Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Eighteen

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul Optsprezece

Number Eighteen

Numărul optsprezece

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the covenant of Abram, and have not yet addressed the element of the prophecy of Abram that has a direct connection with the opening verses of the book of Joel. Abram’s prophecy of 400 years of bondage along with Paul’s 430 years produces the prophetic structure that aligns with the 1290 years of Daniel 12:11. The 1290-year prophecy of verse eleven is the omega prophetic period of Abram and Paul’s 430-year line. This truth is an element of what is unsealed in the latter days that separates the wise and the wicked.

Analizăm legământul lui Abram și încă nu am abordat elementul profeției lui Abram care are o legătură directă cu versetele de deschidere ale cărții lui Ioel. Profeția lui Abram despre 400 de ani de robie, împreună cu cei 430 de ani ai lui Pavel, produce structura profetică ce se aliniază cu cei 1290 de ani din Daniel 12:11. Profeția de 1290 de ani din versetul unsprezece este perioada profetică omega a liniei de 430 de ani a lui Abram și Pavel. Acest adevăr este un element al ceea ce este desigilat în zilele de pe urmă, care îi separă pe cei înțelepți de cei răi.

Connected with the omega prophecy of 430 years was the symbol of “four generations,” identifying a period of probationary time for the nation which held God’s chosen people in bondage. For Moses it was Egypt, for the one hundred and forty-four thousand, who sing the song of Moses, it is the history of the United States from 1798 unto the Sunday law. The United States, represented as the “earth beast” in Revelation thirteen begins as a lamb and ends speaking as a dragon. Joseph, a symbol of the Lamb, represents the period of relative peace in Egypt, until there was a new Pharaoh and the bondage began. Thus, the nation that is judged in the fourth generation, which was Egypt for Moses, is the United States. The remnant is judged at the Sunday law as typified by the plagues that culminated for the Hebrews with blood on their doorpost, and thereafter with the nation of Egypt at the Red Sea. Joseph and Moses represent a good Pharaoh and a bad Pharaoh, which for the United States is first the lamb, and then the dragon.

În legătură cu profeția omega a celor 430 de ani se afla simbolul „a patru generații”, care identifică o perioadă de timp de probă pentru națiunea ce ținea în robie poporul ales al lui Dumnezeu. Pentru Moise a fost Egiptul; pentru cei o sută patruzeci și patru de mii, care cântă cântarea lui Moise, este istoria Statelor Unite din 1798 până la legea duminicală. Statele Unite, reprezentate ca „fiara pământului” în Apocalipsa treisprezece, încep ca un miel și sfârșesc vorbind ca un balaur. Iosif, simbol al Mielului, reprezintă perioada de pace relativă din Egipt, până când s-a ridicat un nou Faraon și a început robia. Astfel, națiunea care este judecată în a patra generație, care pentru Moise a fost Egiptul, este Statele Unite. Rămășița este judecată la legea duminicală, așa cum este prefigurată prin plăgile care au culminat pentru evrei cu sângele de pe ușorii ușii, iar apoi pentru națiunea Egiptului la Marea Roșie. Iosif și Moise reprezintă un Faraon bun și un Faraon rău, ceea ce pentru Statele Unite înseamnă mai întâi mielul, iar apoi balaurul.

Abram’s prophecy of judgment in the fourth generation included the fact that the close of probation is progressive, for within Moses’ fulfillment of Abram’s prophecy; not only did probation close for Egypt, but there was still time left for the Amorites to fill up their cup of probationary time—after Egypt had filled theirs. The Red Sea for Egypt was the Sunday law for the United States, and then “every other country on the globe” will “follow the example” of the United States, as represented by the Amorites post-Egypt close of probation.

Profeția lui Avram despre judecată în a patra generație includea faptul că închiderea timpului de probă este progresivă, căci, în cadrul împlinirii prin Moise a profeției lui Avram, nu numai că timpul de probă s-a închis pentru Egipt, ci mai rămânea încă timp pentru ca amoriții să-și umple măsura timpului lor de probă — după ce Egiptul și-l umpluse pe al său. Marea Roșie pentru Egipt era legea duminicală pentru Statele Unite, iar apoi „orice altă țară de pe glob” va „urma exemplul” Statelor Unite, așa cum este reprezentat de amoriți după închiderea timpului de probă pentru Egipt.

The Amorites are one of the ten tribes that identify the world from the river of Egypt to the river of Babylon, in Abram’s covenant, and the Amorites therefore represent the nations of the world, who close their individual probation as nations, after the Sunday law in the United States. The Amorites are the biblical symbol of judgment closing upon the world, and it happens in the third and fourth generation. The Red Sea is the symbol of the close of probation for the United States, and the Amorites represent the nations progressively closing their probation until human probation closes. Therefore, the Amorites are a symbol of the period of the Sunday law crisis at the Red Sea unto the deliverance of the east wind, when the path of deliverance is opened to God’s people.

Amoriții sunt una dintre cele zece seminții care identifică lumea de la râul Egiptului până la râul Babilonului, în legământul lui Avram, și, prin urmare, amoriții reprezintă neamurile lumii, care își încheie timpul lor de probă ca națiuni după legea duminicală din Statele Unite. Amoriții sunt simbolul biblic al judecății care se închide asupra lumii, iar aceasta are loc în a treia și a patra generație. Marea Roșie este simbolul închiderii timpului de probă pentru Statele Unite, iar amoriții reprezintă națiunile care își încheie progresiv timpul de probă până când timpul de probă al omenirii se închide. Prin urmare, amoriții sunt un simbol al perioadei crizei legii duminicale de la Marea Roșie până la eliberarea prin vântul de răsărit, când calea izbăvirii este deschisă pentru poporul lui Dumnezeu.

But Abram’s prophecy not only addresses the fourth generation in terms of the United States as Egypt, and the world as the Amorites, it more importantly places the generation of God’s people who cross the Red Sea as a “fourth generation.” When we dredge up, what we can dredge up, from the understanding of “four generations” in Abram’s first step of three steps, we will consider the second and third steps of Abraham’s covenant. The second step is chapter seventeen, and the third step is of course—chapter twenty-two.

Dar profeția lui Abram nu se referă doar la a patra generație în termenii Statelor Unite ca Egipt și ai lumii ca Amoriți, ci, mai important, așază generația poporului lui Dumnezeu care trece Marea Roșie ca o „a patra generație”. Când vom scoate la lumină ceea ce putem scoate la lumină din înțelegerea „celor patru generații” în primul pas al lui Abram din trei pași, vom lua în considerare al doilea și al treilea pas al legământului lui Avraam. Al doilea pas este capitolul șaptesprezece, iar al treilea pas este, desigur, capitolul douăzeci și doi.

In Daniel chapter twelve, three prophetic periods are identified, and they all represent prophetic time that ceased in 1844. Those three periods are unsealed in the latter days, and those three periods represent the increase of knowledge that befalls God’s people in the latter days. Christ as the man in linen, sets forth the first of the three prophetic periods in verse seven, and in so doing, He aligns Himself with the angel of Revelation ten, who stands not upon the water, but upon the earth and the sea.

În capitolul doisprezece din Daniel sunt identificate trei perioade profetice și toate reprezintă timp profetic care a încetat în 1844. Aceste trei perioade sunt desigilate în zilele de pe urmă, iar ele reprezintă creșterea cunoștinței care vine asupra poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Hristos, ca Omul îmbrăcat în in, prezintă prima dintre cele trei perioade profetice în versetul șapte și, făcând astfel, Se identifică cu îngerul din Apocalipsa zece, care nu stă pe apă, ci pe pământ și pe mare.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că nu va mai fi timp. Apocalipsa 10:5, 6.

In verse seven of chapter twelve the man in linen also swears by Him that lives forever.

În versetul șapte al capitolului doisprezece, omul îmbrăcat în in își întărește, de asemenea, jurământul pe Cel ce trăiește în veci.

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth forever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:7.

> Și am auzit pe omul îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului, când și-a ridicat mâna dreaptă și mâna stângă spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în veci că va fi pentru o vreme, vremuri și o jumătate de vreme; și când va isprăvi de sfărâmat puterea poporului sfânt, toate aceste lucruri se vor sfârși. Daniel 12:7.

We are informed by inspiration that the same line of prophecy located in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and the Millerite understanding is that these two descriptions are parallel passages of Christ. Christ as the Angel with the little book, identifying the end of the application of prophetic time in 1844 in the book of Revelation, and Christ as the Man in linen in the book of Daniel, identifying that when the Sunday law in the United States arrives, all the marvels of Daniel’s final vision would be finished. Within that sacred history, which precedes and culminates at the Sunday law, God’s people were to be scattered for a period represented by the symbol of 1260. The period of scattering that precedes the Sunday law is set forth in Revelation chapter eleven where Moses and Elijah are slain and are dead in the street for three and a half days, which is a symbol of 1260.

Prin inspirație ni se spune că aceeași linie profetică aflată în cartea lui Daniel este reluată în cartea Apocalipsei, iar înțelegerea millerită este că aceste două descrieri sunt pasaje paralele despre Hristos. Hristos ca Îngerul cu cărticica, identificând sfârșitul aplicării timpului profetic în anul 1844 în cartea Apocalipsei, și Hristos ca Omul îmbrăcat în in, în cartea lui Daniel, identificând că, atunci când legea duminicală din Statele Unite va veni, toate minunile viziunii finale a lui Daniel vor fi sfârșite. În cadrul acelei istorii sacre, care precedă și culminează în legea duminicală, poporul lui Dumnezeu urma să fie împrăștiat pentru o perioadă reprezentată prin simbolul lui 1260. Perioada de împrăștiere care precedă legea duminicală este prezentată în capitolul unsprezece din Apocalipsa, unde Moise și Ilie sunt uciși și stau morți pe uliță timp de trei zile și jumătate, ceea ce este un simbol al lui 1260.

In verse seven, the man in linen identifies that when the scattering of the power of the holy people has finished its three-and-a-half days, the “marvels” that befall God’s people of the latter days shall be finished. We closed the last article with Sister White’s commentary on Zechariah chapter three. The first sentence stated, “Zechariah’s vision of Joshua and the Angel applies with peculiar force to the experience of God’s people in the closing scenes of the great day of atonement.” In the chapter, and in the inspired commentary of Sister White upon the chapter, the one hundred and forty-four thousand are the “men wondered at.” The “wonders” of Daniel’s last vision that are completed by the Sunday law, are the “wonders” associated with the sealing of God’s people.

In verso septo, le homine vestite de lino indica que, quando le dispersion del potentia del sancte populo habera completate su tres dies e medie, le “meravilias” que eveni al populo de Deo del ultime dies habera finite. Nos concludeva le ultime articulo con le commentario de Soror White super Zacharia capitulo tres. Le prime phrase declarava: “Le vision de Zacharia de Josua e del Angelo se applica con fortia peculiar al experientia del populo de Deo in le scenas final del grande die del expiation.” In le capitulo, e in le commentario inspirate de Soror White super le capitulo, le cento quaranta-quatro milles es le “homines admirate.” Le “meravilias” del ultime vision de Daniel, que es completate per le lege dominical, es le “meravilias” associate con le sigillation del populo de Deo.

Daniel chapter twelve provides the light that seals the one hundred and forty-four thousand in the latter days. That light is represented by three prophetic periods, that were all identified and established as truth in the Millerite history. The three periods are presented in three verses and are three pillars which hold up the structure of truth. The structure of truth is held up with a three-step process. That process of three steps, is represented within the passage of nine verses (4–12), by the three verses which present prophetic time. Those three prophetic periods, when approached from the foundational Millerite understanding, produce three symbolic periods that are defined in agreement with the Millerite understanding, but do not apply the element of time.

Capitolul doisprezece din Daniel oferă lumina care îi sigilează pe cei o sută patruzeci și patru de mii în zilele de pe urmă. Acea lumină este reprezentată prin trei perioade profetice, care au fost toate identificate și întemeiate ca adevăr în istoria millerită. Cele trei perioade sunt prezentate în trei versete și constituie trei stâlpi care susțin structura adevărului. Structura adevărului este susținută printr-un proces în trei pași. Acest proces de trei pași este reprezentat, în cadrul pasajului de nouă versete (4–12), prin cele trei versete care prezintă timpul profetic. Aceste trei perioade profetice, atunci când sunt abordate din perspectiva înțelegerii millerite fundamentale, dau naștere la trei perioade simbolice care sunt definite în acord cu înțelegerea millerită, dar nu aplică elementul timpului.

The three periods are located within the very passage of Scripture that defines ‘the process of prophecy being sealed up—and then unsealed,’ including the classic biblical description of a threefold testing process. The nine verses that begin with Daniel being told to seal up his book, are the very verses where the three periods are set forth, and in those nine verses the purification process that is accomplished when truth is unsealed is expressed as “purified, made white and tried.” The three periods in the three verses are the increase of knowledge, at the time of the end, in the latter days, that represent the final testing and sealing process of God’s covenant people. That history is where the symbolic “marvels” that befall God’s people in the latter days are set forth. Please read this paragraph again.

Cele trei perioade se află chiar în pasajul Scripturii care definește „procesul prin care profeția este pecetluită — și apoi despecetluită”, incluzând descrierea biblică clasică a unui proces de încercare întreit. Cele nouă versete care încep cu momentul în care lui Daniel i se spune să-și pecetluiască cartea sunt chiar versetele în care sunt prezentate cele trei perioade, iar în acele nouă versete procesul de curățire care este împlinit atunci când adevărul este despecetluit este exprimat prin cuvintele „curățiți, albiți și încercați”. Cele trei perioade din cele trei versete reprezintă sporirea cunoștinței, la vremea sfârșitului, în zilele din urmă, care constituie procesul final de încercare și de pecetluire a poporului legământului lui Dumnezeu. Acea istorie este locul în care sunt prezentate simbolicele „minuni” care vin asupra poporului lui Dumnezeu în zilele din urmă. Vă rog să citiți din nou acest paragraf.

The three periods, in the three verses in the passage of nine verses, represent the climax of the book of Daniel, and the climax represented there is the climax of the internal prophetic line; it is the story of how a rock gets “cut” out of a mountain, without hands, which is the story of the remnant. That internal line is represented in chapters ten and twelve, and the climax of the external line of prophecy is in the closing verses of chapter eleven, and the first few verses of Daniel twelve.

Cele trei perioade, din cele trei versete din pasajul de nouă versete, reprezintă punctul culminant al cărții lui Daniel, iar punctul culminant reprezentat acolo este punctul culminant al liniei profetice interne; este istoria felului în care o piatră este „tăiată” dintr-un munte, fără mâini, care este istoria rămășiței. Acea linie internă este reprezentată în capitolele zece și doisprezece, iar punctul culminant al liniei externe a profeției se află în versetele de încheiere ale capitolului unsprezece și în primele câteva versete din Daniel doisprezece.

Those three periods are also the climax of the visions of both the Ulai and Hiddekel river’s testimony, and the three verses include a prophetic period that represents the climatic fulfillment of the covenant time prophecy that provides both Abram and Paul as witnesses. Jesus, as the Man in linen is in verse seven, walking upon the water. In verse eleven two voices, which are also the voice of Christ, Abram and Paul stand to testify. In verse twelve the history of the sealing of God’s people is represented, for the one hundred and forty-four thousand are virgins, and virgins experience the parable of the ten virgins, and the blessing in verse twelve is upon those who wait. Those who wait in the parable, and who are “blessed,” are those who receive the garment that allows them to enter into the marriage, when the door is closed.

Acele trei perioade constituie, de asemenea, punctul culminant al viziunilor din mărturia râurilor Ulai și Hiddekel, iar cele trei versete includ o perioadă profetică ce reprezintă împlinirea culminantă a profeției timpului legământului, care îi oferă atât pe Avram, cât și pe Pavel ca martori. Isus, ca Omul îmbrăcat în in, Se află în versetul șapte, umblând pe ape. În versetul unsprezece, două glasuri, care sunt de asemenea glasul lui Hristos, Avram și Pavel, stau să depună mărturie. În versetul doisprezece este reprezentată istoria sigilării poporului lui Dumnezeu, căci cei o sută patruzeci și patru de mii sunt fecioare, iar fecioarele trăiesc parabola celor zece fecioare, iar binecuvântarea din versetul doisprezece este asupra celor care așteaptă. Cei care așteaptă în parabolă și care sunt „binecuvântați” sunt aceia care primesc haina ce le îngăduie să intre la nuntă, când ușa este închisă.

In verse seven, Jesus is walking upon the water, which produces fear, but Peter determines to believe and begins to walk and give God glory, but Peter is often a symbol of both classes, and the glory is turned back to fear, as his hour of judgment arrived. The first period located in verse seven, represents the first angel’s message. Jesus is upon the waters, a symbol of fear and the first angel. Then Jesus identifies a period where He will glorify His people in advance of the judgment of the Sunday law. All three elements of the three angels are within verse seven, for verse seven is the first of three verses that represent the three angels.

În versetul șapte, Isus umblă pe apă, ceea ce produce teamă, însă Petru hotărăște să creadă și începe să umble și să-I dea slavă lui Dumnezeu, dar Petru este adesea un simbol al ambelor clase, iar slava se întoarce înapoi la teamă, întrucât sosise ceasul judecății sale. Prima perioadă localizată în versetul șapte reprezintă solia primului înger. Isus este pe ape, un simbol al fricii și al primului înger. Apoi Isus identifică o perioadă în care Își va slăvi poporul înaintea judecății legii duminicale. Toate cele trei elemente ale celor trei îngeri se află în cadrul versetului șapte, căci versetul șapte este primul dintre cele trei versete care îi reprezintă pe cei trei îngeri.

Verse eleven provides a ‘doubling’ with its omega testimony to the alpha voices of Abram and Paul. Their “doubled” voices merge to set forth the covenant time prophecy, and verse eleven fulfills the prophecy as the omega, by identifying the prophetic period that concludes with the fall of Babylon in 1798, and thus typifies the fall of Babylon when Michael stands up in the latter days. In verse eleven we have a doubling of prophets, and a period that represents two falls of Babylon, thus representing the second angel’s message that announced that, “Babylon is fallen is fallen.”

Versetul unsprezece oferă o „dublare” prin mărturia sa omega adresată vocilor alfa ale lui Avram și Pavel. Vocile lor „dublate” se unesc pentru a expune profeția timpului legământului, iar versetul unsprezece împlinește profeția ca omega, prin identificarea perioadei profetice care se încheie cu căderea Babilonului în 1798 și, astfel, prefigurează căderea Babilonului atunci când Mihail Se va ridica în zilele de pe urmă. În versetul unsprezece avem o dublare a profeților și o perioadă care reprezintă două căderi ale Babilonului, reprezentând astfel solia îngerului al doilea, care a vestit că „A căzut, a căzut Babilonul.”

Verse seven is the first angel’s message, and verse eleven is the second angel’s message and verse twelve, which is Daniel 12*12 or Daniel 144, is about the distinction between the wise and foolish, which is accomplished in the judgment process that ends with the manifestation of character at the crisis of judgment. Verse twelve is the third angel’s message identifying how the world is divided into two classes, and the counterpart of the third angel’s external portrayal of that very division, is the internal division of the third angel represented in verse twelve. Verse seven, eleven and twelve are the message of the three angels and the verses are the light that is unsealed in the latter days. These three verses unsealing in the latter days aligns with Revelation chapter ten.

Versetul șapte este solia primului înger, iar versetul unsprezece este solia celui de-al doilea înger, iar versetul doisprezece, care este Daniel 12*12 sau Daniel 144, este despre distincția dintre cei înțelepți și cei neînțelepți, care este realizată în procesul de judecată ce se încheie cu manifestarea caracterului în criza judecății. Versetul doisprezece este solia celui de-al treilea înger, identificând felul în care lumea este împărțită în două clase, iar corespondentul reprezentării exterioare a acelei chiar diviziuni de către cel de-al treilea înger este diviziunea interioară a celui de-al treilea înger reprezentată în versetul doisprezece. Versetele șapte, unsprezece și doisprezece sunt solia celor trei îngeri, iar versetele sunt lumina care este desigilată în zilele de pe urmă. Desigilarea acestor trei versete în zilele de pe urmă se aliniază cu Apocalipsa, capitolul zece.

Christ as the mighty angel, as well as the Lion of the tribe of Judah in chapter ten, cried as a “lion” and His roar produced seven thunders which were sealed up, as was Daniel chapter ten. They are parallel passages. For this reason, the three periods in chapter twelve, are also the seven thunders of Revelation ten.

Христос као силни анђео, као и Лав из племена Јудина у десетој глави, повикао је као „лав“, и Његов рик произвео је седам громова који су били запечаћени, као што је то било и у десетој глави Даниловој. То су паралелни одломци. Из тог разлога, три раздобља у дванаестој глави јесу такође и седам громова из десете главе Откривења.

The “seven thunders” are simply another expression of Christ as Alpha and Omega, for the primary symbolism of the “seven thunders,’ is that it represents a “delineation of events” which took place from 1798 unto 1844 that is repeated in “future events” that “will be disclosed in their order” in the history of the one hundred and forty-four thousand. The “seven thunders” are therefore a symbol of Alpha and Omega; who is also the beginning and the ending; the first and the last, the foundation and the temple; the cornerstone and the capstone—the seven thunders.

Cei „șapte tunete” sunt pur și simplu o altă expresie a lui Hristos ca Alfa și Omega, căci simbolismul principal al „celor șapte tunete” este acela că ele reprezintă o „delimitare a evenimentelor” care au avut loc din 1798 până în 1844 și care se repetă în „evenimente viitoare” ce „vor fi descoperite în ordinea lor” în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Prin urmare, „cele șapte tunete” sunt un simbol al lui Alfa și Omega; care este și începutul și sfârșitul; cel dintâi și cel de pe urmă, temelia și templul; piatra din capul unghiului și piatra de încheiere — cele șapte tunete.

The light of the three symbolic periods in Daniel twelve must align with the light of the seven thunders, for they are the identical prophetic line. In the first period Christ holds both hands to heaven, as He does with one hand in Revelation ten. In Revelation ten, His hand becomes the symbol of the end of the application of prophetic time, marking the transition from prophetic time periods to simply prophetic periods. That transition of the major prophetic rule employed by the Millerites, was typified by the major transition from literal to spiritual in the time of Christ.

Lumina celor trei perioade simbolice din Daniel 12 trebuie să se armonizeze cu lumina celor șapte tunete, căci ele sunt aceeași linie profetică. În prima perioadă, Hristos Își ridică ambele mâini spre cer, așa cum face cu o singură mână în Apocalipsa 10. În Apocalipsa 10, mâna Sa devine simbolul sfârșitului aplicării timpului profetic, marcând trecerea de la perioade de timp profetic la simple perioade profetice. Acea tranziție a regulii profetice majore folosite de milleriți a fost prefigurată prin tranziția majoră de la literal la spiritual din vremea lui Hristos.

The apostle Paul was raised up to establish the major prophetic rule connected to the prophetic line of a chosen people. At the very beginning of spiritual Israel, a major prophetic rule is established that redefines the very covenant itself. From then on to be a child of Abraham, it was to be a child of Abraham by faith, not blood. That prophetic principle was put in place primarily through the pen of Paul, who in this regard typified Christ in Revelation chapter ten, changing and ending the prophetic application of time in 1844.

Apostolul Pavel a fost ridicat pentru a statornici regula profetică majoră legată de linia profetică a unui popor ales. Chiar de la începutul Israelului spiritual, este statornicită o regulă profetică majoră care redefinește însuși legământul. Din acel moment înainte, a fi un copil al lui Avraam însemna a fi un copil al lui Avraam prin credință, nu prin sânge. Acest principiu profetic a fost instituit în primul rând prin pana lui Pavel, care, în această privință, L-a prefigurat pe Hristos în capitolul zece din Apocalipsa, schimbând și încheind aplicarea profetică a timpului în 1844.

The covenant with mankind is represented by the rainbow and the Ark of Noah represents a period of time, before and after the flood, when there was no distinctly identified chosen people. The calling of Abraham represented a major and significant change in the prophetic relation of God with mankind. The covenant made with Abraham represented a major shift in line of covenant history, and in doing so it typified the major shift from literal to spiritual in the days of Paul, and from time application to no time application in 1844.

Legământul cu omenirea este reprezentat prin curcubeu, iar Arca lui Noe reprezintă o perioadă de timp, înainte și după potop, când nu exista niciun popor ales identificat în mod distinct. Chemarea lui Avraam a reprezentat o schimbare majoră și semnificativă în relația profetică a lui Dumnezeu cu omenirea. Legământul încheiat cu Avraam a reprezentat o mutare majoră în linia istoriei legământului și, făcând astfel, a prefigurat marea trecere de la literal la spiritual în zilele lui Pavel și de la aplicarea timpului la lipsa aplicării timpului în 1844.

The first shift in God’s covenant with mankind was the Garden, and the pronounced change was the restrictions upon the tree of life and it also produced a change of clothing, from spiritual light to literal lambskin. The next major shift in covenant history is the flood, which Noah represents, as did Adam in the first major covenant shift. Then the shift to a chosen people with Abram, that led to Moses, who introduces the prophetic principles that a day represents a year. That principle is valid until 1844, when there was another major covenant shift. At the great epochs of covenant history there is always a major shift in a principle of God’s prophetic Word. That shift during the history of the one hundred and forty-four thousand is that Alpha Omega is the Truth. Alpha and omega is the principle that the end is always illustrated with the beginning in God’s Word. Attached to that principle of alpha and omega, is the threefold structure of the Hebrew word “truth.”

Prima mutare în legământul lui Dumnezeu cu omenirea a fost Grădina, iar schimbarea rostită a fost restricțiile privitoare la pomul vieții; ea a produs, de asemenea, și o schimbare a îmbrăcămintei, de la lumină spirituală la piele literală de miel. Următoarea mare mutare în istoria legământului este potopul, pe care Noe îl reprezintă, așa cum Adam l-a reprezentat în prima mare mutare a legământului. Apoi urmează mutarea către un popor ales, prin Abram, care a condus la Moise, care introduce principiile profetice potrivit cărora o zi reprezintă un an. Acel principiu este valabil până în 1844, când a avut loc o altă mare mutare a legământului. În marile epoci ale istoriei legământului există întotdeauna o mutare majoră într-un principiu al Cuvântului profetic al lui Dumnezeu. Acea mutare din timpul istoriei celor o sută patruzeci și patru de mii este că Alfa Omega este Adevărul. Alfa și omega este principiul potrivit căruia sfârșitul este întotdeauna ilustrat prin început în Cuvântul lui Dumnezeu. Legată de acest principiu al alfa și omega este structura întreită a cuvântului ebraic „adevăr”.

The major prophetic shift during the history of the remnant is directly represented in each of the major covenant histories, and so too in other lines of truth. The “key” that is laid upon Eliakim in Isaiah 22:22 is the same key given to Peter at Panium in Matthew sixteen. That key is given to the Philadelphian church, and it was William Miller who was given the key that allowed him to connect with the very day for a year principle that had been recorded by Moses during the history of Moses, which typified the history of the Millerites. Miller’s connection with Moses prophecy was represented by Paul’s connection with Abram’s prophecy. And why shouldn’t Miller connect with Moses, Moses salvation in an ark had connected with Noah salvation in an ark in order to tie both covenants together. The shifts of prophetic application that begin in Eden identify that a major revelation of prophetic light is identified in the history of the final covenant people—the one hundred and forty-four thousand. I contend that the major prophetic shift is represented with the seven thunders, which are directly connected with the three periods in Daniel chapter twelve and these are only recognized when applying the principles of alpha and omega upon a line upon line application that stands upon the three-step structure of truth.

Mabadiliko makuu ya kinabii katika kipindi chote cha historia ya masalio yanawakilishwa moja kwa moja katika kila moja ya historia kuu za agano, na vivyo hivyo katika mistari mingine ya kweli. “Ufunguo” uliowekwa juu ya Eliakimu katika Isaya 22:22 ni ufunguo uleule aliopewa Petro huko Paniumi katika Mathayo kumi na sita. Ufunguo huo unapewa kanisa la Filadelfia, na alikuwa William Miller aliyepewa ufunguo uliomwezesha kuhusianisha na kanuni ya siku kwa mwaka hasa katika siku yenyewe, ambayo ilikuwa imeandikwa na Musa katika kipindi cha historia ya Musa, iliyokuwa mfano wa historia ya Wamillerite. Muungano wa Miller na unabii wa Musa uliwakilishwa na muungano wa Paulo na unabii wa Abramu. Na kwa nini basi Miller asiunganishwe na Musa, ilhali wokovu wa Musa ndani ya safina ulikuwa umeunganishwa na wokovu wa Nuhu ndani ya safina ili kuyaunganisha maagano yote mawili pamoja. Mabadiliko ya matumizi ya kinabii yanayoanza Edeni yanatambulisha kwamba ufunuo mkuu wa nuru ya unabii unatambulishwa katika historia ya watu wa agano la mwisho—wale mia moja arobaini na nne elfu. Nasisitiza kwamba mabadiliko hayo makuu ya kinabii yanawakilishwa kwa ngurumo saba, ambazo zimeunganishwa moja kwa moja na vipindi vitatu katika Danieli sura ya kumi na mbili, na hivi hutambuliwa tu wakati wa kutumia kanuni za alfa na omega juu ya matumizi ya mstari juu ya mstari yanayosimama juu ya muundo wa hatua tatu wa kweli.

In the verses that immediately precede the announcement that “time is no longer,” Christ introduced the seven thunders, which, as with the truths of Daniel twelve—were sealed up. The context for the man in linen holding up both hands in chapter twelve is the unsealing of the book of Daniel, and the context for Christ the Lion in Revelation ten is the sealing up of the seven thunders. Sister White aligns the sealing of the seven thunders with the sealing up of Daniel’s book.

În versetele care precedă în mod direct vestirea că „nu va mai fi timp”, Hristos a introdus cele șapte tunete, care, asemenea adevărurilor din Daniel doisprezece, au fost pecetluite. Contextul pentru omul îmbrăcat în in, ridicând amândouă mâinile în capitolul doisprezece, este desigilarea cărții lui Daniel, iar contextul pentru Hristos, Leul, în Apocalipsa zece, este pecetluirea celor șapte tunete. Sora White pune în corespondență pecetluirea celor șapte tunete cu pecetluirea cărții lui Daniel.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Po tym, jak owych siedem gromów wydało swe głosy, Jan otrzymuje nakaz podobny do tego, jaki otrzymał Daniel w odniesieniu do małej księgi: «Zapieczętuj to, co wypowiedziało siedem gromów». Odnosi się to do przyszłych wydarzeń, które zostaną objawione we właściwym porządku”. The Seventh-day Adventist Bible Commentary, t. 7, s. 971.

The seven thunders are defined by Revelation ten and the Spirit of Prophecy and by the history of the Millerites from 1840 through to 1844, which is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. In the same passage it states, “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. It was not best for the people to know these things, for their faith must necessarily be tested. In the order of God most wonderful and advanced truths would be proclaimed.” The Millerites did not understand that they were to be confronted by two disappointments, for their lack of understanding was designed to test them. The Millerites did not suspect any “advanced truths” which is to say, they did not expect any “major prophetic shifts” in covenant history.

Cele șapte tunete sunt definite de Apocalipsa 10, de Spiritul Profetic și de istoria milleriților din 1840 până în 1844, care se repetă în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. În același pasaj se afirmă: „Lumina specială dată lui Ioan, care a fost exprimată în cele șapte tunete, era o prezentare a evenimentelor care aveau să aibă loc sub mesajele primului și celui de-al doilea înger. Nu era bine ca poporul să cunoască aceste lucruri, căci credința lor trebuia în mod necesar să fie pusă la probă. În rânduiala lui Dumnezeu aveau să fie proclamate adevăruri dintre cele mai minunate și mai înaintate.” Milleriții nu au înțeles că urmau să se confrunte cu două dezamăgiri, căci lipsa lor de înțelegere fusese rânduită pentru a-i pune la probă. Milleriții nu bănuiau niciun „adevăr înaintat”, adică nu se așteptau la nicio „schimbare profetică majoră” în istoria legământului.

Even though “it was not best for the” Millerite “people to know these things,” the one hundred and forty-four thousand are tested with the same history, but not by innocently misunderstanding the history, but for not understanding a history you are required to know. It is the same test, only reversed. John in Revelation ten, is first and foremost representing the one hundred and forty-four thousand and only secondarily, the Millerite movement of the first and second angels. This is recognized when you see John informed in advance of his eating the little book that it would be sweet and then bitter. It was not best for the Millerites to know what that meant, but John represents a people who know in advance what happens when the Millerites ate the little book.

Deși „nu era cel mai bine ca” poporul millerit „să cunoască aceste lucruri”, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt puși la probă prin aceeași istorie, însă nu prin faptul că au înțeles greșit istoria în mod nevinovat, ci prin faptul că nu înțeleg o istorie pe care li se cere să o cunoască. Este aceeași probă, doar inversată. Ioan, în Apocalipsa zece, îi reprezintă în primul și cel mai important rând pe cei o sută patruzeci și patru de mii și doar în mod secundar mișcarea millerită a primului și celui de-al doilea înger. Acest lucru este recunoscut atunci când îl vedeți pe Ioan informat dinainte, înainte de a mânca cărticica, că aceasta avea să fie dulce și apoi amară. Nu era cel mai bine ca milleriții să știe ce însemna aceasta, însă Ioan reprezintă un popor care știe dinainte ce se întâmplă atunci când milleriții au mâncat cărticica.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> Și m-am dus la înger și i-am zis: Dă-mi cărticica. Și el mi-a zis: Ia-o și mănânc-o; ea îți va amărî pântecele, dar în gura ta va fi dulce ca mierea. Și am luat cărticica din mâna îngerului și am mâncat-o; în gura mea a fost dulce ca mierea, dar, după ce am mâncat-o, pântecele mi s-a amărât. Apocalipsa 10:9, 10.

John is told in advance of the bitter-sweet experience of 1840 unto 1844, the history represented in chapter ten. That experience represented so clearly in verses nine and ten is also distinctly identified in verses two through four.

Ioan este înștiințat dinainte cu privire la experiența dulce-amară din 1840 până în 1844, istoria reprezentată în capitolul zece. Acea experiență, înfățișată atât de clar în versetele nouă și zece, este de asemenea identificată în mod distinct în versetele doi până la patru.

> And he had in his hand a little book open: and he set his right foot upon the sea, and his left foot on the earth, And cried with a loud voice, as when a lion roareth: and when he had cried, seven thunders uttered their voices. And when the seven thunders had uttered their voices, I was about to write: and I heard a voice from heaven saying unto me, Seal up those things which the seven thunders uttered, and write them not. Revelation 10:2–4.

> I on je u svojoj ruci imao malu knjigu otvorenu; i postavi svoju desnu nogu na more, a lijevu nogu na zemlju, te povika snažnim glasom, kao kada lav riče; i kad je povikao, sedam gromova izgovoriše svoje glasove. A kad je sedam gromova izgovorilo svoje glasove, htjedoh pisati; i začuh glas s neba kako mi govori: Zapečati ono što izgovoriše sedam gromova i ne piši toga. Otkrivenje 10:2–4.

The “seven thunders” represent “a delineation of events” that would transpire under the first and second angels, and also “future events which will be disclosed in their order.” The “seven thunders” represent the truth that the history of the Millerites is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand, and the truths which were unsealed at the time of the end in 1798 and onward, represent an unsealing of truth in the latter days of God’s people. Jesus in Revelation ten, aligns with Jesus in Daniel twelve. In both passages the sealing and unsealing of testing truth in the latter days is set forth.

„Șapte tunete” reprezintă „o delineare a evenimentelor” care aveau să se petreacă sub primul și al doilea înger și, de asemenea, „evenimente viitoare care vor fi descoperite în ordinea lor”. „Șapte tunete” reprezintă adevărul că istoria milleriților se repetă în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, iar adevărurile care au fost desigilate la vremea sfârșitului, începând cu anul 1798 și după aceea, reprezintă o desigilare a adevărului în zilele de pe urmă ale poporului lui Dumnezeu. Isus, în Apocalipsa zece, este în armonie cu Isus din Daniel doisprezece. În ambele pasaje este prezentată sigilarea și desigilarea adevărului de încercare din zilele de pe urmă.

Some might argue that Jesus is speaking in verse seven, but that Gabriel is speaking to Daniel in verses eleven and twelve, but it can also be understood that Jesus is speaking in all three passages. In either side of the issue, it is the voice of Christ that speaks through Daniel and the three prophetic periods in chapter twelve are the words of Christ, and He sets forth the three periods in the structure of truth. All three periods are sealed up, making them one threefold symbol.

Unii ar putea susține că Isus vorbește în versetul șapte, iar Gabriel îi vorbește lui Daniel în versetele unsprezece și doisprezece; totuși, se poate înțelege și că Isus vorbește în toate cele trei pasaje. De oricare parte a acestei chestiuni s-ar situa cineva, glasul lui Hristos este cel care vorbește prin Daniel, iar cele trei perioade profetice din capitolul doisprezece sunt cuvintele lui Hristos, și El așază înainte cele trei perioade în structura adevărului. Toate cele trei perioade sunt pecetluite, făcând din ele un singur simbol întreit.

Verse seven addresses the finishing of the wonders, identifying the final work of Christ in the Most Holy Place as He blots out the sins of, and seals the one hundred and forty-four thousand. The first verse identifies the “wonders” and the last of the three verses also identifies the “wonders” as those who are blessed for waiting and experiencing a first disappointment. The period in the middle identifies the rebellion of mankind during the Sunday law crisis, while also identifying the period that leads to the Sunday law as a period of preparation for the one hundred and forty-four thousand. All the verses are directly identifying “what shall befall” Daniel’s people “in the latter days.” All three verses speak to the theme of the purification of the one hundred and forty-four thousand. The first period aligns with the third period and the middle period represents the rebellion of the entire world as they march to Armageddon.

Verse seven vorbește despre încheierea minunilor, identificând lucrarea finală a lui Hristos în Locul Preasfânt, pe măsură ce El șterge păcatele celor o sută patruzeci și patru de mii și îi pecetluiește. Primul verset identifică „minunile”, iar ultimul dintre cele trei versete identifică de asemenea „minunile” ca fiind aceia care sunt binecuvântați pentru că au așteptat și au trecut printr-o primă dezamăgire. Perioada din mijloc identifică răzvrătirea omenirii în timpul crizei legii duminicale, identificând totodată perioada care conduce la legea duminicală drept o perioadă de pregătire pentru cei o sută patruzeci și patru de mii. Toate versetele identifică în mod direct „ce i se va întâmpla” poporului lui Daniel „în zilele de apoi”. Toate cele trei versete se referă la tema curățirii celor o sută patruzeci și patru de mii. Prima perioadă se aliniază cu a treia perioadă, iar perioada din mijloc reprezintă răzvrătirea întregii lumi pe măsură ce aceasta înaintează spre Armaghedon.

If those three periods are also the seven thunders, then the three verses must identify “future events, which will be [disclosed] in their order,” and those “future events” would align with the “delineation of events that transpired under the first and second angels” from 1840 to 1844. There are several truths which this movement has accepted that are distinctly different that the pioneer understanding, yet all those truths agree with the pioneer understanding. There has been a major prophetic shift from the Millerites to now. The day for a year principle is the classic example, but there are others. An example of a major prophetic shift is represented in connection with the seven thunders.

Dacă acele trei perioade sunt și cele șapte tunete, atunci cele trei versete trebuie să identifice „evenimente viitoare, care vor fi [dezvăluite] în ordinea lor”, iar acele „evenimente viitoare” s-ar armoniza cu „delimitarea evenimentelor care au avut loc sub primul și al doilea înger” din 1840 până în 1844. Există mai multe adevăruri pe care această mișcare le-a acceptat și care sunt în mod distinct diferite de înțelegerea pionierilor, totuși toate acele adevăruri sunt în acord cu înțelegerea pionierilor. A avut loc o schimbare profetică majoră de la milleriți până acum. Principiul zi pentru un an este exemplul clasic, dar mai sunt și altele. Un exemplu al unei schimbări profetice majore este reprezentat în legătură cu cele șapte tunete.

After John was told in the last verse of chapter ten that he must prophesy again, thus emphasizing that the history of chapter ten represented both the movement of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand, he was given a rod to measure the temple, but he was told to leave off the courtyard.

După ce, în ultimul verset al capitolului zece, lui Ioan i s-a spus că trebuie să prorocească din nou, subliniindu-se astfel că istoria din capitolul zece reprezenta atât mișcarea milleriților, cât și pe cei o sută patruzeci și patru de mii, i s-a dat o trestie de măsurat templul, dar i s-a spus să lase deoparte curtea exterioară.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Și mi s-a dat o trestie asemenea unei nuiele; și îngerul stătea, zicând: „Scoală-te și măsoară Templul lui Dumnezeu, și altarul, și pe cei ce se închină în el. Dar curtea care este în afara Templului las-o la o parte și n-o măsura, căci a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni.” Apocalipsa 11:1, 2.

When measuring the temple in post-1844, John is told to leave off the Gentiles who are represented as the courtyard. This illustration in 1844 was identifying that God had just chosen a new covenant bride, and a distinction was then made with His bride and the courtyard. Sister White is clear that the courtyard represents the Gentiles and the temple is God’s chosen people, just read the chapter, The Outer Court, in the Desire of Ages.

Când măsoară templul în perioada de după 1844, lui Ioan i se spune să lase deoparte neamurile, care sunt reprezentate prin curte. Această ilustrație din 1844 arăta că Dumnezeu tocmai Își alesese o nouă mireasă a legământului, și atunci s-a făcut o deosebire între mireasa Sa și curte. Sora White afirmă limpede că curtea îi reprezintă pe cei dintre neamuri, iar templul reprezintă poporul ales al lui Dumnezeu; citiți doar capitolul „Curtea de afară” din Hristos, Lumina lumii.

John is illustrating the Millerites, who had just become God’s chosen people in 1844. A distinction was placed between the Millerites, who had just experienced the bitter-sweet message and the rest of the professed Christian world, represented as Gentiles.

Ioan îi ilustrează pe milleriți, care tocmai deveniseră poporul ales al lui Dumnezeu în 1844. S-a făcut o distincție între milleriții, care tocmai trecuseră prin experiența mesajului dulce-amar, și restul lumii creștine care se mărturisea ca atare, reprezentată ca Neamuri.

The foundation was laid from 1840 until the first disappointment, and the temple was finished during the proclamation of the Midnight Cry. Then came the great disappointment and John is told to rise and measure, but leave off the Gentiles. John is illustrating the opening of the judgment, and for this reason inspiration applies the measuring of John in the verses as the symbol of the investigative judgment. What we have just set forth about John as a symbol of measuring is in agreement with typical Adventist understanding, but in this movement, there was a major shift of understanding the symbol.

Temelia a fost pusă din 1840 până la prima dezamăgire, iar templul a fost încheiat în timpul proclamării Strigătului de la Miezul Nopții. Apoi a venit marea dezamăgire, iar lui Ioan i se spune să se ridice și să măsoare, dar să-i lase deoparte pe Neamuri. Ioan ilustrează deschiderea judecății și, din acest motiv, inspirația aplică măsurarea făcută de Ioan în aceste versete ca simbol al judecății de cercetare. Ceea ce tocmai am prezentat despre Ioan ca simbol al măsurării este în acord cu înțelegerea adventistă tipică, dar, în cadrul acestei mișcări, a avut loc o schimbare majoră în înțelegerea simbolului.

In agreement with Millerite understanding, we came to see that within the history of the Millerites as represented by John in chapter ten, was also a prediction of a parallel movement that would become the one hundred and forty-four thousand. We recognized if you took the measurements of the Millerite history, and left off the time of the Gentiles, you could see the very temple John was measuring.

U skladu s mileritskim razumijevanjem, uvidjeli smo da se unutar povijesti milerita, kako je prikazana po Ivanu u desetom poglavlju, nalazi i proročanstvo o usporednom pokretu koji će postati sto četrdeset i četiri tisuće. Prepoznali smo da, ako uzmete mjerila mileritske povijesti i izostavite vrijeme neznabožaca, možete vidjeti sam hram koji je Ivan mjerio.

We came to see one 2520-year time prophecy ending in 1798 and the other in 1844, thus revealing a forty-six-year period that Christ built the Millerite temple. John identified the courtyard as Gentiles and there is a prophetic “times of the Gentiles.”

Am ajuns să vedem că una dintre profețiile de timp de 2520 de ani se încheie în 1798, iar cealaltă în 1844, dezvăluind astfel o perioadă de patruzeci și șase de ani în care Hristos a zidit templul millerit. Ioan a identificat curtea ca fiind neamurile și există un profetic „vremurile neamurilor”.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> Și vor cădea sub ascuțișul sabiei și vor fi duși în robie printre toate neamurile; iar Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri, până se vor împlini vremurile neamurilor. Luca 21:24.

The “times” of the Gentiles is plural, and represent the two periods that both literal and spiritual Israel was trampled down. The last of the two trampling downs of paganism followed by papalism, ended in 1798. In spite of what may be claimed, the “times of the Gentiles” ended in 1798, with the arrival of the first angel. John was to start measuring in 1798, and nothing before. He was placed in the history of 1844, so to leave off the period that ended in 1798, was to leave off the courtyard, and in so doing you reveal the forty-six years when the Millerite temple was raised up by the Messenger of the Covenant. Many associated truths are derived from this application, but I am simply using this as an example of light which is different than pioneer understanding, but it is light that does not contradict the original truths, but no longer applies time.

„Vremurile” neamurilor este la plural și reprezintă cele două perioade în care atât Israelul literal, cât și cel spiritual au fost călcate în picioare. Ultima dintre aceste două perioade de călcare în picioare — păgânismul urmat de papalitate — s-a încheiat în 1798. În ciuda a ceea ce s-ar putea susține, „vremurile neamurilor” s-au încheiat în 1798, odată cu sosirea primului înger. Ioan trebuia să înceapă măsurarea în 1798, și nimic înainte de aceasta. El a fost așezat în istoria anului 1844, astfel că a lăsa deoparte perioada care s-a încheiat în 1798 însemna a lăsa deoparte curtea, iar făcând astfel, descoperiți cei patruzeci și șase de ani în care templul millerit a fost ridicat de Solul Legământului. Multe adevăruri înrudite derivă din această aplicare, însă eu folosesc aceasta doar ca exemplu de lumină care este diferită de înțelegerea pionierilor, dar este o lumină care nu contrazice adevărurile originale, ci nu mai aplică timpul.

That particular truth was recognized before 9/11, but was really established deeply post-9/11. The truth of John measuring the temple cannot be separated from the seven thunders, for it is the very same passage. There is a truth about the application of the seven thunders that was sealed up until the period where the “wonders” of Daniel chapter twelve are accomplished. The application of the “seven thunders” that was unsealed post-July 2023 aligns perfectly, or should I say it complements the three verses of Daniel twelve in a profound way.

Acea adevăr particular a fost recunoscut înainte de 11 septembrie, dar a fost cu adevărat statornicit în profunzime după 11 septembrie. Adevărul despre Ioan măsurând templul nu poate fi separat de cele șapte tunete, căci este vorba despre exact același pasaj. Există un adevăr cu privire la aplicarea celor șapte tunete care a fost pecetluit până în perioada în care „minunile” din capitolul doisprezece al lui Daniel sunt împlinite. Aplicarea „celor șapte tunete” care a fost desigilată după iulie 2023 se aliniază perfect sau, mai bine zis, completează într-un mod profund cele trei versete din Daniel doisprezece.

Sister White employs the word complement, not the word compliment to describe the relation of the books of Daniel and Revelation. Complement, which means “to bring to perfection,” is what the two prophetic books do for one another. The seven thunders, when unsealed in Daniel chapter twelve post-July 2023, bring the message therein to perfection. What opens up the seven thunders is the principle of alpha and omega in conjunction with the structure of truth.

Soră White folosește cuvântul complement, nu cuvântul compliment, pentru a descrie relația dintre cărțile lui Daniel și Apocalipsa. Complement, care înseamnă „a aduce la desăvârșire”, este ceea ce cele două cărți profetice fac una pentru cealaltă. Cele șapte tunete, atunci când sunt desigilate în Daniel, capitolul doisprezece, după iulie 2023, aduc mesajul de acolo la desăvârșire. Ceea ce deschide cele șapte tunete este principiul alfa și omega în legătură cu structura adevărului.

The “times” of the Gentiles was fulfilled in 1798, and represents two periods’ of 1260 years when paganism and then papalism trampled down the sanctuary and the host. When measuring the temple, we are to leave off the courtyard, and the courtyard stretches to 1798, but post-1844, time is no longer. Today the 1260 years simply represent a period of time that identifies the distinction between the temple and the courtyard. For this reason, from July 18, 2020 unto July of 2023 the trampling down was accomplished. To measure the temple today, in conjunction with the seven thunders that represent a delineation of events that transpired under the first and second angels’ messages, is the work assigned to John. “Our great work” is to “combine” the messages of the three angels, thus identifying a prophetic work that had not been done in prior covenant history, and is very rarely done even now. When we leave off the courtyard representing the times of the Gentiles, we are leaving off the 1260 years of papal persecution that ended at the time of the end in 1798.

„Timpurile” neamurilor s-au împlinit în 1798 și reprezintă două perioade de câte 1260 de ani, în care păgânismul și apoi papalitatea au călcat în picioare sanctuarul și oștirea. Când măsurăm Templul, trebuie să lăsăm deoparte curtea, iar curtea se întinde până în 1798, însă după 1844 nu mai este timp. Astăzi, cei 1260 de ani reprezintă pur și simplu o perioadă de timp care identifică distincția dintre Templu și curte. Din acest motiv, de la 18 iulie 2020 până în iulie 2023, călcarea în picioare a fost împlinită. A măsura Templul astăzi, în legătură cu cele șapte tunete care reprezintă o delimitare a evenimentelor ce au avut loc sub mesajele primului și celui de-al doilea înger, este lucrarea încredințată lui Ioan. „Marea noastră lucrare” este să „combinăm” mesajele celor trei îngeri, identificând astfel o lucrare profetică ce nu fusese făcută în istoria anterioară a legământului și care, chiar și acum, este foarte rar îndeplinită. Când lăsăm deoparte curtea, care reprezintă timpurile neamurilor, lăsăm deoparte cei 1260 de ani ai persecuției papale, care s-au încheiat la vremea sfârșitului, în 1798.

The temple that was erected over forty-six years in Millerite history identifies a temple that is erected from July of 2023, until just before the Sunday law. That history is the period of the seven thunders “future events,” that “will be”, not might be, “disclosed in their order.”

Templul care a fost ridicat timp de patruzeci și șase de ani în istoria millerită identifică un templu care este ridicat din iulie 2023 până chiar înainte de legea duminicală. Acea istorie este perioada celor șapte tunete, „evenimente viitoare”, care „vor fi”, nu ar putea fi, „dezvăluite în ordinea lor”.

When we combine the history of the first angel, with that of the second, we find the history begins with an alpha disappointment and ends with an omega disappointment. When we align the prophetic waymarks in the history of the first angel from 1840 unto April 19, 1844, with the waymarks of the second angel who arrived at that time and continued until the arrival of the third on October 22, 1844—we have two periods that both begin and end with the arrival of an angel. The history of the first unto the second illustrates the history of the second to the third.

Atunci când îmbinăm istoria primului înger cu aceea a celui de-al doilea, constatăm că istoria începe cu o dezamăgire alfa și se încheie cu o dezamăgire omega. Când aliniem reperele profetice din istoria primului înger, din 1840 până la 19 aprilie 1844, cu reperele celui de-al doilea înger, care a sosit la acel timp și a continuat până la sosirea celui de-al treilea, la 22 octombrie 1844 — avem două perioade care atât încep, cât și se încheie cu sosirea unui înger. Istoria de la primul până la al doilea ilustrează istoria de la al doilea până la al treilea.

A prophetic witness that this is a valid application is found in the alpha and omega of the application. Two parallel lines applied together and the beginning and the ending of both lines identifies the arrival of an angel. Then when they are combined line upon line together into one line, the beginning marks the first disappointment and the ending marks the great disappointment. A further proof is found in the principles of alpha and omega that identifies the end as greater than the beginning. An alpha disappointment that ends with the great omega disappointment identifies the lesser and greater element of alpha and omega.

Un martor profetic că aceasta este o aplicare validă se găsește în alfa și omega ale aplicării. Două linii paralele, aplicate împreună, iar începutul și sfârșitul ambelor linii identifică sosirea unui înger. Apoi, când sunt combinate împreună, linie peste linie, într-o singură linie, începutul marchează prima dezamăgire, iar sfârșitul marchează marea dezamăgire. O dovadă suplimentară se găsește în principiile lui alfa și omega, care identifică sfârșitul ca fiind mai mare decât începutul. O dezamăgire alfa, care se încheie cu marea dezamăgire omega, identifică elementul mai mic și cel mai mare al lui alfa și omega.

When we begin at April 19, 1844, (the arrival of the second angel that leads to the arrival of the third on October 22, 1844); and we then also begin the second line on August 11, 1840, which ends at April 19, 1844, we find the disappointment of April 19, 1844 is both the alpha and omega of the prophetic line which is produced by combining the prophetic line of the first and second angels.

Atunci când începem la 19 aprilie 1844 (sosirea celui de-al doilea înger, care conduce la sosirea celui de-al treilea la 22 octombrie 1844); și apoi începem, de asemenea, a doua linie la 11 august 1840, care se încheie la 19 aprilie 1844, constatăm că dezamăgirea din 19 aprilie 1844 este atât alfa, cât și omega a liniei profetice care este produsă prin combinarea liniei profetice a primului și celui de-al doilea înger.

At the end of the period, you have the third angel arriving along with the second angel, thus typifying 9/11, and the two voices of the mighty angel of Revelation chapter eighteen. The two voices are both the second and third angel’s messages, and those two angels touched each other on October 22, 1844, and they meet again when the two histories are brought together line upon line. Brought together in this fashion they represent the history of the first disappointment unto the great disappointment, and the waymark in the middle of that history in the time of the Millerites was the Exeter camp meeting where two classes of worshippers were manifested, representing the rebellion of the foolish virgins in the parable, and identifying the middle waymark as rebellion.

La sfârșitul perioadei, îl avem pe al treilea înger sosind împreună cu al doilea înger, tipificând astfel 11 septembrie și cele două voci ale îngerului puternic din Apocalipsa capitolul optsprezece. Cele două voci sunt atât mesajul celui de-al doilea înger, cât și mesajul celui de-al treilea înger, iar acești doi îngeri s-au atins unul pe celălalt la 22 octombrie 1844 și se întâlnesc din nou atunci când cele două istorii sunt aduse împreună, linie peste linie. Aduse împreună în felul acesta, ele reprezintă istoria de la prima dezamăgire până la marea dezamăgire, iar semnul de hotar din mijlocul acelei istorii, în vremea milleriților, a fost adunarea de tabără de la Exeter, unde s-au manifestat două clase de închinători, reprezentând răzvrătirea fecioarelor neînțelepte din parabolă și identificând semnul de hotar din mijloc ca fiind răzvrătire.

The seven thunders represent the history of the first and second angel’s messages combined line upon line, which then identifies a history from the first disappointment to the great disappointment in the history of the one-hundred and forty-four thousand. The understanding of what that history represents prophetically aligns identically with the message represented in Daniel twelve as being sealed up until the time of the end.

Cele șapte tunete reprezintă istoria mesajelor primului și celui de-al doilea înger, unite rând peste rând, ceea ce identifică apoi o istorie de la prima dezamăgire până la marea dezamăgire în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Înțelegerea a ceea ce această istorie reprezintă din punct de vedere profetic se aliniază în mod identic cu mesajul prezentat în Daniel douăsprezece ca fiind pecetluit până la vremea sfârșitului.

We will continue this study in the next article, but I will leave the portion of Daniels last vision which only addresses Daniel’s illustration of God’s people in the latter days. Note in the context of the rule of first mention, that in verse one Daniel is in a class who understands the vision. The first thing mentioned in the vision is an illustration of Daniel as the wise who understand, and the last nine verses are all about the wise who understand on the twenty-second day.

Vom continua acest studiu în articolul următor, dar voi lăsa deoparte acea parte a ultimei viziuni a lui Daniel care se referă numai la ilustrarea făcută de Daniel cu privire la poporul lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Observați, în contextul regulii primei menționări, că în versetul întâi Daniel se află într-o categorie a celor care înțeleg viziunea. Primul lucru menționat în viziune este o ilustrare a lui Daniel ca unul dintre cei înțelepți care înțeleg, iar ultimele nouă versete sunt în întregime despre cei înțelepți care înțeleg în ziua a douăzeci și doua.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel, al cărui nume era Beltșațar, un lucru; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere asupra vedeniei.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold

> În zilele acelea, eu, Daniel, eram în jale timp de trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine plăcută, nici carne, nici vin n-au intrat în gura mea și nu m-am uns deloc, până s-au împlinit cele trei săptămâni întregi. Iar în a douăzeci și patra zi a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hidechel, atunci mi-am ridicat ochii și m-am uitat, și iată.

> a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.

> un anumit om îmbrăcat în in, ale cărui coapse erau încinsе cu aur curat de Ufaz; trupul lui era ca berilul, fața lui avea înfățișarea fulgerului, ochii lui erau ca niște făclii de foc, brațele și picioarele lui aveau culoarea aramei lustruite, iar glasul cuvintelor lui era ca vuietul unei mulțimi.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Și eu, Daniel, singur am văzut vedenia; iar oamenii care erau cu mine n-au văzut vedenia; însă un mare cutremur a căzut peste ei, astfel încât au fugit să se ascundă. De aceea am rămas singur și am văzut această mare vedenie, și n-a mai rămas putere în mine; căci frumusețea mea s-a prefăcut în mine în stricăciune, și n-am mai păstrat nicio putere.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me,

> Totuși am auzit glasul cuvintelor lui; și, când am auzit glasul cuvintelor lui, am căzut într-un somn adânc cu fața la pământ, și cu fața spre pământ. Și, iată, o mână m-a atins și m-a ridicat pe genunchii mei și în palmele mâinilor mele. Și el mi-a zis,

> O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent.

> O, Daniel, om preaiubit, înțelege cuvintele pe care ți le spun și stai în picioare, căci acum sunt trimis la tine.

> And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me,

> Și, când mi-a rostit acest cuvânt, am stat tremurând. Apoi mi-a zis,

> Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia.

> Nu te teme, Daniele, căci din ziua dintâi în care ți-ai pus inima să înțelegi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost auzite, și am venit din pricina cuvintelor tale. Dar căpetenia împărăției Persiei mi-a stat împotrivă douăzeci și una de zile; însă iată că Mihail, una dintre căpeteniile cele mai de seamă, a venit să-mi ajute; și am rămas acolo lângă împărații Persiei.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days.

> Acum am venit ca să te fac să înțelegi ce va veni peste poporul tău în zilele de pe urmă; căci vedenia este încă pentru multe zile.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me,

> Și când mi-a rostit asemenea cuvinte, mi-am întors fața spre pământ și am rămas fără grai. Și iată că unul, asemenea la înfățișare fiilor oamenilor, mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura, am vorbit și i-am zis celui ce stătea înaintea mea,

> O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord?

> Doamne al meu, din pricina vedeniei, durerile m-au cuprins și nu mi-a mai rămas nicio putere. Căci cum ar putea slujitorul acestui domn al meu să vorbească cu acest domn al meu?

> for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said,

> căci, în ce mă privește, îndată nu a mai rămas în mine nicio putere și nu a mai rămas suflare în mine. Atunci a venit din nou și m-a atins unul care avea înfățișarea unui om, și m-a întărit, și a zis,

> O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. …

> Omule preaiubit, nu te teme: pace ție, fii tare, da, fii tare. Și când mi-a vorbit, am fost întărit și am zis: Vorbească domnul meu, căci m-ai întărit. …

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.

> Dar tu, o Daniel, închide cuvintele și pecetluiește cartea, până la vremea sfârșitului: mulți vor alerga încoace și încolo, și cunoștința va crește.

> Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders?

> Apoi eu, Daniel, m-am uitat și, iată, mai stăteau alți doi, unul pe această parte a malului râului, iar celălalt pe cealaltă parte a malului râului. Și unul a zis omului îmbrăcat în in, care era deasupra apelor râului: „Cât va mai fi până la sfârșitul acestor minuni?”

> And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished.

> Iar eu am auzit pe omul îmbrăcat în in, care stătea deasupra apelor râului, când şi-a ridicat mâna dreaptă şi mâna stângă spre cer şi a jurat pe Cel ce trăieşte în veci că va fi pentru o vreme, vremuri şi o jumătate de vreme; şi când va fi isprăvit să zdrobească puterea poporului sfânt, toate aceste lucruri se vor sfârşi.

> And I heard, but I understood not: then said I, O my Lord, what shall be the end of these things?

> Și am auzit, dar n-am înțeles; atunci am zis: O, Domnul meu, care va fi sfârșitul acestor lucruri?

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand.

> Și el a zis: „Du-te, Daniele, căci cuvintele sunt închise și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și încercați; dar cei răi vor face răul; și niciunul dintre cei răi nu va înțelege; însă cei înțelepți vor înțelege.”

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days.

> Și, de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și va fi așezată urâciunea pustiirii, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile.

> Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days.

> Fericit este cel ce aşteaptă şi ajunge la o mie trei sute treizeci şi cinci de zile.

> But go thou thy way till the end be: for thou shalt rest, and stand in thy lot at the end of the days. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

> Dar mergi pe calea ta până va veni sfârșitul; căci tu te vei odihni și te vei scula în partea ta de moștenire la sfârșitul zilelor. Daniel 10:1–18; 12:4–13.

Back to Articles