Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Cartea lui Daniel – O sută paisprezece

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Ultima generație: Dezvăluirea împlinirii profetice a lui Ezechiel și sigilarea celor 144.000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Աշխարհի պատմության վերջին սերունդն է այն սերունդը, որ ականատես եղավ երրորդ վայի գալստյանը՝ 2001 թվականի սեպտեմբերի 11-ին։ Եզեկիելից այն հատվածը, որ հաստատում է այս ճշմարտությունը, միլլերականների կողմից հասկացվում էր որպես անմիջականորեն կապված տասը կույսերի առակի, և հետևաբար՝ Ամբակումի երկրորդ գլխի հետ։ Այդ պատմության մեջ Ամբակումի երկրորդ գլխի տեսիլքը, որը «այլևս չէր ուշանալու» և որն իրականացավ 1844 թվականի հոկտեմբերի 22-ին, նախապատկերում էր Միացյալ Նահանգներում շուտով գալիք կիրակնօրյա օրենքը։ Սակայն Եզեկիելի այն մարգարեությունը՝ տեսիլքի մասին, որն այլևս չէր երկարաձգվելու, կատարյալ կերպով իրականանում է հարյուր քառասունչորս հազարների կնիքադրման պատմության մեջ, որը սկսվեց երրորդ վայի գալստյամբ՝ 2001 թվականի սեպտեմբերի 11-ին։

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Şi cuvântul Domnului a venit la mine, zicând: „Fiul omului, ce este zicătoarea aceasta pe care o aveţi în ţara lui Israel, când spuneţi: «Zilele se lungesc şi orice vedenie dă greş»? De aceea, spune-le: «Aşa vorbeşte Domnul Dumnezeu: Voi face să înceteze zicătoarea aceasta şi nu o vor mai folosi ca zicătoare în Israel»; ci spune-le: «Zilele sunt aproape şi împlinirea fiecărei vedenii.» Căci nu va mai fi nicio vedenie deşartă, nici vreo ghicire linguşitoare în mijlocul casei lui Israel. Căci Eu sunt Domnul: Eu voi vorbi, şi cuvântul pe care îl voi rosti se va împlini; nu va mai fi amânat; căci în zilele voastre, casă răzvrătită, voi rosti cuvântul şi îl voi împlini, zice Domnul Dumnezeu.” Din nou, cuvântul Domnului a venit la mine, zicând: „Fiul omului, iată, cei din casa lui Israel spun: «Vedenia pe care o vede el este pentru multe zile de acum înainte şi el proroceşte despre vremuri îndepărtate.» De aceea, spune-le: «Aşa vorbeşte Domnul Dumnezeu: Niciunul dintre cuvintele Mele nu va mai fi amânat, ci cuvântul pe care l-am rostit se va împlini», zice Domnul Dumnezeu.” Ezechiel 12:21–28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Toți prorocii vorbesc despre zilele de pe urmă, iar „vedenia deșartă” și „ghicirea măgulitoare” „din mijlocul casei lui Israel” sunt ploaia târzie contrafăcută, un mesaj de „pace și siguranță”, care susține că „vedenia pe care o vede este pentru multe zile de acum înainte și că el prorocește despre vremuri îndepărtate”. Aceasta este „dezbaterea” din Habacuc, căci aceia care prezintă „vedenia deșartă” argumentează împotriva „vedeniei pe care o vede”. Ei susțin că „vedenia pe care o vede este pentru multe zile de acum înainte și că el prorocește despre vremuri îndepărtate”. Solii mesajului de pace și siguranță afirmă: „zilele se prelungesc și orice vedenie rămâne fără efect”; la urma urmei, nu a prezis el oare 18 iulie 2020? Solii „vedeniei deșarte” sunt de asemenea identificați de Ezechiel în primele două versete ale capitolului.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> Și cuvântul Domnului a venit la mine, zicând: „Fiul omului, tu locuiești în mijlocul unei case răzvrătite, care are ochi să vadă și nu vede; are urechi să audă și nu aude, căci este o casă răzvrătită.” Ezechiel 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Abaprofezi bose bahuriza hamwe, kandi bose bavuga iby’iminsi y’imperuka; kandi igihe Kristo yavuganaga n’Abayuda bari inda nini mu mateka y’umurimo We, yasubiyemo amagambo ya Yesaya kugira ngo arangire abo Bayuda bari inda nini, bari icyo gihe batandukanywa n’Imana, nk’abafite amaso yo kureba nyamara batabona, kandi bafite amatwi yo kumva nyamara batumva. Ubu nk’uko byari bimeze icyo gihe, Ezekiyeli arimo kuvugana n’abagabo b’abasuzugura bo muri Adventisime y’i Lawodikiya, ari bo Bayuda b’inda nini bo mu gihe cyacu, batangaza ubutumwa bw’amahoro n’umutekano bahanganye n’ubutumwa bw’imvura y’itumba. Yesu yagengwaga n’amategeko yashyize mu Ijambo Rye, bityo rero n’ubuhanuzi Bwe na bwo bwerekeza ku minsi y’imperuka, ku buryo bw’umwihariko burenze iminsi yavugiyemo abo Bayuda b’inda nini.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Por isso lhes falo por parábolas; porque, vendo, não veem; e, ouvindo, não ouvem nem entendem. E neles se cumpre a profecia de Isaías, que diz: Ouvindo, ouvireis, e não entendereis; e, vendo, vereis, e não percebereis. Porque o coração deste povo se fez pesado, e os seus ouvidos tardos para ouvir, e fecharam os seus olhos; para que em tempo algum vejam com os olhos, e ouçam com os ouvidos, e entendam com o coração, e se convertam, e eu os cure. Bem-aventurados, porém, os vossos olhos, porque veem; e os vossos ouvidos, porque ouvem. Porque em verdade vos digo que muitos profetas e justos desejaram ver o que vedes, e não o viram; e ouvir o que ouvis, e não o ouviram. Mateus 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Fenomenul unui popor care aude, dar nu aude, și vede, dar nu vede, este caracteristica unui fost popor al lui Dumnezeu care se află în procesul de a fi trecut cu vederea. Acest fenomen profetic este o împlinire a profeției lui Isaia privitoare la o asemenea situație. Ca în cazul tuturor profeților, Isaia, împreună cu Hristos, vorbește despre zilele de pe urmă.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> În anul morții împăratului Ozia am văzut și pe Domnul șezând pe un tron, înalt și înălțat, iar poalele hainei Lui umpleau Templul. Deasupra Lui stăteau serafimii; fiecare avea șase aripi: cu două își acoperea fața, cu două își acoperea picioarele și cu două zbura. Și strigau unul către altul și ziceau: Sfânt, sfânt, sfânt este Domnul oștirilor: tot pământul este plin de slava Lui. Și ușorii ușii s-au clătinat de glasul celui ce striga, iar Casa s-a umplut de fum. Atunci am zis: Vai de mine! căci sunt pierdut; pentru că sunt un om cu buze necurate și locuiesc în mijlocul unui popor cu buze necurate; căci ochii mei L-au văzut pe Împăratul, Domnul oștirilor. Atunci unul dintre serafimi a zburat spre mine, având în mână un cărbune aprins, pe care-l luase cu cleștele de pe altar. Și l-a atins de gura mea și a zis: Iată, acesta s-a atins de buzele tale; nelegiuirea ta este îndepărtată și păcatul tău este ispășit. Am auzit, de asemenea, glasul Domnului, zicând: Pe cine să trimit și cine va merge pentru Noi? Atunci am zis: Iată-mă, trimite-mă. Și El a zis: Du-te și spune acestui popor: Într-adevăr auziți, dar nu înțelegeți; într-adevăr vedeți, dar nu pricepeți. Îngrașă inima acestui popor, îngreuiază-i urechile și închide-i ochii; ca nu cumva să vadă cu ochii lor și să audă cu urechile lor și să înțeleagă cu inima lor și să se întoarcă și să fie vindecați. Isaia 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Исаия, Езекиил и Христос всички представляват онези, които биват запечатвани в последните дни, по време на късния дъжд, когато истинската и лъжливата вест за късния дъжд са предмет на спор, в изпълнение на втора глава от Авакум. Според Исус, в периода, когато това се изпълнява, праведните „виждат“ притчите, което е символ на пророчество. „Мъдрите“ разбират пророческата вест за късния дъжд, но онези, представени чрез придирчивите юдеи, нито виждат, нито чуват, и според Езекиил те представят вест за мир и безопасност, като твърдят, че изпълнението на предсказанията е далеч в бъдещето. Те не отричат предсказанията; придирчивите юдеи отдаваха само словесна почит на предсказанието за идващия Месия; но просто отлагаха събитието в далечното бъдеще. А Исус произнесе благословение върху онези, които щяха да „видят“ пророческата вест на своето време.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

În zilele lui Hristos, aceasta era solia care a sosit la botezul Său, când Duhul Sfânt S-a coborât. Coborârea Duhului Sfânt la botezul Său a prefigurat coborârea îngerului din Apocalipsa zece la 11 august 1840. Coborârea divină din oricare dintre aceste istorii a marcat sosirea soliei adevărului prezent pentru acea epocă; pentru Isus, era solia morții și învierii Sale, așa cum era reprezentată prin botezul Său. Pentru milleriți, era solia despre islam din prima și a doua vai, care a confirmat solia de încercare a profeției timpului. Ambele istorii se aliniază cu sosirea soliei de încercare a ploii târzii la 11 septembrie 2001. Acesta este motivul pentru care Sora White consemnează următoarele:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> „Toate mesajele date între 1840–1844 trebuie să fie făcute pline de putere acum, căci sunt mulți oameni care și-au pierdut orientarea. Mesajele trebuie să ajungă la toate bisericile.”

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> Hristos a zis: „Ferice de ochii voștri, căci văd; și de urechile voastre, căci aud. Căci adevărat vă spun că mulți proroci și oameni neprihăniți au dorit să vadă lucrurile pe care le vedeți voi și nu le-au văzut; și să audă lucrurile pe care le auziți voi și nu le-au auzit” [Matei 13:16, 17]. Ferice de ochii care au văzut lucrurile ce s-au văzut în anii 1843 și 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> „Solia a fost dată. Și nu ar trebui să existe nicio întârziere în repetarea soliei, căci semnele vremurilor se împlinesc; lucrarea de încheiere trebuie să fie făcută. O mare lucrare va fi făcută într-un timp scurt. O solie va fi dată curând, prin rânduiala lui Dumnezeu, care se va amplifica până va deveni un mare strigăt. Atunci Daniel va sta în partea lui de moștenire, pentru a-și da mărturia.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> „Atenția bisericilor noastre trebuie trezită. Ne aflăm la hotarele celui mai mare eveniment din istoria lumii, iar Satana nu trebuie să aibă putere asupra poporului lui Dumnezeu, făcându-l să doarmă mai departe. Papalitatea se va arăta în puterea ei. Toți trebuie acum să se trezească și să cerceteze Scripturile, căci Dumnezeu le va face cunoscut celor credincioși Lui ce va fi în vremea de pe urmă. Cuvântul Domnului trebuie să vină la poporul Său cu putere....”

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> „Aceasta este ceea ce mi-a fost arătat — că dormim și nu cunoaștem vremea cercetării noastre. Dar, dacă ne smerim înaintea lui Dumnezeu și-L căutăm din toată inima, El Se va lăsa găsit de noi.” Manuscript Releases, volumul 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Mesajul care a fost prefigurat prin mesajul adevărului prezent al lui Mesia în istoria lui Hristos și prin mesajul adevărului prezent din 1840 până în 1844 indică spre zilele din urmă, când mesajul millerit este repetat. Cei din istoriile reprezentate ca fiind incapabili să „vadă și să audă” „nu cunosc vremea cercetării lor”. Când Isaia prezintă prima referință la solii mesajului contrafăcut al ploii târzii, care văd, dar nu văd, el marchează timpul când începe această perioadă, perioada despre care sora White a spus: „un mesaj rânduit de Dumnezeu, care se va amplifica până la un strigăt puternic.” „Rânduit de Dumnezeu” reprezintă un timp specific când mesajul avea să sosească, iar în versetul trei din capitolul șase al cărții lui Isaia, Isaia identifică exact acel timp.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Şi strigau unul către altul şi ziceau: Sfânt, sfânt, sfânt este Domnul oştirilor! Tot pământul este plin de slava Lui. Isaia 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Soră White arată că, atunci când îngerii strigă unul către altul: „Sfânt, Sfânt, Sfânt”, în pasajul în care Isaia îi reprezintă pe aceia care au ochi, care văd, dar nu văd, aceasta se împlinește la 11 septembrie 2001.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> „Pe măsură ce ei [îngerii] privesc spre viitor, când întregul pământ va fi umplut de slava Sa, cântecul triumfător de laudă răsună de la unul la altul într-o cântare melodioasă: «Sfânt, sfânt, sfânt este Domnul Oștirilor.» Ei sunt pe deplin mulțumiți să-L proslăvească pe Dumnezeu; și, în prezența Sa, sub zâmbetul aprobării Sale, nu doresc nimic mai mult. În purtarea chipului Său, în împlinirea slujirii Sale și în închinarea adusă Lui, cea mai înaltă aspirație a lor este pe deplin atinsă.” Review and Herald, 22 decembrie 1896.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

La 11 septembrie 2001 a început sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii, iar ploaia târzie a început să cadă în stropi, și dezbaterea lui Habacuc a început pe măsură ce parabola celor zece fecioare se repeta. În acel moment, profeția lui Ezechiel și-a găsit împlinirea desăvârșită. Cuvântul profetic nu va mai fi întârziat, iar generația care a fost martoră la 11 septembrie 2001 este ultima generație a planetei pământ, căci vedenia de la sfârșitul adventismului vestește încheierea timpului de probă la a doua venire a lui Hristos. O a doua mărturie a acestui fapt se găsește în Evanghelia după Luca, capitolul douăzeci și unu.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Adevărat vă spun: neamul acesta nu va trece nicidecum până se vor împlini toate. Cerul și pământul vor trece, dar cuvintele Mele nu vor trece. Luca 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

În capitolul douăzeci și unu din Luca, Isus identifică ultima generație din istoria pământului. Tocmai a oferit o prezentare de ansamblu a unei istorii progresive, de la distrugerea Ierusalimului în anul 70 și până de-a lungul istoriei millerite. Apoi părăsește firul narațiunii care identifică în mod direct istoria profetică și prezintă o parabolă care pur și simplu repetă și dezvoltă istoria profetică pe care a prezentat-o. Astfel, El a oferit două mărturii interne pentru aceeași narațiune și a încheiat identificând faptul că „generația” care a fost martoră la aceste evenimente va trăi până la întoarcerea Sa, identificând astfel, prin context, generația care este reprezentată de cei o sută patruzeci și patru de mii.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Istoria sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii este istoria generației finale, iar ei nu gustă moartea, deși trăiesc în timpul când cerul și pământul trec.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Dar ziua Domnului va veni ca un hoț noaptea; în ea cerurile vor trece cu vuiet mare, iar stihiile, aprinse de mare căldură, se vor topi, și pământul, precum și lucrările de pe el, vor fi arse. Deci, fiindcă toate aceste lucruri se vor desface, ce fel de oameni se cuvine să fiți voi, în toată purtarea sfântă și evlavia, așteptând și grăbind venirea zilei lui Dumnezeu, în care cerurile, fiind în foc, se vor desface, iar stihiile, aprinse de mare căldură, se vor topi? 2 Petru 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

A doua venire a lui Hristos a fost reprezentată la schimbarea la față a lui Hristos.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> „Moise, pe muntele schimbării la față, a fost un martor al biruinței lui Hristos asupra păcatului și a morții. El îi reprezenta pe aceia care vor ieși din mormânt la învierea celor drepți. Ilie, care fusese luat la cer fără să vadă moartea, îi reprezenta pe aceia care vor fi vii pe pământ la a doua venire a lui Hristos și care vor fi „schimbați, într-o clipă, într-o clipeală din ochi, la cea din urmă trâmbiță”; când „acest muritor trebuie să se îmbrace în nemurire” și „acest stricăcios trebuie să se îmbrace în nestricăciune”. 1 Corinteni 15:51–53. Isus a fost îmbrăcat cu lumina cerului, așa cum Se va arăta atunci când va veni „a doua oară, nu în vederea păcatului, ci ca să aducă mântuirea”. Căci El va veni „în slava Tatălui Său, cu sfinții îngeri”. Evrei 9:28; Marcu 8:38. Făgăduința Mântuitorului făcută ucenicilor se împlinise acum. Pe munte, viitoarea împărăție a slavei a fost reprezentată în miniatură,—Hristos, Împăratul, Moise, un reprezentant al sfinților înviați, și Ilie, al celor luați la cer fără să vadă moartea.” Hristos, Lumina lumii, 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Elia, care nu a murit, îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii care nu mor, iar Moise îi reprezintă pe cei care mor. În zilele de pe urmă, aceste două categorii sunt reprezentate în Apocalipsa capitolul șapte, ca cei o sută patruzeci și patru de mii și marea mulțime. Când pecetea a cincea este deschisă în Apocalipsa capitolul șase, celor care au fost uciși de papalitate în timpul Evului Întunecat li se dau haine albe.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> „«Și când a deschis pecetea a cincea, am văzut sub altar sufletele celor care fuseseră înjunghiați pentru Cuvântul lui Dumnezeu și pentru mărturia pe care o ținuseră; și strigau cu glas tare, zicând: Până când, Stăpâne, Tu, Cel sfânt și adevărat, nu judeci și nu răzbuni sângele nostru asupra celor ce locuiesc pe pământ? Și fiecăruia dintre ei i s-au dat haine albe [Ei au fost declarați curați și sfinți]; și li s-a spus să se odihnească încă puțină vreme, până când se va împlini și numărul tovarășilor lor de slujbă și al fraților lor, care aveau să fie omorâți ca și ei» [Apocalipsa 6:9–11]. Aici i-au fost prezentate lui Ioan scene care nu erau o realitate prezentă, ci ceea ce urma să fie într-o perioadă de timp viitoare.” Manuscript Releases, volumul 20, 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Mucenicii întreabă când va răzbuna Dumnezeu uciderea lor. Un mucenic avea credința lui Isus înainte de a fi ucis, căci tocmai manifestarea acelei credințe a determinat papalitatea să-l omoare. Veșmintele albe reprezintă neprihănirea lui Hristos, însă veșmintele albe date acestor suflete care fuseseră ucise le-au fost date după martiriul lor. Veșmintele sunt un simbol al martiriului, nu doar al neprihănirii lui Hristos. Un mucenic are veșmântul neprihănirii lui Hristos înainte de a fi ucis. Marea gloată din Apocalipsa șapte primește veșminte albe, reprezentând astfel pe aceia care mor în timpul viitorului măcel al legii duminicale. Astfel, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt reprezentați de Ilie, iar cei credincioși care mor în Domnul, de Moise, pe muntele schimbării la față.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt generația care nu moare, și ei sunt generația la care Se referă Hristos, aceea care este în viață atunci când cerurile și pământul trec, în Luca, capitolul douăzeci și unu.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> „Uciderea lui Abel a fost primul exemplu al vrăjmășiei despre care Dumnezeu declarase că va exista între șarpe și sămânța femeii — între Satana și supușii lui, și Hristos și urmașii Săi. Prin păcatul omului, Satana câștigase stăpânire asupra neamului omenesc, dar Hristos avea să-i facă în stare să lepede jugul lui. Ori de câte ori, prin credință în Mielul lui Dumnezeu, un suflet renunță la slujirea păcatului, mânia lui Satana se aprinde. Viața sfântă a lui Abel dădea mărturie împotriva pretenției lui Satana că este cu neputință pentru om să păzească Legea lui Dumnezeu. Când Cain, mânat de spiritul celui rău, a văzut că nu-l putea stăpâni pe Abel, s-a înfuriat atât de tare, încât i-a curmat viața. Și oriunde se află unii care vor sta pentru apărarea neprihănirii Legii lui Dumnezeu, același spirit se va manifesta împotriva lor. Acesta este spiritul care, de-a lungul tuturor veacurilor, a ridicat rugul și a aprins grămada arzândă pentru ucenicii lui Hristos. Dar cruzimile îngrămădite asupra urmașului lui Isus sunt instigate de Satana și de oștile lui, pentru că nu-l pot sili să se supună stăpânirii lor. Este furia unui vrăjmaș învins. Fiecare martir al lui Isus a murit biruitor. Profetul spune: „Ei l-au biruit prin sângele Mielului și prin cuvântul mărturisirii lor și nu și-au iubit viața chiar până la moarte” [„șarpele cel vechi, numit Diavolul și Satana”]. Apocalipsa 12:11, 9.” Patriarhi și profeți, 77.

Back to Articles