm Foundation.

The name of the ministry Future for America, addresses the history of the Declaration of Independence, for that publication marked the beginning of the United States, and Jesus always illustrates the end with the beginning. The title of the publication being The Time of the End, addresses both “the time of the end” in 1989, but also the end of probationary time when Michael stands up. The formalized message in the publication (Daniel eleven, verse forty through forty-five), was unsealed with the collapse of the Soviet Union in 1989 (the time of the end), and the verses that were unsealed present a sequence of history that moves forward from 1989 until verse one of chapter twelve, identifies Michael standing up, and human probation closing.

ដំណែងនៃក្រសួង Future for America បានចង្អុលបង្ហាញទៅកាន់ប្រវត្តិសាស្ត្រនៃសេចក្តីប្រកាសឯករាជ្យ ពីព្រោះការបោះពុម្ពផ្សាយនោះបានសម្គាល់ការចាប់ផ្តើមនៃសហរដ្ឋអាមេរិក ហើយព្រះយេស៊ូវតែងតែបង្ហាញទីបញ្ចប់តាមរយៈការចាប់ផ្តើម។ ចំណងជើងនៃការបោះពុម្ពផ្សាយ គឺ The Time of the End បានចង្អុលបង្ហាញទាំង «ពេលវេលានៃទីបញ្ចប់» ក្នុងឆ្នាំ 1989 ប៉ុន្តែថែមទាំងទៅកាន់ទីបញ្ចប់នៃពេលវេលាសាកល្បងផងដែរ នៅពេលមីកែលក្រោកឈរ។ សារដែលត្រូវបានរៀបចំជាផ្លូវការនៅក្នុងការបោះពុម្ពផ្សាយនោះ (ដានីយ៉ែល ជំពូកដប់មួយ ខ 40 ដល់ 45) ត្រូវបានបើកត្រាដោយការរលំរលាយនៃសហភាពសូវៀតក្នុងឆ្នាំ 1989 («ពេលវេលានៃទីបញ្ចប់») ហើយខទាំងឡាយដែលត្រូវបានបើកត្រានោះ បង្ហាញលំដាប់ប្រវត្តិសាស្ត្រមួយដែលរំកិលទៅមុខចាប់ពីឆ្នាំ 1989 រហូតដល់ខទីមួយនៃជំពូកដប់ពីរ ដែលកំណត់អត្តសញ្ញាណការក្រោកឈររបស់មីកែល និងការបិទបញ្ចប់នៃពេលវេលាសាកល្បងរបស់មនុស្ស។

From the publication of Declaration of Independence, in 1776, unto the publication of The Time of the End magazine, equates to two hundred and twenty years, and the beginning and ending are addressing the same prophetic subjects. The publication of The Time of the End, was compiled with the chapters which had first being published as articles in the publication Our Firm Foundation, and represents the prophetic truth that without holding to the foundational truths of the Millerite movement (which is “our firm foundation”), it is impossible to understand the “increase of knowledge” at the “time of the end” in 1989.

De la publicarea Declarației de Independență, în 1776, și până la publicarea revistei The Time of the End, se împlinesc două sute douăzeci de ani, iar începutul și sfârșitul tratează aceleași subiecte profetice. Publicarea revistei The Time of the End a fost alcătuită din capitole care fuseseră mai întâi publicate ca articole în publicația Our Firm Foundation și reprezintă adevărul profetic că, fără păstrarea adevărurilor fundamentale ale mișcării millerite (care este „temelia noastră trainică”), este imposibil să fie înțeleasă „creșterea cunoștinței” la „vremea sfârșitului” în 1989.

The waymark represented as “the time of the end,” and the waymark representing the “formalizing” of the message in the parallel histories of the first and third angel’s movements both contain the prophetic elements of the “seven times” of Leviticus twenty-six. The next waymark in the parallel histories is the empowerment of the message as marked by the descent of either the angel of Revelation ten, on August 11, 1840, or the angel of Revelation eighteen, on September 11, 2001. The fulfillment of the second woe of Revelation chapter nine, brought the angel of Revelation ten down, and the fulfillment of the third woe of Revelation chapter ten, brought the angel of Revelation chapter eighteen down.

Indicatorul profetic reprezentat ca „vremea sfârșitului” și indicatorul profetic care reprezintă „formalizarea” soliei în istoriile paralele ale mișcărilor primului și celui de-al treilea înger conțin amândouă elementele profetice ale „celor șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Următorul indicator profetic în istoriile paralele este împuternicirea soliei, marcată de coborârea fie a îngerului din Apocalipsa zece, la 11 august 1840, fie a îngerului din Apocalipsa optsprezece, la 11 septembrie 2001. Împlinirea celui de-al doilea vai din Apocalipsa capitolul nouă l-a făcut să coboare pe îngerul din Apocalipsa zece, iar împlinirea celui de-al treilea vai din Apocalipsa capitolul zece l-a făcut să coboare pe îngerul din Apocalipsa capitolul optsprezece.

In the parallel histories the latter rain begins to “sprinkle” at the point when the angel descends. At that point the message is “empowered” by the confirmation of the predicted event. For the Millerites it was the cessation of the Ottoman supremacy in fulfillment of the time prophecy of Islam of the second Woe in Revelation chapter nine, verse fifteen. For the movement of the one hundred and forty-four thousand it was the “angering of the nations,” a prophecy of Islam of the third Woe which is in the time of the seventh trumpet in Revelation ten, verse seven, that was fulfilled when the great buildings of New York City were brought down.

Në historitë paralele, shiu i vonë fillon të “spërkasë” në çastin kur engjëlli zbret. Në atë pikë, mesazhi “fuqizohet” nga vërtetimi i ngjarjes së parathënë. Për Milleritët, kjo ishte ndërprerja e epërsisë osmane, në përmbushje të profecisë kohore të Islamit të Mjerimit të dytë te Zbulesa kapitulli nëntë, vargu pesëmbëdhjetë. Për lëvizjen e njëqind e dyzet e katër mijëvet, kjo ishte “zemërimi i kombeve”, një profeci e Islamit të Mjerimit të tretë, i cili është në kohën e borisë së shtatë te Zbulesa dhjetë, vargu shtatë, që u përmbush kur u rrëzuan godinat e mëdha të qytetit të Nju Jorkut.

Each of the major waymarks of the parallel histories have direct links to the work of the Wonderful Numberer, who places His signature on the relationship of the two visions that represent twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years. The prophetic watchmen who are raised up at the descent of the angel blow a warning trumpet that includes the message to Laodicea, that in 1856, was directly linked to the unsealing of the greater light of the “seven times.” The waymark of Habakkuk’s two tables, represented by the 1843 and the 1850 pioneer charts, which both graphically represent the “seven times,” arrived between the descent of the angel and the “first disappointment” in each parallel history.

Fiecare dintre waymark-urile majore ale istoriilor paralele are legături directe cu lucrarea Minunatului Numărător, care Își așază semnătura asupra relației dintre cele două viziuni ce reprezintă două mii trei sute de ani și două mii cinci sute douăzeci de ani. Străjerii profetici care sunt ridicați la coborârea îngerului sună din trâmbița de avertizare ce include solia către Laodiceea, care, în 1856, a fost legată în mod direct de desigilarea luminii mai mari a „celor șapte vremi”. Waymark-ul celor două table ale lui Habacuc, reprezentat de hărțile pioniere din 1843 și 1850, care ambele reprezintă grafic „cele șapte vremi”, a apărut între coborârea îngerului și „prima dezamăgire” din fiecare istorie paralelă.

The waymark of the “tarrying time” is directly linked to the failed prediction of 1843, which was a prediction of the fulfillment of both the twenty-three hundred years, and also the twenty-five hundred and twenty years. The message of the Midnight Cry was the identification of the soon-coming fulfillment of those two periods of prophetic time. The closed dispensational “door” at the last waymark identifies the fulfillment of those two prophetic periods, and marks where the seventh or Jubilee trumpet begins to sound. Every waymark in each history is directly linked to the “seven times,” and the “seven times” represents the thread that ties both histories together, and both histories represent the message of the latter rain.

Semnul de hotar al „timpului de zăbovire” este legat în mod direct de predicția nereușită din 1843, care era o predicție a împlinirii atât a celor două mii trei sute de ani, cât și a celor două mii cinci sute douăzeci de ani. Solia Strigătului de la Miezul Nopții a fost identificarea împlinirii apropiate a acestor două perioade de timp profetic. „Ușa” dispensațională închisă, la ultimul semn de hotar, identifică împlinirea acestor două perioade profetice și marchează locul unde începe să sune a șaptea trâmbiță, sau trâmbița Jubileului. Fiecare semn de hotar din fiecare istorie este legat în mod direct de „cele șapte vremi”, iar „cele șapte vremi” reprezintă firul care leagă ambele istorii, iar ambele istorii reprezintă solia ploii târzii.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “‘To them which stumble at the word, being disobedient,’ Christ is a rock of offense. But ‘the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner.’ Like the rejected stone, Christ in His earthly mission had borne neglect and abuse. He was ‘despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: . . . He was despised, and we esteemed Him not.’ Isaiah 53:3. But the time was near when He would be glorified. By the resurrection from the dead He would be declared ‘the Son of God with power.’ Romans 1:4. At His second coming He would be revealed as Lord of heaven and earth. Those who were now about to crucify Him would recognize His greatness. Before the universe the rejected stone would become the head of the corner.

> „Pentru cei ce se poticnesc în Cuvânt, fiind neascultători”, Hristos este o piatră de poticnire. Dar „piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie pusă în capul unghiului”. Asemenea pietrei lepădate, Hristos, în misiunea Sa pământească, purtase nepăsare și batjocură. El era „dispreţuit şi părăsit de oameni, om al durerii şi obişnuit cu suferinţa: ... era dispreţuit, şi noi nu L-am băgat în seamă”. Isaia 53:3. Dar vremea era aproape când avea să fie proslăvit. Prin învierea din morți avea să fie dovedit „Fiul lui Dumnezeu cu putere”. Romani 1:4. La a doua Sa venire avea să fie descoperit ca Domn al cerului și al pământului. Cei care erau acum pe punctul de a-L răstigni aveau să-I recunoască măreția. Înaintea universului, piatra lepădată avea să devină capul unghiului.

> “And on ‘whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.’ The people who rejected Christ were soon to see their city and their nation destroyed. Their glory would be broken, and scattered as the dust before the wind. And what was it that destroyed the Jews? It was the rock which, had they built upon it, would have been their security. It was the goodness of God despised, the righteousness spurned, the mercy slighted. Men set themselves in opposition to God, and all that would have been their salvation was turned to their destruction. All that God ordained unto life they found to be unto death. In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.

> „Și pe oricine va cădea ea, îl va zdrobi în pulbere.” Poporul care L-a respins pe Hristos urma curând să-și vadă cetatea și națiunea nimicite. Slava lor avea să fie frântă și risipită ca praful înaintea vântului. Și ce anume i-a nimicit pe iudei? A fost Piatra care, dacă ar fi zidit pe ea, le-ar fi fost siguranță. A fost bunătatea lui Dumnezeu disprețuită, neprihănirea lepădată, mila nesocotită. Oamenii s-au ridicat în împotrivire față de Dumnezeu, iar tot ceea ce ar fi fost mântuirea lor s-a prefăcut în nimicirea lor. Tot ceea ce Dumnezeu a rânduit spre viață, ei au aflat că le este spre moarte. În răstignirea lui Hristos de către iudei era cuprinsă distrugerea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost povara care i-a afundat în ruină pentru lumea aceasta și pentru lumea viitoare. Tot astfel va fi în marea zi finală, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, Piatra lor de poticnire, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Slava feței Sale, care pentru cei neprihăniți este viață, pentru cei răi va fi un foc mistuitor. Din pricina iubirii respinse, a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit.

> “By many illustrations and repeated warnings, Jesus showed what would be the result to the Jews of rejecting the Son of God. In these words He was addressing all in every age who refuse to receive Him as their Redeemer. Every warning is for them. The desecrated temple, the disobedient son, the false husbandmen, the contemptuous builders, have their counterpart in the experience of every sinner. Unless he repent, the doom which they foreshadowed will be his.” The Desire of Ages, 599, 600.

> „Printr-o mulțime de ilustrații și avertizări repetate, Isus a arătat care avea să fie urmarea pentru iudei a respingerii Fiului lui Dumnezeu. Prin aceste cuvinte, El Se adresa tuturor acelora, din orice veac, care refuză să-L primească drept Răscumpărător al lor. Fiecare avertizare este pentru ei. Templul profanat, fiul neascultător, vierii cei răi, zidarii disprețuitori își au corespondentul în experiența fiecărui păcătos. Dacă nu se pocăiește, soarta pe care acestea o preînchipuiau va fi a lui.” Hristos, Lumina lumii, 599, 600.

Back to Articles