Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincisprezece

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Descoperirea caracteristicilor profetice ale generației finale

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

În generația finală a unui popor pe lângă care se trece, sunt identificate anumite caracteristici profetice. Ei sunt atunci o generație de vipere, căci și-au format caracterul lui Satana. Ei sunt o generație de adulteri, căci au format legături nesfințite cu vrăjmașii lui Dumnezeu. Au ajuns într-un punct în care văd, dar nu pot înțelege, aud, dar nu pot pricepe, căci sunt neconvertiți, ceea ce este reprezentat prin îngrășarea inimilor lor. Moise a abordat pentru prima dată chiar acest fenomen.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> Mose a chemat pe tot Israelul și le-a zis: „Ați văzut tot ce a făcut Domnul înaintea ochilor voștri în țara Egiptului, lui Faraon, tuturor slujitorilor lui și întregii lui țări; marile încercări pe care le-au văzut ochii tăi, semnele și acele mari minuni. Dar Domnul nu v-a dat inimă ca să pricepeți, ochi ca să vedeți și urechi ca să auziți, până în ziua de astăzi.” Deuteronomul 29:2–4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

في أول ذكر لظاهرة اللاذقيّة المتمثّلة في الرؤية والسمع، فإن ما يعجز شعب الله عن رؤيته هو الآيات والعجائب الكامنة في تاريخهم التأسيسي. ويحدّد إرميا هذه الظاهرة بوصفها سمةً من سمات «العذارى الجاهلات» في الأيام الأخيرة، وتمثيلاً لرفض العذارى الجاهلات قبول رسائل الملائكة الثلاثة، التي تبدأ بإعلان الملاك الأول أن يتّقوا الله الخالق. وبسبب هذا التمرّد فإنهم لا ينالون المطر المتأخر.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Vestigjini këtë në shtëpinë e Jakobit dhe shpalleni në Judë, duke thënë: Dëgjoni tani këtë, o popull i pamend dhe pa mend; që keni sy dhe nuk shihni, që keni veshë dhe nuk dëgjoni: A nuk keni frikë prej meje? thotë Zoti; a nuk do të dridheni para pranisë sime, unë që kam vënë rërën si kufi të detit me një dekret të përjetshëm, që ai të mos e kapërcejë; dhe ndonëse valët e tij përplasen, prapëseprapë nuk mund të mbizotërojnë; ndonëse ushtojnë, megjithatë nuk mund ta kalojnë? Por ky popull ka një zemër të pabindur dhe rebele; ata janë rebeluar dhe janë larguar. As nuk thonë në zemrën e tyre: Le t’i druhemi tani Zotit, Perëndisë tonë, që jep shiun, si të hershmin ashtu edhe të vonshmin, në stinën e vet; ai ruan për ne javët e caktuara të korrjes. Paudhësitë tuaja i kanë larguar këto gjëra, dhe mëkatet tuaja ju kanë privuar nga të mirat. Jeremia 5:20–25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Ezekiel identifică drept o casă răzvrătită pe aceia care manifestă caracteristicile reprezentate prin a vedea și a nu înțelege. Ei sunt o casă răzvrătită care nu vrea să vadă istoria temeliilor ei, care sunt fecioare neînțelepte, neconvertite, pentru că refuză solia primului înger, ceea ce înseamnă a le refuza pe toate, căci, dacă nu primești solia primului înger, nu o poți primi nici pe a celui de-al doilea, nici pe a celui de-al treilea. În această stare, ploaia târzie este reținută de la aceste fecioare în timpul ploii târzii. După ce Isus a abordat această caracteristică în relatarea Sa, El a continuat apoi să prezinte parabola semănătorului.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Dar binecuvântați sunt ochii voștri, pentru că văd, și urechile voastre, pentru că aud. Căci adevărat vă spun că mulți proroci și oameni neprihăniți au dorit să vadă lucrurile pe care le vedeți voi și nu le-au văzut, și să audă lucrurile pe care le auziți voi și nu le-au auzit. Ascultați, dar, pilda semănătorului. Când cineva aude cuvântul împărăției și nu-l înțelege, vine cel rău și răpește ceea ce fusese semănat în inima lui. Acesta este cel ce a primit sămânța lângă drum. Iar cel ce a primit sămânța în locuri pietroase este acela care aude cuvântul și îndată îl primește cu bucurie; totuși, nu are rădăcină în sine, ci dăinuiește numai o vreme; căci, atunci când se ridică necazul sau prigonirea din pricina cuvântului, îndată se poticnește. Cel ce a primit sămânța între spini este acela care aude cuvântul; dar îngrijorarea veacului acestuia și înșelăciunea bogățiilor înăbușă cuvântul, și el ajunge neroditor. Dar cel ce a primit sămânța în pământ bun este acela care aude cuvântul și-l înțelege; el aduce roadă și rodește: unul o sută, altul șaizeci, altul treizeci. O altă pildă le-a pus înainte, zicând: Împărăția cerurilor se aseamănă cu un om care a semănat sămânță bună în țarina sa. Dar, pe când oamenii dormeau, a venit vrăjmașul lui, a semănat neghină în mijlocul grâului și a plecat. Iar când firul a încolțit și a făcut rod, atunci s-a arătat și neghina. Și robii stăpânului casei au venit și i-au zis: Doamne, n-ai semănat tu sămânță bună în țarina ta? De unde are, dar, neghină? El le-a răspuns: Un vrăjmaș a făcut aceasta. Robii i-au zis: Vrei, deci, să mergem și s-o smulgem? Dar el a zis: Nu, ca nu cumva, smulgând neghina, să smulgeți împreună cu ea și grâul. Lăsați-le să crească amândouă împreună până la seceriș; iar la vremea secerișului voi spune secerătorilor: Smulgeți mai întâi neghina și legați-o în snopi ca s-o ardeți, iar grâul adunați-l în grânarul meu. Matei 13:16–30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

Cei neînțelepți sunt neghina, iar cei înțelepți sunt grâul. În parabola celor zece fecioare, deosebirea dintre cele două categorii se vădește prin faptul că au untdelemn, iar în cazul grâului și al neghinei, ea se întemeiază pe dacă sămânța, care este cuvântul, este înțeleasă. Prima mențiune făcută de Moise despre o categorie care nu va vedea și, prin urmare, nu va înțelege, așază ca mesajul ce trebuie înțeles să fie semnele și minunile istoriei de temelie. Ultima referință profetică la elementele orbirii casei răzvrătite, făcută de Ellen White, arată că ochii care au fost binecuvântați să vadă ceea ce toți oamenii neprihăniți au dorit să vadă au fost istoria mișcării millerite.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Toate soliile date între anii 1840–1844 trebuie făcute pline de putere acum, căci sunt mulți oameni care și-au pierdut orientarea. Soliile trebuie să ajungă la toate bisericile.“

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> «Христос је рекао: „Благо вашим очима, јер виде; и вашим ушима, јер чују. Јер вам заиста кажем да су многи пророци и праведници желели да виде оно што ви видите, и нису видели; и да чују оно што ви чујете, и нису чули“ [Matthew 13:16, 17]. Блажене су очи које су виделе оно што је било виђено 1843. и 1844. године.» Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Јешуа секогаш го прикажува крајот преку почетокот, а првото спомнување на оние што имаат очи, но не гледаат ниту разбираат, и последното спомнување, укажуваат дека темелната историја на бунтовниот дом е она што не се гледа, и затоа се отфрла, и така ги спречува неразумните да го препознаат доцниот дожд. Историјата од 1840–1844 година беше претсликана со избавувањето на древниот Израел од египетското ропство. Неуспехот на древниот Израел да го помине почетниот процес на испитување ги доведе до Кадис, каде што го прифатија лажниот извештај на десеттемина извидници и избраа нов водач за да ги поведе назад во Египет. Четириесет години подоцна повторно беа доведени во Кадис, а Мојсеј падна во неуспех, удирајќи по вторпат во Карпата.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Deși Moise a eșuat, Iosua a mers totuși înainte ca să-i conducă în Țara Făgăduită. Ultima încercare de la Cades a avut asociată cu ea o răzvrătire serioasă, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar răzvrătirea celor zece iscoade la Cades, la începutul celor patruzeci de ani, și, de asemenea, la încheierea celor patruzeci de ani, ilustrează o mare răzvrătire la Cades. Totuși, în pofida răzvrătirii lui Moise la Cades, vedenia intrării în Țara Făgăduită nu a mai fost amânată.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

În răzvrătirea din 1863, care a dus la răzvrătirea sporită din 1888, care a dus la răzvrătirea sporită din 1919, culminând cu răzvrătirea din 1957, Isus a adus adventismul laodicean înapoi la Cades. El i-a adus înapoi la istoria în care a sosit al treilea înger și a început un proces de punere la probă care, în cele din urmă, a manifestat răzvrătirea din 1863 și izgonirea în pribegia pustiei Laodiceei. Al treilea înger a intrat în istoria finală a adventismului laodicean la 11 septembrie 2001, când îngerul puternic din Apocalipsa optsprezece, care este al treilea înger, s-a coborât. Atunci el a vestit că Babilonul a căzut, așa cum a fost prefigurat prin dărâmarea turnului lui Nimrod, când turnurile orașului New York au fost doborâte.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> „Solia celui de-al treilea înger nu va fi înțeleasă, iar lumina care va lumina pământul cu slava ei va fi numită o lumină falsă de către aceia care refuză să umble în slava ei crescândă.” Review and Herald, 27 mai 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Așa cum a fost cu Israelul antic, tot astfel este și cu Israelul modern. Generația care este martoră la 11 septembrie 2001 este ultima generație. Isus a spus în capitolul douăzeci și unu din Luca că „generația aceasta” — iar El a identificat această generație ca fiind cei care trăiesc atunci când cerul și pământul vor trece, lucru care are loc la a Doua Venire. Acea generație care va trăi ca să fie martoră la întoarcerea lui Hristos va fi recunoscut un semn care le dovedește că ei sunt generația finală. Ei vor ști și vor înțelege că sunt aceia care trăiesc atunci când „împlinirea fiecărei vedenii” nu mai este „amânată”.

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

Când Isus ieșea din templu împreună cu ucenicii, ei I-au cerut să le explice ce voise să spună prin descrierea distrugerii templului. Acea convorbire reprezenta convorbirea pe care ucenicii Săi o au în timpul generației finale. Ucenicii doreau să înțeleagă ce voia să spună atunci când a învățat în repetate rânduri că biserica adventistă laodiceană urmează să fie măturată la apropiata lege duminicală, întrucât închinătorii din ea sunt vărsați din gura Lui și nu mai sunt aceia care vorbesc pentru El.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

Răspunzându-le ucenicilor, Isus a descris nimicirea Ierusalimului și istoria care a urmat, până la sfârșitul lumii. După ce a prezentat tabloul istoric până la versetul nouăsprezece, El se referă apoi la nimicirea Ierusalimului, o nimicire care ar fi putut avea loc la cruce, dar care, în mila și îndelunga-răbdare a lui Dumnezeu, a fost amânată pentru aproximativ patruzeci de ani. La sfârșitul celor patruzeci de ani avea să existe o rămășiță care urma să scape de nimicire, dar numai dacă recunoștea semnul pe care El l-a dat atunci.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

La începutul Israelului antic a existat o perioadă de patruzeci de ani, care a început cu o judecată asupra răzvrătirii celor zece iscoade, judecată amânată timp de patruzeci de ani, datorită mijlocirii lui Moise. La sfârșitul Israelului antic a existat o judecată asupra răzvrătirii crucii, care a fost amânată timp de patruzeci de ani, datorită îndelungii răbdări și milei lui Hristos. În ambele istorii a existat o rămășiță care a scăpat. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Isus a abordat semnul asociat cu distrugerea Ierusalimului și l-a identificat drept „zilele răzbunării”.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Pe când veți vedea Ierusalimul înconjurat de oști, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci, cei ce vor fi în Iudeea să fugă la munți; cei ce vor fi în mijlocul lui să iasă afară; și cei ce vor fi prin ținuturi să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, ca să se împlinească toate lucrurile care au fost scrise. Luca 21:20–22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

„Ziua răzbunării” sunt cele șapte plăgi de pe urmă, iar din acest motiv sora White pune în paralel distrugerea Ierusalimului cu judecata executorie a lui Dumnezeu din zilele de pe urmă.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Apropiați-vă, neamuri, ca să auziți; și luați aminte, popoare: să audă pământul și tot ce este în el; lumea și toate cele ce ies din ea. Căci mânia Domnului este peste toate neamurile și furia Lui peste toate oștirile lor: le-a nimicit cu desăvârșire, le-a dat spre măcel. Și cei uciși ai lor vor fi aruncați afară, și duhoarea lor se va ridica din trupurile lor moarte, și munții se vor topi de sângele lor. Și toată oștirea cerurilor se va dizolva, și cerurile se vor strânge ca un sul; și toată oștirea lor va cădea, cum cade frunza de pe viță și ca smochina căzătoare din smochin. Căci sabia Mea s-a adăpat în ceruri: iată, se va coborî asupra Idumeei și asupra poporului blestemului Meu, la judecată. Sabia Domnului este plină de sânge, s-a îngrășat de grăsime și de sângele mieilor și al țapilor, de grăsimea rărunchilor berbecilor; căci Domnul are o jertfă în Boțra și un mare măcel în țara Idumeei. Și inorogii vor coborî cu ei, și vițeii cu taurii; și țara lor se va îmbiba de sânge, și țărâna lor se va îngrășa de grăsime. Căci este ziua răzbunării Domnului și anul răsplătirilor pentru pricina Sionului. Isaia 34:1–8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Jezus je svoje prvo javno predstavljanje održao u Nazaretu, objavljujući Sebe kao Mesiju. Tim predstavljanjem proročki je upravljalo načelo prvog spominjanja. Čitanje koje je odabrao pokazalo je da Njegovo djelo uključuje naviještanje „dana osvete Gospodnje“, što je, prema Izaiji, također „godina naknada zbog parbe Siona“.

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

I Nazareth begann Christus seinen öffentlichen Dienst und offenbarte sich selbst als der Messias. Damals versuchten diejenigen, die seine Worte hörten, aber nicht wahrnahmen, ihn zu töten, indem sie ihn von einem Berg hinabstürzen wollten. Der Beginn seines Dienstes war dadurch gekennzeichnet, dass die Menschen seiner Heimatstadt versuchten, ihn zu töten, und am Ende seines Dienstes tötete ihn sein Volk tatsächlich. Sein Dienst bestand darin, sich selbst als den Messias auszuweisen, was er wurde, als er bei seiner Taufe gesalbt wurde. Bei seiner Taufe kam ein göttliches Symbol herab, um die Erfüllung der Vorhersage vom Kommen des Messias zu bestätigen. Am 11. August 1840 kam ein göttliches Symbol herab, um die Vorhersage der Prüfungsbotschaft jener Geschichte zu bestätigen. Und am 11. September 2001 kam ein göttliches Symbol herab, um die vorhergesagte Botschaft jener Geschichte zu bestätigen, welche die Botschaft des Spätregens ist.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> „După ce a lucrat două zile printre samariteni, Isus i-a părăsit pentru a-Și continua călătoria spre Galileea. Nu a zăbovit deloc la Nazaret, unde Își petrecuse tinerețea și primii ani ai bărbăției. Primirea care I s-a făcut acolo, în sinagogă, atunci când S-a făcut cunoscut ca Cel Uns, a fost atât de nefavorabilă, încât a hotărât să caute câmpuri mai roditoare, să predice unor urechi care aveau să asculte și unor inimi care aveau să primească solia Sa. El le-a declarat ucenicilor Săi că un proroc nu are cinste în țara lui. Această afirmație exprimă acea reținere firească pe care mulți oameni o au de a recunoaște vreo dezvoltare minunat de remarcabilă în cineva care a trăit fără ostentație în mijlocul lor și pe care l-au cunoscut îndeaproape din copilărie. În același timp, aceleași persoane ar putea deveni nespus de entuziasmate de pretențiile unui străin și ale unui aventurier.” The Spirit of Prophecy, volumul 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

În capitolul douăzeci și unu din Luca, Hristos îi identifică pe cei o sută patruzeci și patru de mii, generația finală care nu moare. El face aceasta prezentând istoria care a început cu ultima Sa vizită la ceea ce fusese mai înainte casa Tatălui Său, dar care apoi devenise casa iudeilor. În relatarea istoriei pe care Isus a început să o prezinte, El a ajuns la punctul în care Ierusalimul, și templul despre care ucenicii voiau să afle, urma să fie distrus (70 d.Hr.). El a identificat distrugerea ca fiind zilele răzbunării, care făceau parte din anunțul Său de deschidere al lucrării Sale. „Zilele răzbunării” reprezentau nu numai distrugerea Ierusalimului în anul 70, ci și timpul mâniei lui Dumnezeu, așa cum este reprezentat în cele șapte plăgi de pe urmă.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> Căci aceasta este ziua Domnului Dumnezeu al oștirilor, o zi a răzbunării, ca să Se răzbune pe potrivnicii Săi; și sabia va mistui, se va sătura și se va îmbăta de sângele lor; căci Domnul Dumnezeu al oștirilor are o jertfă în țara de la miazănoapte, lângă râul Eufrat. Ieremia 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

„Ziua răzbunării” asupra Babilonului, reprezentată prin „jertfa din țara de la miazănoapte, lângă râul Eufrat”, începe odată cu legea duminicală care urmează să vină în curând.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> Din pricina mâniei Domnului, ea nu va mai fi locuită, ci va fi cu totul pustie; oricine va trece pe lângă Babilon va rămâne uimit și va fluiera la vederea tuturor plăgilor lui. Așezați-vă în șir de bătaie împotriva Babilonului de jur împrejur; voi toți care încordați arcul, trageți asupra lui, nu cruțați nicio săgeată, căci a păcătuit împotriva Domnului. Strigați de război împotriva lui de jur împrejur; și-a dat mâna; temeliile lui au căzut, zidurile lui au fost dărâmate; căci aceasta este răzbunarea Domnului. Răzbunați-vă pe el; cum a făcut, așa să i se facă. Nimiciți din Babilon pe semănător și pe cel ce mânuiește secera la vremea secerișului; de frica sabiei asupritoare, fiecare se va întoarce la poporul său și fiecare va fugi în țara lui. Israel este o oaie risipită; leii l-au izgonit: mai întâi l-a devorat împăratul Asiriei, iar la urmă acest Nebucadnețar, împăratul Babilonului, i-a zdrobit oasele. De aceea, așa vorbește Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Iată, îl voi pedepsi pe împăratul Babilonului și țara lui, cum l-am pedepsit pe împăratul Asiriei. Și-l voi aduce înapoi pe Israel la pășunea lui, și va paște pe Carmel și în Basan, și sufletul lui se va sătura pe muntele lui Efraim și în Galaad. În zilele acelea și în vremea aceea, zice Domnul, nelegiuirea lui Israel va fi căutată și nu va mai fi, iar păcatele lui Iuda nu vor fi găsite; căci îi voi ierta pe aceia pe care îi voi lăsa în viață. Suie-te împotriva țării Merataim, împotriva ei și împotriva locuitorilor din Pecod; pustiește și nimicește-i cu desăvârșire după ei, zice Domnul, și fă potrivit cu tot ce ți-am poruncit. Un vuiet de război este în țară și o mare prăpădenie. Cum a fost sfărâmat și frânt ciocanul întregului pământ! Cum a ajuns Babilonul o pustietate printre neamuri! Ți-am întins o cursă, și ai fost prins și tu, Babilonule, fără să știi; ai fost găsit și de asemenea apucat, pentru că te-ai luptat împotriva Domnului. Domnul Și-a deschis arsenalul și a scos armele indignării Sale, căci aceasta este lucrarea Domnului Dumnezeului oștirilor în țara caldeenilor. Veniți împotriva ei de la hotarul cel mai îndepărtat, deschideți-i hambarele; grămădiți-o în mormane și nimiciți-o cu desăvârșire; să nu rămână nimic din ea. Ucideți-i toți taurii; să coboare la înjunghiere; vai de ei! căci le-a venit ziua, vremea cercetării lor. Glasul celor ce fug și scapă din țara Babilonului, ca să vestească în Sion răzbunarea Domnului Dumnezeului nostru, răzbunarea pentru Templul Său. Chemați împotriva Babilonului pe arcași, pe toți cei ce încordează arcul; tăbărâți împotriva lui de jur împrejur; să nu scape niciunul dintre ai lui; răsplătiți-i după fapta lui; după tot ce a făcut, așa să i se facă; căci s-a semețit împotriva Domnului, împotriva Sfântului lui Israel. Ieremia 50:13–29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr. reprezintă judecata executivă a curvei Babilonului, care începe la legea duminicală ce va veni în curând în Statele Unite. Isus știa că identifica anul 70 d.Hr. drept legea duminicală ce va veni în curând, căci El este Autorul Cuvântului Său și El este Cuvântul. Este important să recunoaștem cadrul profeției pe care Isus o prezintă în capitolul douăzeci și unu din Luca, pentru a înțelege care este semnul ce identifică faptul că ultima generație a sosit.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> „Venirea lui Hristos va avea loc în cea mai întunecată perioadă din istoria acestui pământ. Zilele lui Noe și ale lui Lot înfățișează starea lumii chiar înainte de venirea Fiului omului. Scripturile, arătând înainte spre acest timp, declară că Satana va lucra cu toată puterea și „cu toate amăgirile nelegiuirii”. 2 Tesaloniceni 2:9, 10. Lucrarea lui este descoperită limpede prin întunericul care se adâncește cu repeziciune, prin nenumăratele rătăciri, erezii și amăgiri ale acestor zile de pe urmă. Nu numai că Satana ține lumea în robie, dar înșelăciunile lui dospesc bisericile care mărturisesc Numele Domnului nostru Isus Hristos. Marea apostazie se va dezvolta într-un întuneric adânc ca miezul nopții. Pentru poporul lui Dumnezeu, va fi o noapte de încercare, o noapte de plâns, o noapte de persecuție din pricina adevărului. Dar din acea noapte de întuneric, lumina lui Dumnezeu va străluci.”

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> “El face ca ‘lumina să strălucească din întuneric’. 2 Corinteni 4:6. Când ‘pământul era pustiu și gol; și întunericul era deasupra adâncului’, ‘Duhul lui Dumnezeu Se mișca pe deasupra apelor. Și Dumnezeu a zis: Să fie lumină! Și a fost lumină.’ Geneza 1:2, 3. Tot astfel, în noaptea întunericului spiritual, cuvântul lui Dumnezeu răsună: ‘Să fie lumină.’ Poporului Său El îi spune: ‘Scoală-te, luminează-te; căci lumina ta vine, și slava Domnului răsare peste tine.’ Isaia 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> „Iată”, zice Scriptura, „întunericul va acoperi pământul și negură deasă popoarele; dar Domnul Se va ridica peste tine și slava Lui se va arăta peste tine.” Versetul 2. Hristos, strălucirea slavei Tatălui, a venit în lume ca lumina ei. El a venit să-L reprezinte pe Dumnezeu înaintea oamenilor, iar despre El este scris că a fost uns „cu Duhul Sfânt și cu putere” și că „umbla din loc în loc, făcând bine”. Faptele Apostolilor 10:38. În sinagoga din Nazaret, El a spus: „Duhul Domnului este peste Mine, pentru că M-a uns să vestesc Evanghelia săracilor; M-a trimis să vindec pe cei cu inima zdrobită, să vestesc robilor eliberarea și orbilor căpătarea vederii, să dau drumul celor apăsați, să vestesc anul plăcut al Domnului.” Luca 4:18, 19. Aceasta a fost lucrarea pe care El i-a însărcinat pe ucenicii Săi să o facă. „Voi sunteți lumina lumii”, a spus El. „Tot așa să lumineze și lumina voastră înaintea oamenilor, ca ei să vadă faptele voastre bune și să slăvească pe Tatăl vostru care este în ceruri.” Matei 5:14, 16.” Profeți și regi, 217, 218.

Back to Articles