Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eighteen

Descoperirea lui Isus Hristos - Numărul Optsprezece

The Sins of the Fathers

Păcatele părinților

Author

Jeff Pippenger

Published

November 19, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1856, formerly Philadelphian Millerite Adventism was identified by James and Ellen White as Laodicean. James White then began to promote the message of Laodicea to the movement through the Review and Herald. In the same publication, in the same year, increased light concerning the “seven times” of Leviticus twenty-six was also presented in a series of eight articles by Hiram Edson whom the Whites’ regarded so highly that they named their first son after him. The series ended with the promise that it would be completed in the future, but it never again surfaced. At the transition point of the movement of the first angel, from Philadelphia to Laodicea, the movement stumbled over the “seven times” of Leviticus twenty-six, representing the very first ‘time prophecy’ which the angels of God had led William Miller to recognize and proclaim.

În 1856, adventismul millerit, anterior filadelfian, a fost identificat de James și Ellen White ca fiind laodicean. Apoi, James White a început să promoveze către mișcare, prin Review and Herald, solia Laodiceei. În aceeași publicație, în același an, o lumină sporită cu privire la „cele șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase a fost de asemenea prezentată într-o serie de opt articole de Hiram Edson, pe care soții White îl prețuiau atât de mult încât și-au numit primul fiu după el. Seria s-a încheiat cu promisiunea că va fi completată în viitor, dar nu a mai reapărut niciodată. La punctul de tranziție al mișcării primului înger, de la Filadelfia la Laodiceea, mișcarea s-a poticnit de „cele șapte vremuri” din Leviticul douăzeci și șase, reprezentând chiar prima „profeție de timp” pe care îngerii lui Dumnezeu îl conduseseră pe William Miller să o recunoască și să o proclame.

The “seven times” was the chief corner-stone of the Millerite temple foundation. Every prophetic illustration of a sacred foundation is an illustration of Christ, for no other foundation can be laid than Christ.

„Cele șapte vremi” au fost piatra din capul unghiului a temeliei templului millerit. Orice ilustrare profetică a unei temelii sfinte este o ilustrare a lui Hristos, căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât Hristos.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă, și care este Isus Hristos. 1 Corinteni 3:11.

Not only is Christ the foundation, He is also the foundation stone which the builders rejected and thereafter stumbled over. He is the stone that ultimately becomes the head of the corner. In Millerite history the “seven times” was the symbol of that corner stone.

Nu numai că Hristos este temelia, ci El este și piatra de temelie pe care zidarii au lepădat-o și de care apoi s-au poticnit. El este piatra care, în cele din urmă, ajunge capul unghiului. În istoria millerită, „șapte vremi” a fost simbolul acelei pietre din capul unghiului.

Christ confirmed the covenant with many for one week. The structure of the prophecy of “seven times” against the northern kingdom of Israel (that Hiram Edson had identified in the eight unfinished articles) reproduced the identical structure of the prophetic week that Christ confirmed the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, and verse twenty seven. The week that Christ was gathering Israel is the identical structure of the week that Christ scattered Israel. The scattering of ancient Israel was twenty-five hundred and twenty years, and the gathering of spiritual Israel was twenty-five hundred and twenty days. He gathered Israel to confirm the covenant and He scattered Israel, due to the quarrel of His covenant. To identify the “seven times” as the foundation stone of the Millerite temple is in perfect agreement with identifying Christ as the foundation stone. To reject that stone, is to reject Christ.

Cristos a întărit legământul cu mulți pentru o săptămână. Structura profeției despre „șapte vremi” împotriva împărăției de nord a lui Israel (pe care Hiram Edson o identificase în cele opt articole neterminate) reproducea structura identică a săptămânii profetice în care Cristos a întărit legământul, în împlinirea capitolului nouă din Daniel, versetul douăzeci și șapte. Săptămâna în care Cristos aduna pe Israel este structura identică a săptămânii în care Cristos a împrăștiat pe Israel. Împrăștierea lui Israelul antic a fost de două mii cinci sute douăzeci de ani, iar adunarea lui Israelul spiritual a fost de două mii cinci sute douăzeci de zile. El a adunat pe Israel pentru a întări legământul și El a împrăștiat pe Israel din pricina certei legământului Său. A identifica „șapte vremi” drept piatra de temelie a templului millerit este în deplin acord cu identificarea lui Cristos drept piatra de temelie. A respinge acea piatră înseamnă a-L respinge pe Cristos.

When Christ, in 1856, for the very first time in Christian history, stood knocking at the door of Laodicea, He was seeking to produce an increase of knowledge upon the stone of stumbling that the builders were about to set aside. Seven years later, or you might say, twenty-five hundred and twenty symbolic days later, Laodicean Adventism closed the door. Sadly, Adventism refused to see the increase of knowledge. A stone that you stumble over is a stone that you do not see, but it is still there.

Când Hristos, în 1856, pentru prima dată în istoria creștină, a stat bătând la ușa Laodiceei, El căuta să aducă o sporire a cunoștinței asupra pietrei de poticnire pe care zidarii erau pe punctul de a o lepăda. Șapte ani mai târziu, sau, dacă vreți să spuneți astfel, două mii cinci sute douăzeci de zile simbolice mai târziu, adventismul laodicean a închis ușa. Din nefericire, adventismul a refuzat să vadă sporirea cunoștinței. O piatră de care te poticnești este o piatră pe care nu o vezi, dar ea este totuși acolo.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu piere din lipsă de cunoștință; pentru că ai lepădat cunoștința, te voi lepăda și Eu, ca să nu-Mi mai fii preot; fiindcă ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita și Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

The curse of the “seven times,” against the southern kingdom of Judah began in 677 BC and ended on October 22, 1844, along with the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The “seven times” is part of the very prophecy that has been identified as the “foundation and central pillar” of the Advent movement. The foundation and central pillar of Adventism was fulfilled at the very same time as several other prophecies. The “seven times,” the twenty-three hundred days, Malachi chapter three, Daniel chapter seven, verse thirteen, and the Matthew twenty-five parable of the ten virgins all were fulfilled on October 22, 1844. The date of October 22, 1844, is the foundational date of the Advent movement, and connected with that date, there is only one command that was identified.

Blestemul celor „șapte vremi”, împotriva regatului de sud al lui Iuda, a început în anul 677 î.Hr. și s-a încheiat la 22 octombrie 1844, împreună cu cele două mii trei sute de ani din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece. Cele „șapte vremi” fac parte chiar din profeția care a fost identificată drept „temelia și stâlpul central” al mișcării advente. Temelia și stâlpul central al adventismului s-au împlinit exact în același timp cu alte câteva profeții. Cele „șapte vremi”, cele două mii trei sute de zile, Maleahi, capitolul trei, Daniel, capitolul șapte, versetul treisprezece, și parabola celor zece fecioare din Matei douăzeci și cinci s-au împlinit toate la 22 octombrie 1844. Data de 22 octombrie 1844 este data fundamentală a mișcării advente și, în legătură cu această dată, a fost identificată o singură poruncă.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Iar îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce este viu în vecii vecilor, care a creat cerul și lucrurile din el, și pământul și lucrurile de pe el, și marea și lucrurile din ea, că nu va mai fi timp. Apocalipsa 10:5, 6.

Sister White identifies the angel of Revelation chapter ten, that stood upon the earth and sea, as Jesus Christ.

Soră White identifică îngerul din capitolul zece al Apocalipsei, care stătea pe pământ și pe mare, ca fiind Isus Hristos.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> „Îngerul cel puternic care l-a instruit pe Ioan nu era altul decât Isus Hristos. Așezarea piciorului Său drept pe mare și a celui stâng pe uscat arată rolul pe care Îl îndeplinește în scenele finale ale marii lupte cu Satana. Această poziție denotă puterea și autoritatea Sa supremă asupra întregului pământ.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 971.

Christ took the position of standing upon the sea and earth to represent His supreme authority. He then lifted up His hand and commanded that “there should be time no longer.” Christ was entering into covenant with the Millerites and He gave them one command, just as He gave Abraham when he entered into covenant with him. He commanded Abraham to circumcise the male children. When he entered into covenant with a chosen people in the history of Moses, He gave many commands, and those commands included the direction that only the priests could touch the ark. He raised His hand and swore on October 22, 1844, that prophetic time should no longer be incorporated into biblical prophecies. Jesus had addressed the subject of “times and seasons” when He ascended to heaven in a cloud of angels, thus typifying the ascension of the two witnesses as the ensign. What He commanded then was about “times and seasons.”

Христос зае положението да стои върху морето и земята, за да представи Своята върховна власт. След това Той издигна ръката Си и заповяда, че „време не ще има вече“. Христос влизаше в завет с милеритите и им даде една заповед, както даде и на Авраам, когато влезе в завет с него. Той заповяда на Авраам да обрязва мъжките деца. Когато влезе в завет с избран народ в историята на Мойсей, Той даде много заповеди, и сред тези заповеди беше и нареждането, че само свещениците могат да докосват ковчега. Той издигна ръката Си и се закле на 22 октомври 1844 г., че пророческото време повече не трябва да бъде включвано в библейските пророчества. Исус бе говорил по въпроса за „времена и срокове“, когато се възнесе на небето в облак от ангели, като така предобрази възнасянето на двамата свидетели като знаме. Това, което тогава заповяда, беше относно „времена и срокове“.

> When they therefore were come together, they asked of him, saying, Lord, wilt thou at this time restore again the kingdom to Israel? And he said unto them, It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in his own power. But ye shall receive power, after that the Holy Ghost is come upon you: and ye shall be witnesses unto me both in Jerusalem, and in all Judaea, and in Samaria, and unto the uttermost part of the earth. Acts 1:6–8.

> Așadar, când se adunaseră împreună, L-au întrebat, zicând: Doamne, în vremea aceasta vei așeza din nou împărăția lui Israel? Și El le-a zis: Nu este al vostru să cunoașteți vremurile sau soroacele pe care Tatăl le-a pus sub stăpânirea Sa. Ci voi veți primi putere când Se va coborî Duhul Sfânt peste voi; și-Mi veți fi martori în Ierusalim, și în toată Iudeea, și în Samaria, și până la marginile pământului. Faptele Apostolilor 1:6–8.

Jesus did not say that there were no times and seasons, for speaking through Solomon he had confirmed that there are “times and seasons.”

Isus nu a spus că nu există vremuri și timpuri rânduite, căci, vorbind prin Solomon, El confirmase că există „vremuri și timpuri rânduite”.

> To every thing there is a season, and a time to every purpose under the heaven: Ecclesiastes 3:1.

> Pentru toate este o vreme și un timp pentru orice lucru de sub ceruri: Eclesiastul 3:1.

There are “times and seasons” within the biblical record that are testimonies to Palmoni, the “Wonderful Numberer”, but as of October 22, 1844, God’s people have been commanded to never again present a prophetic message that is hung upon time. The counsel of Jesus to the disciples just before He ascended represents the history just before His purified people are lifted up as an ensign in Revelation chapter eleven, and it agrees with the command He gave on October 22, 1844. At the foundational date of Adventism, Christ commanded that there were to be no more prophetic messages based upon time, and at His ascension which typified the ascension of the two witnesses in Revelation eleven he repeated that command.

În cadrul relatării biblice există „vremi și soroace” care sunt mărturii despre Palmoni, „Numărătorul Minunat”, însă, începând cu 22 octombrie 1844, poporului lui Dumnezeu i s-a poruncit să nu mai prezinte niciodată o solie profetică întemeiată pe timp. Sfatul dat de Isus ucenicilor chiar înainte de înălțarea Sa reprezintă istoria de dinainte ca poporul Său curățit să fie ridicat ca un steag în capitolul unsprezece din Apocalipsa și este în acord cu porunca pe care El a dat-o la 22 octombrie 1844. La data fundamentală a adventismului, Hristos a poruncit să nu mai existe alte solii profetice întemeiate pe timp, iar la înălțarea Sa, care prefigura înălțarea celor doi martori din Apocalipsa unsprezece, El a repetat acea poruncă.

> “Let all our brethren and sisters beware of anyone who would set a time for the Lord to fulfill His word in regard to His coming, or in regard to any other promise He has made of special significance. ‘It is not for you to know the times or the seasons, which the Father hath put in His own power.’ False teachers may appear to be very zealous for the work of God, and may expend means to bring their theories before the world and the church; but as they mingle error with truth, their message is one of deception, and will lead souls into false paths. They are to be met and opposed, not because they are bad men, but because they are teachers of falsehood and are endeavoring to put upon falsehood the stamp of truth.” Testimonies to Ministers, 55.

> „Fie ca toți frații și surorile noastre să se ferească de oricine ar stabili un timp pentru ca Domnul să-Și împlinească cuvântul cu privire la venirea Sa sau cu privire la orice altă făgăduință pe care a făcut-o și care are o însemnătate deosebită. «Nu este treaba voastră să știți vremurile sau soroacele, pe care Tatăl le-a păstrat sub stăpânirea Sa.» Învățători mincinoși pot părea a fi foarte zeloși pentru lucrarea lui Dumnezeu și pot cheltui mijloace pentru a-și aduce teoriile înaintea lumii și a bisericii; dar, întrucât amestecă rătăcirea cu adevărul, solia lor este una de amăgire și va conduce sufletele pe căi false. Ei trebuie întâmpinați și combătuți, nu pentru că ar fi oameni răi, ci pentru că sunt învățători ai neadevărului și se străduiesc să pună asupra neadevărului pecetea adevărului.” Testimonies to Ministers, 55.

Sister White was clear that we will never have a message of time identifying anything of special significance, not simply His Second Coming. Time prophecy, which was the theme of the Millerite movement, ended on October 22, 1844, and the only command associated with that foundational date was that time should never be used in the presentation of God’s message again.

Sora White a fost clară că nu vom avea niciodată o solie de timp care să identifice ceva de o semnificație specială, nu doar a Doua Sa Venire. Profeția de timp, care a constituit tema mișcării millerite, s-a încheiat la 22 octombrie 1844, iar singura poruncă asociată cu acea dată fundamentală a fost ca timpul să nu mai fie niciodată folosit din nou în prezentarea soliei lui Dumnezeu.

In the beginning movement of the first angel, at the very point of the transition from Philadelphia to Laodicea, increased light was given upon the foundational truth of the Millerite movement. Seven years later, or twenty-five hundred and twenty symbolic days later, or a “wilderness” later, in 1863, the foundational stone of the “seven times” was set aside by the builders.

La începutul mișcării primului înger, chiar în punctul de trecere de la Philadelphia la Laodicea, a fost dată o lumină sporită asupra adevărului fundamental al mișcării millerite. Șapte ani mai târziu, sau după două mii cinci sute douăzeci de zile simbolice, sau după o „pustie”, în 1863, piatra de temelie a „celor șapte vremi” a fost pusă deoparte de zidari.

In the ending movement of the third angel, at the very point of transition from Laodicea to Philadelphia a test that includes a confession of the sins of the fathers is given. The test of the foundation for the fathers was the “seven times,” which was their foundation stone. Would the ending movement disregard the only command associated with the foundational date, as their father’s disregarded their foundational stone?

În mișcarea de încheiere a celui de-al treilea înger, chiar în punctul de trecere de la Laodicea la Philadelphia, este dată o probă care include o mărturisire a păcatelor părinților. Proba temeliei pentru părinți a fost „șapte vremi”, care a fost piatra lor de temelie. Va nesocoti mișcarea de încheiere singura poruncă asociată cu data fundamentală, așa cum părinții lor au nesocotit piatra lor de temelie?

Yes. They most certainly did that very thing. They repeated the sins of their fathers.

Da. Oni su to sasvim sigurno upravo učinili. Ponovili su grijehe svojih otaca.

Their fathers did not sin in the foundational date, for among other things they were still Philadelphians at that foundational date. Their fathers failed their foundational test when they transformed into Laodicea and rejected the “seven times” along with its increasing light.

Taţii lor nu au păcătuit la data de temelie, căci, între altele, ei erau încă filadelfieni la acea dată de temelie. Taţii lor au căzut la testul lor de temelie atunci când s-au transformat în Laodicea şi au respins „de şapte ori”, împreună cu lumina sa crescândă.

Their foundational failure in 1863, was preceded by seven years of Christ knocking on the door of their Laodicean hearts. Seven years is symbolic of the “seven times” and of the “wilderness.” After the “wilderness” from 1856 to 1863, they failed their foundational test.

Eșecul lor fundamental din 1863 a fost precedat de șapte ani în care Hristos a bătut la ușa inimilor lor laodiceene. Șapte ani sunt simbolici pentru „șapte vremi” și pentru „pustie”. După „pustia” din 1856 până în 1863, ei au căzut la testul lor fundamental.

In the first disappointment of the movement of the third angel God’s people sinned, by rejecting the only command directly associated with the foundational date. They chose to incorporate time prediction into the prophetic message, when they knew better. In so doing they repeated the sin of Moses, neglecting to circumcise his son and the sin of Uzzah touching the ark, which he knew he was forbidden to do. The movement of the third angel did what they knew was not right! If anyone wishes to paint over that fact, then use the rest of the can of paint, to cover the truth that Moses, and Uzzah both sinned and manifested rebellion against God’s will as they typified the first disappointment of the very last of all the reform lines—the reform line that every reform line pointed forward to. The illustrations of the first disappointment in the reform lines bear the signature of Alpha and Omega, and the record therein is for the benefit of God’s people, even if God’s people refuse to be benefited thereby.

În prima dezamăgire a mișcării îngerului al treilea, poporul lui Dumnezeu a păcătuit, respingând singura poruncă asociată în mod direct cu data fundamentală. Ei au ales să încorporeze stabilirea de timp în solia profetică, deși știau mai bine. Făcând astfel, au repetat păcatul lui Moise, care a neglijat să-și circumcidă fiul, și păcatul lui Uza, care a atins chivotul, lucru pe care știa că îi era interzis să-l facă. Mișcarea îngerului al treilea a făcut ceea ce știa că nu era drept! Dacă cineva dorește să acopere acel fapt, atunci să folosească și restul cutiei de vopsea, ca să acopere adevărul că atât Moise, cât și Uza au păcătuit și au manifestat răzvrătire împotriva voii lui Dumnezeu, în timp ce preînchipuiau prima dezamăgire a celei din urmă dintre toate liniile de reformă — linia de reformă spre care toate liniile de reformă indicau înainte. Ilustrațiile primei dezamăgiri din liniile de reformă poartă semnătura lui Alfa și Omega, iar raportul cuprins în ele este spre folosul poporului lui Dumnezeu, chiar dacă poporul lui Dumnezeu refuză să fie folosit prin acesta.

The movement of the first angel was given a period of seven years, which is a symbol of the wilderness of the “seven times,” to accept the Laodicean message along with the light of the “seven times.” The curse of the “seven times” is the curse of being spewed out of the mouth of the Lord. In 1863, they repeated the work of rebuilding Jericho, a work that contained a “curse.” The seven years from 1856, to 1863, are a miniature illustration of the rebellion of the fathers of ancient Israel’s sin that brought upon them the curse of “seven times.” Modern Israel repeated the sins of their fathers in 1863.

Mișcării primului înger i-a fost dată o perioadă de șapte ani, care este un simbol al pustiei celor „șapte vremi”, pentru a primi solia către Laodicea împreună cu lumina celor „șapte vremi”. Blestemul celor „șapte vremi” este blestemul de a fi vărsat din gura Domnului. În 1863, ei au repetat lucrarea de rezidire a Ierihonului, o lucrare care cuprindea un „blestem”. Cei șapte ani de la 1856 la 1863 sunt o ilustrare în miniatură a răzvrătirii părinților vechiului Israel, a căror păcat a adus asupra lor blestemul celor „șapte vremi”. Israelul modern a repetat păcatele părinților săi în 1863.

The movement of the third angel failed the test of the first disappointment as surely as did Moses and Uzzah. They were then slain in the streets for a “wilderness” period of three and a half days. They are now being formed into bodies by the sound of the Comforter. The sound of the Comforter is being given through the “voice” in the wilderness, and they are now being confronted with the test, not of time setting, but of the “seven times.” They already failed the test of time setting.

Mișcarea celui de-al treilea înger a căzut la proba primei dezamăgiri, tot atât de sigur cum au căzut Moise și Uza. Atunci au fost uciși pe ulițe pentru o perioadă de „pustie” de trei zile și jumătate. Acum ei sunt alcătuiți în trupuri prin sunetul Mângâietorului. Sunetul Mângâietorului este dat prin „glasul” din pustie, iar ei sunt acum puși înaintea probei, nu a stabilirii de timp, ci a „șapte vremi”. Ei au căzut deja la proba stabilirii de timp.

They are not being tested as to whether they believe the “seven times” is a valid truth, for they have previously given testimony that they accept the “seven times” as a valid prophecy. They have confessed to believe the prophecy of twenty-five hundred and twenty years of scattering. But they may be unaware that there is a new testing light of the “seven times.” They are standing where their fathers stood in 1856. The new light is that the three and a half days of Revelation eleven, is not simply identifying the French Revolution, but it is now a present truth reality.

ਉਹਨਾਂ ਦੀ ਇਸ ਗੱਲ ਬਾਰੇ ਪਰਖ ਨਹੀਂ ਹੋ ਰਹੀ ਕਿ ਕੀ ਉਹ “ਸੱਤ ਸਮੇਂ” ਨੂੰ ਇਕ ਵੈਧ ਸੱਚਾਈ ਮੰਨਦੇ ਹਨ ਜਾਂ ਨਹੀਂ, ਕਿਉਂਕਿ ਉਹ ਪਹਿਲਾਂ ਹੀ ਇਹ ਗਵਾਹੀ ਦੇ ਚੁੱਕੇ ਹਨ ਕਿ ਉਹ “ਸੱਤ ਸਮੇਂ” ਨੂੰ ਇਕ ਵੈਧ ਭਵਿੱਖਬਾਣੀ ਮੰਨਦੇ ਹਨ। ਉਹ ਇਹ ਸਵੀਕਾਰ ਕਰ ਚੁੱਕੇ ਹਨ ਕਿ ਉਹ ਵਿਖੇਰ ਦੇ ਦੋ ਹਜ਼ਾਰ ਪੰਜ ਸੌ ਵੀਹ ਸਾਲਾਂ ਦੀ ਭਵਿੱਖਬਾਣੀ ਉੱਤੇ ਵਿਸ਼ਵਾਸ ਕਰਦੇ ਹਨ। ਪਰ ਸੰਭਵ ਹੈ ਕਿ ਉਹ ਇਸ ਗੱਲ ਤੋਂ ਅਗਿਆਨ ਹੋਣ ਕਿ “ਸੱਤ ਸਮੇਂ” ਬਾਰੇ ਇਕ ਨਵੀਂ ਪਰਖਣ ਵਾਲੀ ਰੌਸ਼ਨੀ ਹੈ। ਉਹ ਓਥੇ ਹੀ ਖੜੇ ਹਨ ਜਿੱਥੇ ਉਨ੍ਹਾਂ ਦੇ ਪਿਤਰ 1856 ਵਿੱਚ ਖੜੇ ਸਨ। ਨਵੀਂ ਰੌਸ਼ਨੀ ਇਹ ਹੈ ਕਿ ਪ੍ਰਕਾਸ਼ ਦੀ ਪੋਥੀ ਗਿਆਰਾਂ ਦੇ ਤਿੰਨ ਤੇ ਅੱਧੇ ਦਿਨ ਕੇਵਲ ਫਰਾਂਸੀਸੀ ਕ੍ਰਾਂਤੀ ਦੀ ਹੀ ਪਹਿਚਾਣ ਨਹੀਂ ਕਰਦੇ, ਪਰ ਹੁਣ ਉਹ ਵਰਤਮਾਨ ਸੱਚਾਈ ਦੀ ਇਕ ਹਕੀਕਤ ਹਨ।

Is the opening up of the hidden history of the seven thunders, and opening of the seventh seal actually two witnesses that identify that the Revelation of Jesus Christ is now being unsealed? If it is, is it actually true that the entire book of Revelation is speaking of the last days? If that is true, then does the three and a half days represent the tarrying time in the virgin’s parable? If it does, then does the remedy of the “seven times” actually represent a command that must be met by those who participated in the Nashville prediction of July 18, 2020?

Je, kufunguliwa kwa historia iliyofichika ya ngurumo saba, na kufunguliwa kwa muhuri wa saba, kwa hakika ni mashahidi wawili wanaothibitisha kwamba Ufunuo wa Yesu Kristo sasa unafunuliwa? Ikiwa ndivyo, je, ni kweli kwamba kitabu kizima cha Ufunuo kinanena juu ya siku za mwisho? Ikiwa hilo ni kweli, basi je, siku tatu na nusu zinawakilisha wakati wa kukawia katika mfano wa wanawali? Ikiwa ndivyo, basi je, dawa ya “mara saba” kwa hakika inawakilisha amri inayopaswa kutimizwa na wale walioshiriki katika utabiri wa Nashville wa Julai 18, 2020?

Wow! There is a test for you! Do those that wake up and realize they are in the tarrying time, actually have to repent for their sins, and their father’s sins at the end of the three and a half days? Was it really a sin to disregard the command not to employ time in a prediction?

Wow! Există o încercare pentru voi! Oare cei care se trezesc și își dau seama că se află în timpul de zăbovire trebuie într-adevăr să se pocăiască pentru păcatele lor și pentru păcatele părinților lor la sfârșitul celor trei zile și jumătate? A fost oare într-adevăr un păcat să nesocotești porunca de a nu folosi timpul într-o predicție?

For those who took the position that the failed prediction of Nashville was somehow God’s intended purpose, and who thereafter have attempted to uphold that claim, I would add another observation, beyond the sin of employing time in God’s prophecies. What happened with the false prediction of Nashville was not simply a manifestation of rebellion to Christ’s command in 1844, it was an action that told those outside of Adventism that the predictions found in the Spirit of Prophecy are faulty. It was a reproach upon the writings of the Spirit of Prophecy. It provides evidence for those in the world that the writings of Ellen White are as important as the writings of Joseph Smith, or of Nostradamus. The precious words of Ellen White were corrupted with the vile words of our rebellion. It wasn’t only a rebellion against Christ, who is the Word of God, it was simultaneously a rebellion against the Spirit of Prophecy. John was being persecuted in the isle that is called Patmos, not because he placed his human opinion above the Bible and Spirit of Prophecy, but because he obeyed those two witnesses.

Celor care au adoptat poziția potrivit căreia predicția eșuată de la Nashville a fost cumva scopul intenționat al lui Dumnezeu și care, după aceea, au încercat să susțină această afirmație, aș adăuga o altă observație, dincolo de păcatul folosirii timpului în profețiile lui Dumnezeu. Ceea ce s-a întâmplat cu predicția falsă de la Nashville nu a fost pur și simplu o manifestare a răzvrătirii față de porunca lui Hristos din 1844, ci a fost o acțiune care le-a spus celor din afara adventismului că predicțiile aflate în Spiritul Profetic sunt greșite. A fost o ocară adusă scrierilor Spiritului Profetic. Ea oferă dovadă pentru cei din lume că scrierile lui Ellen White sunt la fel de importante ca scrierile lui Joseph Smith sau ale lui Nostradamus. Cuvintele prețioase ale lui Ellen White au fost corupte prin cuvintele josnice ale răzvrătirii noastre. Nu a fost doar o răzvrătire împotriva lui Hristos, care este Cuvântul lui Dumnezeu, ci a fost în același timp o răzvrătire împotriva Spiritului Profetic. Ioan era persecutat pe insula numită Patmos nu pentru că și-a așezat opinia sa omenească mai presus de Biblie și de Spiritul Profetic, ci pentru că a ascultat de acești doi martori.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Eu, João, que também sou vosso irmão e companheiro na tribulação, e no reino e na paciência de Jesus Cristo, estava na ilha chamada Patmos, por causa da palavra de Deus e do testemunho de Jesus Cristo. Apocalipse 1:9.

We repeated the sins of our father Moses at our first disappointment, and we need to confess this. We need to confess this for we are now at 1856. There is now new light about the “seven times,” just as there was then. We are now at the transition from Laodicea to Philadelphia as the beginning movement was at the transition of Philadelphia to Laodicea in 1856. In 1856, our fathers stopped the publication of the increase of knowledge concerning the “seven times.” We might not be able to stop the publication of that light, but we certainly can close the doors of our hearts against this light. We can pretend, as the original Seventh-day Adventist builders did, that the stone was not actually there, and continue to stumble over it. Our problem is that we don’t have over a century to put our heads in the sand, for the judgments are already beginning.

În prima noastră dezamăgire am repetat păcatele părintelui nostru Moise, și trebuie să mărturisim aceasta. Trebuie să mărturisim aceasta, căci acum suntem la 1856. Acum există lumină nouă cu privire la „cele șapte vremi”, așa cum exista și atunci. Acum ne aflăm la trecerea de la Laodicea la Filadelfia, după cum mișcarea de la început se afla la trecerea de la Filadelfia la Laodicea în 1856. În 1856, părinții noștri au oprit publicarea sporirii cunoștinței cu privire la „cele șapte vremi”. Poate că nu vom putea opri publicarea acelei lumini, dar cu siguranță putem închide ușile inimilor noastre împotriva acestei lumini. Putem pretinde, așa cum au făcut ziditorii adventiști de ziua a șaptea de la început, că piatra nu era de fapt acolo, și să continuăm să ne poticnim de ea. Problema noastră este că nu avem la dispoziție peste un secol ca să ne băgăm capul în nisip, căci judecățile deja încep.

If we allow the Alpha and Omega to teach us with the principle that the end of a thing is illustrated by the beginning of a thing, we can easily see that Alpha and Omega is demonstrating that the prediction of Nashville was typified by our fathers. When we acknowledge this truth, we then will be confronted with the reality that since the prediction every effort to produce some type of human logic to justify the failed prediction was nothing more than a fig leaf. Then we will see that God has not been walking with us while we have been in the enemy’s land. He has been there, but only in the sense that He has been knocking on the doors of hearts, seeking entrance. If the fig leaf of human logic is removed, then we might also see that the denial, or the flawed human logic we have employed to justify the Nashville prediction, is evidence that we have been walking contrary to Christ.

Dacă Îi îngăduim Celui ce este Alfa și Omega să ne învețe prin principiul că sfârșitul unui lucru este ilustrat prin începutul unui lucru, putem vedea cu ușurință că Alfa și Omega demonstrează că prezicerea de la Nashville a fost preînchipuită de părinții noștri. Când recunoaștem acest adevăr, vom fi atunci confruntați cu realitatea că, de la acea prezicere încoace, orice efort de a produce vreun fel de logică omenească pentru a justifica prezicerea eșuată n-a fost nimic altceva decât o frunză de smochin. Atunci vom vedea că Dumnezeu nu a umblat cu noi câtă vreme am fost în țara vrăjmașului. El a fost acolo, dar numai în sensul că a bătut la ușile inimilor, căutând intrare. Dacă frunza de smochin a logicii omenești este îndepărtată, atunci am putea vedea, de asemenea, că negarea, sau logica omenească greșită pe care am folosit-o pentru a justifica prezicerea de la Nashville, este dovada că am umblat împotriva lui Hristos.

In 1856, Philadelphian Adventism transformed into Laodicea, and they knew it. The Lord confirmed it through the words of the prophetess and her husband. Standing at the doors of those Laodicean hearts Christ offered to come in and sup with them. The food that He brought to dine upon was the foundation stone of the “seven times.” They refused.

În 1856, adventismul filadelfian s-a transformat în Laodicea, iar ei au știut aceasta. Domnul a confirmat-o prin cuvintele profetesei și ale soțului ei. Stând la ușile acelor inimi laodiceene, Hristos S-a oferit să intre și să cineze cu ei. Hrana pe care a adus-o pentru a lua masa împreună era piatra de temelie a „celor șapte vremi”. Ei au refuzat.

In 2023, the last movement is now transcending from Laodicea unto Philadelphia, for the eighth church is of the seven churches. The Lord Alpha and Omega has confirmed it through His word of “truth.” Christ is now standing at the door of those recently dead dry bones offering to come in and dine with them, and the meal He wishes to share with them is the identical meal He attempted to share with their fathers in 1856. It is not simply the nuts and bolts of the doctrine of the “seven times,” as it was for their fathers in 1856. No, it’s the bitter remedy of the “seven times,” and the remedy requires the type of humility that is often hard to swallow.

În 2023, ultima mișcare trece acum din Laodicea în Philadelphia, căci a opta biserică este dintre cele șapte biserici. Domnul Alpha și Omega a confirmat aceasta prin cuvântul Său de „adevăr”. Hristos stă acum la ușa acelor oase uscate, recent moarte, oferindu-Se să intre și să cineze cu ele, iar masa pe care dorește să o împărtășească cu ele este aceeași masă pe care a încercat să o împărtășească părinților lor în 1856. Nu este pur și simplu alcătuirea de bază a doctrinei „șapte vremi”, așa cum era pentru părinții lor în 1856. Nu, este remediul amar al „șapte vremi”, iar remediul cere acel fel de smerenie care este adesea greu de înghițit.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Son of man, say unto the prince of Tyrus, Thus saith the Lord God; Because thine heart is lifted up, and thou hast said, I am a God, I sit in the seat of God, in the midst of the seas; yet thou art a man, and not God, though thou set thine heart as the heart of God. Behold, thou art wiser than Daniel; there is no secret that they can hide from thee. Ezekiel 28:1–3.

> Cuvântul Domnului mi-a vorbit din nou, zicând: „Fiul omului, spune-i domnitorului Tirului: «Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Pentru că ți s-a înălțat inima și ai zis: „Eu sunt un dumnezeu, șed pe tronul lui Dumnezeu, în mijlocul mărilor”; totuși, tu ești om, și nu Dumnezeu, măcar că îți faci inima ca inima lui Dumnezeu. Iată, ești mai înțelept decât Daniel; nicio taină nu-ți este ascunsă.»” Ezechiel 28:1–3.

Perhaps those of us that participated in the Nashville prediction are wiser than Daniel?

Poate că noi, cei care am participat la predicția din Nashville, suntem mai înțelepți decât Daniel?

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. And I set my face unto the Lord God, to seek by prayer and supplications, with fasting, and sackcloth, and ashes: And I prayed unto the Lord my God, and made my confession, and said, O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments; We have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments: Neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land. O Lord, righteousness belongeth unto thee, but unto us confusion of faces, as at this day; to the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem, and unto all Israel, that are near, and that are far off, through all the countries whither thou hast driven them, because of their trespass that they have trespassed against thee. O Lord, to us belongeth confusion of face, to our kings, to our princes, and to our fathers, because we have sinned against thee. To the Lord our God belong mercies and forgivenesses, though we have rebelled against him; Neither have we obeyed the voice of the Lord our God, to walk in his laws, which he set before us by his servants the prophets. Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. And he hath confirmed his words, which he spake against us, and against our judges that judged us, by bringing upon us a great evil: for under the whole heaven hath not been done as hath been done upon Jerusalem.

> În anul dintâi al domniei lui, eu, Daniel, am înțeles din cărți numărul anilor despre care venise cuvântul Domnului către prorocul Ieremia, că avea să împlinească șaptezeci de ani în pustiirile Ierusalimului. Și mi-am îndreptat fața către Domnul Dumnezeu, ca să-L caut prin rugăciune și cereri, cu post, sac și cenușă. Și m-am rugat Domnului Dumnezeului meu, mi-am făcut mărturisirea și am zis: „Doamne, Dumnezeule mare și înfricoșat, care păzești legământul și îndurarea față de cei ce Te iubesc și față de cei ce păzesc poruncile Tale, noi am păcătuit, am săvârșit nelegiuire, am lucrat cu răutate și ne-am răzvrătit, abătându-ne de la poruncile Tale și de la judecățile Tale. Nici n-am ascultat de robii Tăi prorocii, care au vorbit în Numele Tău către împărații noștri, către căpeteniile noastre, către părinții noștri și către tot poporul țării. A Ta, Doamne, este dreptatea, iar a noastră este rușinea feței, ca în ziua de astăzi: a bărbaților lui Iuda, a locuitorilor Ierusalimului și a întregului Israel, a celor de aproape și a celor de departe, în toate țările în care i-ai izgonit, din pricina fărădelegii prin care au păcătuit împotriva Ta. Doamne, a noastră este rușinea feței, a împăraților noștri, a căpeteniilor noastre și a părinților noștri, pentru că am păcătuit împotriva Ta. Ale Domnului Dumnezeului nostru sunt îndurările și iertările, măcar că ne-am răzvrătit împotriva Lui. Nici n-am ascultat de glasul Domnului Dumnezeului nostru, ca să umblăm în legile Lui, pe care ni le-a pus înainte prin robii Săi prorocii. Da, tot Israelul a călcat Legea Ta, abătându-se ca să nu asculte de glasul Tău; de aceea s-a revărsat peste noi blestemul și jurământul care este scris în Legea lui Moise, robul lui Dumnezeu, pentru că am păcătuit împotriva Lui. El Și-a împlinit cuvintele pe care le rostise împotriva noastră și împotriva judecătorilor noștri care ne-au judecat, aducând peste noi o mare nenorocire; căci sub tot cerul nu s-a făcut nimic asemenea cu ceea ce s-a făcut asupra Ierusalimului.

> As it is written in the law of Moses, all this evil is come upon us: yet made we not our prayer before the Lord our God, that we might turn from our iniquities, and understand thy truth. Therefore hath the Lord watched upon the evil, and brought it upon us: for the Lord our God is righteous in all his works which he doeth: for we obeyed not his voice. And now, O Lord our God, that hast brought thy people forth out of the land of Egypt with a mighty hand, and hast gotten thee renown, as at this day; we have sinned, we have done wickedly. O Lord, according to all thy righteousness, I beseech thee, let thine anger and thy fury be turned away from thy city Jerusalem, thy holy mountain: because for our sins, and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us. Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate, for the Lord’s sake. O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name: for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God: for thy city and thy people are called by thy name. And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:2–22.

> Așa cum este scris în legea lui Moise, tot răul acesta a venit peste noi; totuși, nu ne-am adus rugăciunea înaintea Domnului Dumnezeului nostru, ca să ne întoarcem de la nelegiuirile noastre și să înțelegem adevărul Tău. De aceea Domnul a vegheat asupra răului și l-a adus peste noi; căci Domnul Dumnezeul nostru este drept în toate lucrările Sale pe care le face; fiindcă noi nu am ascultat de glasul Lui. Și acum, Doamne Dumnezeul nostru, care ai scos pe poporul Tău din țara Egiptului cu mână puternică și Ți-ai făcut un nume, cum este în ziua aceasta, noi am păcătuit, am lucrat cu răutate. Doamne, după toată dreptatea Ta, Te rog, să se abată mânia Ta și urgia Ta de la cetatea Ta, Ierusalim, muntele Tău cel sfânt; căci din pricina păcatelor noastre și a nelegiuirilor părinților noștri, Ierusalimul și poporul Tău au ajuns de ocară pentru toți cei ce sunt în jurul nostru. Acum dar, Dumnezeul nostru, ascultă rugăciunea robului Tău și cererile lui și fă să strălucească fața Ta peste sfântul Tău locaș, care este pustiit, pentru Domnul. Pleacă-Ți urechea, Dumnezeul meu, și ascultă; deschide-Ți ochii și privește pustiirile noastre și cetatea peste care este chemat Numele Tău; căci nu pentru dreptățile noastre Îți aducem cererile noastre, ci pentru îndurările Tale cele mari. Doamne, ascultă; Doamne, iartă; Doamne, ia aminte și lucrează; nu întârzia, pentru Tine Însuți, Dumnezeul meu; căci cetatea Ta și poporul Tău sunt chemate după Numele Tău. Și pe când vorbeam eu, mă rugam și îmi mărturiseam păcatul meu și păcatul poporului meu Israel și îmi aduceam cererea înaintea Domnului Dumnezeului meu pentru muntele cel sfânt al Dumnezeului meu, da, pe când vorbeam eu în rugăciune, omul Gabriel, pe care îl văzusem în vedenie la început, venind în zbor iute, m-a atins cam pe vremea jertfei de seară. El m-a învățat, a vorbit cu mine și a zis: Daniele, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. Daniel 9:2–22.

Back to Articles