Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Nine

Cartea lui Daniel - Numărul treizeci și nouă

Unveiling the Prophetic Tapestry: William Miller’s Dream and the Restoration of Foundational Truths in the Last Days

Dezvăluirea țesăturii profetice: visul lui William Miller și restaurarea adevărurilor fundamentale în zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

January 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are considering the prophetic application of William Miller’s dream in the last days, which is where all prophecies find their perfect fulfillment. Miller’s dream identifies the discovery, establishment, rejection, burying and restoration of the foundational truths of Adventism that were assembled through the ministry of Miller. Those foundational truths represented the truths that were unsealed in 1798. Those truths are represented by the vision of the Ulai River. Miller’s dream, as recorded in the book Early Writings, was his second dream, and the dream had been typified by Nebuchadnezzar’s second dream, just as Miller himself had been typified by Nebuchadnezzar.

हम अंतिम दिनों में विलियम मिलर के स्वप्न के भविष्यवाणीगत अनुप्रयोग पर विचार कर रहे हैं, जहाँ सभी भविष्यवाणियाँ अपनी परिपूर्ण पूर्ति पाती हैं। मिलर का स्वप्न एडवेंटवाद की उन आधारभूत सच्चाइयों की खोज, स्थापना, अस्वीकृति, दफनाया जाना और पुनर्स्थापना की पहचान करता है, जो मिलर की सेवकाई के माध्यम से संगृहीत की गई थीं। वे आधारभूत सच्चाइयाँ उन सच्चाइयों का प्रतिनिधित्व करती थीं जो 1798 में खोली गई थीं। उन सच्चाइयों का प्रतिनिधित्व उलै नदी के दर्शन द्वारा किया गया है। मिलर का स्वप्न, जैसा कि *Early Writings* पुस्तक में अभिलिखित है, उसका दूसरा स्वप्न था, और उस स्वप्न का प्रतिरूप नबूकदनेस्सर के दूसरे स्वप्न द्वारा पूर्व में प्रस्तुत किया गया था, जैसे स्वयं मिलर भी नबूकदनेस्सर द्वारा प्रतिरूपित किया गया था।

Previous articles have demonstrated how the conclusion of Nebuchadnezzar’s life of “seven times” living with the heart of a beast, ended symbolically in 1798. His kingdom was then restored, and for the first time, Nebuchadnezzar represented a fully converted man. In terms of the “time of the end,” in 1798, he represented the “wise.” We have also identified that as the first king of Babylon, Nebuchadnezzar’s judgment of “seven times,” typified the judgment of Belshazzar’s twenty-five hundred and twenty (mene, mene, tekel, upharsin), who was the last king of Babylon.

Articolele anterioare au demonstrat cum încheierea perioadei de „șapte vremi” din viața lui Nebucadnețar, în care a trăit cu inima unei fiare, s-a sfârșit simbolic în 1798. Atunci împărăția i-a fost restaurată și, pentru prima dată, Nebucadnețar a reprezentat un om pe deplin convertit. În termenii „vremii sfârșitului”, în 1798, el i-a reprezentat pe „cei înțelepți”. Am identificat, de asemenea, că, în calitate de întâiul împărat al Babilonului, judecata de „șapte vremi” a lui Nebucadnețar a prefigurat judecata celor două mii cinci sute douăzeci ale lui Belșațar (mene, mene, tekel, upharsin), care a fost ultimul împărat al Babilonului.

> “To the last ruler of Babylon, as in type to its first, had come the sentence of the divine Watcher: ‘O king, … to thee it is spoken; The kingdom is departed from thee.’ Daniel 4:31.” Prophets and Kings, 533.

> „Ultimului conducător al Babilonului, după cum în chip simbolic celui dintâi, îi venise sentința Veghetorului divin: «Împărate, … ți se spune: Împărăția s-a depărtat de la tine.» Daniel 4:31.” Profeți și regi, 533.

Sister White identified Belshazzar in his hour of judgment as the “foolish king.” In the conclusion of Nebuchadnezzar’s hour of judgment, he represents the “wise king,” for he was benefitted by the judgment of “seven times,” and Belshazzar, though he knew the history, refused to be benefitted.

Sora White a numit pe Belșațar, în ceasul judecății sale, „împăratul nechibzuit”. La încheierea ceasului de judecată al lui Nebucadnețar, acesta îl reprezintă pe „împăratul înțelept”, căci a avut de câștigat de pe urma judecății de „șapte vremi”, iar Belșațar, deși cunoștea această istorie, a refuzat să aibă de câștigat de pe urma ei.

> “But Belshazzar’s love of amusement and self-glorification effaced the lessons he should never have forgotten; and he committed sins similar to those that brought signal judgments on Nebuchadnezzar. He wasted the opportunities graciously granted him, neglecting to use the opportunities within his reach for becoming acquainted with truth. ‘What must I do to be saved?’ was a question that the great but foolish king passed by indifferently.” Bible Echo, April 25, 1898.

> „Но любовта на Валтасар към развлеченията и самопрославянето заличи уроците, които той никога не биваше да забравя; и той извърши грехове, подобни на онези, които навлякоха явни съдби над Навуходоносор. Той пропиля възможностите, милостиво предоставени му, като пренебрегна да използва възможностите, които бяха в обсега му, за да се запознае с истината. „Какво трябва да направя, за да се спася?“ беше въпрос, който великият, но неразумен цар отмина с безразличие.“ Bible Echo, April 25, 1898.

Nebuchadnezzar is a symbol of “the wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end.

Nabucodonosor este un simbol al „înțelepților” din 1798, care înțeleg creșterea cunoștinței la vremea sfârșitului.

> “The proud boast had scarcely left his lips, when a voice from Heaven told him that God’s appointed time of judgment had come. In a moment his reason was taken away, and he became as a beast. For seven years he was thus degraded. At the end of this time his reason was restored to him, and then looking up in humility to the great God of Heaven, he recognized the divine hand in this chastisement, and was again restored to his throne.

> „Abia îi părăsise buzele lăudăroasa cuvântare, când un glas din Cer i-a vestit că venise timpul rânduit de Dumnezeu pentru judecată. Într-o clipă, mintea i-a fost luată și a ajuns ca o fiară. Timp de șapte ani a fost astfel înjosit. La sfârșitul acestei vremi, mintea i-a fost redată și atunci, ridicându-și privirea cu smerenie spre marele Dumnezeu al Cerului, a recunoscut mâna divină în această pedeapsă și a fost din nou așezat pe tronul său.

> “In a public proclamation, King Nebuchadnezzar acknowledged his guilt, and the great mercy of God in his restoration. This was the last act of his life as recorded in Sacred History.” Review and Herald, February 1, 1881.

> „Într-o proclamare publică, împăratul Nebucadnețar și-a recunoscut vina și marea milă a lui Dumnezeu în restaurarea sa. Acesta a fost ultimul act al vieții sale consemnat în Istoria Sacră.” Review and Herald, 1 februarie 1881.

At the end of Nebuchadnezzar’s “seven times,” he made a public proclamation, which included a public confession. Miller, as Nebuchadnezzar, symbolizes the “wise” in 1798, who understand the increase of knowledge at the time of the end. They both had two dreams, and both of their respective second dreams symbolically identify the “seven times.” The “seven times” has been shown in previous articles to mark a transition point.

La sfârșitul celor „șapte vremuri” ale lui Nebucadnețar, el a făcut o proclamare publică, care a inclus o mărturisire publică. Miller, asemenea lui Nebucadnețar, îi simbolizează pe cei „înțelepți” din 1798, care înțeleg sporirea cunoștinței la vremea sfârșitului. Amândoi au avut două vise, iar al doilea vis al fiecăruia identifică în mod simbolic „șapte vremuri”. În articolele anterioare s-a arătat că „șapte vremuri” marchează un punct de tranziție.

In 1798, Nebuchadnezzar marks a transition from his proud condition, to the condition of the wise. It included his public confession. 1798, was also the transition point between the fifth and sixth kingdoms of Bible prophecy. It also marked the arrival of the first angel, thus marking a new dispensation, for the warning of the coming judgment could not take place until the fifth kingdom of Bible prophecy had received its deadly wound.

În anul 1798, Nebucadnețar marchează o trecere de la starea sa de mândrie la starea celor înțelepți. Aceasta a inclus mărturisirea sa publică. Anul 1798 a fost, de asemenea, punctul de tranziție dintre a cincea și a șasea împărăție a profeției biblice. El a marcat totodată sosirea primului înger, indicând astfel o nouă dispensațiune, căci avertizarea despre judecata care urma să vină nu putea avea loc până când cea de-a cincea împărăție a profeției biblice nu primise rana ei de moarte.

> “The message itself sheds light as to the time when this movement is to take place. It is declared to be a part of the ‘everlasting gospel;’ and it announces the opening of the judgment. The message of salvation has been preached in all ages; but this message is a part of the gospel which could be proclaimed only in the last days, for only then would it be true that the hour of judgment had come. The prophecies present a succession of events leading down to the opening of the judgment. This is especially true of the book of Daniel. But that part of his prophecy which related to the last days, Daniel was bidden to close up and seal ‘to the time of the end.’ Not till we reach this time could a message concerning the judgment be proclaimed, based on the fulfillment of these prophecies. But at the time of the end, says the prophet, ‘many shall run to and fro, and knowledge shall be increased.’ Daniel 12:4.

> „Mesajul însuși aduce lumină cu privire la timpul în care trebuie să aibă loc această mișcare. Se declară că este o parte a „evangheliei veșnice” și vestește deschiderea judecății. Mesajul mântuirii a fost propovăduit în toate veacurile; dar acest mesaj este o parte a Evangheliei care putea fi proclamată numai în zilele de pe urmă, căci numai atunci putea fi adevărat că a sosit ceasul judecății. Profețiile prezintă o succesiune de evenimente care conduc până la deschiderea judecății. Acest lucru este valabil în mod deosebit pentru cartea lui Daniel. Dar acea parte a profeției sale care se referea la zilele de pe urmă, lui Daniel i s-a poruncit să o închidă și să o pecetluiască „până la vremea sfârșitului”. Numai când ajungem la această vreme putea fi proclamat un mesaj privitor la judecată, întemeiat pe împlinirea acestor profeții. Dar la vremea sfârșitului, spune profetul, „mulți vor alerga încoace și încolo, și cunoștința va crește”. Daniel 12:4.

> “The apostle Paul warned the church not to look for the coming of Christ in his day. ‘That day shall not come,’ he says, ‘except there come a falling away first, and that man of sin be revealed.’ 2 Thessalonians 2:3. Not till after the great apostasy, and the long period of the reign of the ‘man of sin,’ can we look for the advent of our Lord. The ‘man of sin,’ which is also styled ‘the mystery of iniquity,’ ‘the son of perdition,’ and ‘that wicked,’ represents the papacy, which, as foretold in prophecy, was to maintain its supremacy for 1260 years. This period ended in 1798. The coming of Christ could not take place before that time. Paul covers with his caution the whole of the Christian dispensation down to the year 1798. It is this side of that time that the message of Christ’s second coming is to be proclaimed.

> ਰਸੂਲ ਪੌਲੁਸ ਨੇ ਕਲੀਸਿਆ ਨੂੰ ਚੇਤਾਵਨੀ ਦਿੱਤੀ ਸੀ ਕਿ ਉਹ ਆਪਣੇ ਦਿਨਾਂ ਵਿੱਚ ਮਸੀਹ ਦੇ ਆਉਣ ਦੀ ਉਡੀਕ ਨਾ ਕਰੇ। ਉਹ ਕਹਿੰਦਾ ਹੈ, “ਉਹ ਦਿਨ ਨਹੀਂ ਆਵੇਗਾ, ਜਦ ਤੱਕ ਪਹਿਲਾਂ ਧਰਮ-ਤਿਆਗ ਨਾ ਹੋਵੇ, ਅਤੇ ਪਾਪ ਦਾ ਉਹ ਮਨੁੱਖ ਪ੍ਰਗਟ ਨਾ ਕੀਤਾ ਜਾਵੇ।” 2 ਥੱਸਲੁਨੀਕੀਆਂ 2:3। ਮਹਾਨ ਧਰਮ-ਤਿਆਗ ਅਤੇ “ਪਾਪ ਦੇ ਮਨੁੱਖ” ਦੇ ਰਾਜ ਦੇ ਲੰਮੇ ਸਮੇਂ ਤੋਂ ਬਾਅਦ ਹੀ ਅਸੀਂ ਆਪਣੇ ਪ੍ਰਭੂ ਦੇ ਆਗਮਨ ਦੀ ਉਡੀਕ ਕਰ ਸਕਦੇ ਹਾਂ। “ਪਾਪ ਦਾ ਮਨੁੱਖ,” ਜਿਸ ਨੂੰ “ਅਧਰਮ ਦਾ ਭੇਦ,” “ਨਾਸ ਦਾ ਪੁੱਤਰ,” ਅਤੇ “ਉਹ ਦੁਸ਼ਟ” ਵੀ ਕਿਹਾ ਗਿਆ ਹੈ, ਪਾਪਾਈ ਪ੍ਰਣਾਲੀ ਦਾ ਪ੍ਰਤੀਕ ਹੈ, ਜਿਸ ਨੇ, ਜਿਵੇਂ ਭਵਿੱਖਬਾਣੀ ਵਿੱਚ ਪਹਿਲਾਂ ਹੀ ਕਿਹਾ ਗਿਆ ਸੀ, 1260 ਸਾਲਾਂ ਤੱਕ ਆਪਣੀ ਸਰਵੋਚਤਾ ਕਾਇਮ ਰੱਖਣੀ ਸੀ। ਇਹ ਸਮਾਂ 1798 ਵਿੱਚ ਸਮਾਪਤ ਹੋਇਆ। ਮਸੀਹ ਦਾ ਆਗਮਨ ਉਸ ਸਮੇਂ ਤੋਂ ਪਹਿਲਾਂ ਨਹੀਂ ਹੋ ਸਕਦਾ ਸੀ। ਪੌਲੁਸ ਆਪਣੀ ਇਸ ਚੇਤਾਵਨੀ ਵਿੱਚ ਸੰਪੂਰਨ ਮਸੀਹੀ ਯੁੱਗ ਨੂੰ 1798 ਸਾਲ ਤੱਕ ਸਮੇਟਦਾ ਹੈ। ਮਸੀਹ ਦੇ ਦੂਜੇ ਆਗਮਨ ਦਾ ਸੰਦੇਸ਼ ਉਸ ਸਮੇਂ ਤੋਂ ਬਾਅਦ ਹੀ ਪ੍ਰਘੋਸ਼ਿਤ ਕੀਤਾ ਜਾਣਾ ਹੈ।

> “No such message has ever been given in past ages. Paul, as we have seen, did not preach it; he pointed his brethren into the then far-distant future for the coming of the Lord. The Reformers did not proclaim it. Martin Luther placed the judgment about three hundred years in the future from his day. But since 1798 the book of Daniel has been unsealed, knowledge of the prophecies has increased, and many have proclaimed the solemn message of the judgment near.” The Great Controversy, 356.

> „Un asemenea mesaj nu a fost dat niciodată în veacurile trecute. Pavel, după cum am văzut, nu l-a propovăduit; el își îndrepta frații spre viitorul atunci încă foarte îndepărtat al venirii Domnului. Reformatorii nu l-au vestit. Martin Luther a plasat judecata la aproximativ trei sute de ani în viitor față de vremea sa. Dar, începând cu 1798, cartea lui Daniel a fost desigilată, cunoașterea profețiilor a crescut, iar mulți au proclamat mesajul solemn al apropierii judecății.” Tragedia veacurilor, 356.

In 1798, a new dispensation of the work of salvation arrived, and that new dispensation gave a warning of another dispensation that would begin in 1844. At that change of dispensation, a door would be closed, and a door opened.

Muna 1798, huɗuba ta sābuwar gudanar da aikin ceto ta iso, kuma wannan sabuwar huɗubar ta yi gargadin wata huɗuba dabam da za ta fara a 1844. A lokacin wannan sauyin huɗuba, za a rufe wata ƙofa, kuma a buɗe wata ƙofa.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7, 8.

> Ande andika ku mutumwa wa kanisa riri mu Firaderufiya, uti; Ibi bintu ni byo avuga uwera, uw’ukuri, ufise urufunguzo rwa Dawidi, yugurura ata wushobora kwugara; kandi yugara ata wushobora kwugurura; Nzi ibikorwa vyawe: ehe, nagushize imbere urugi rwuguruye, kandi nta muntu ashobora kurwugara: kuko ufise utuguvu duke, kandi wazigamye ijambo ryanje, kandi ntiwahakanye izina ryanje. Ivyahishuriwe Yohana 3:7, 8.

The opening of a door marks a new dispensation. There was a dispensational change of kingdoms and of message in 1798, at the end of the first indignation, that was accomplished from 723 BC through to 1798. There was also a dispensational change in 1844, at the end of the last indignation, that was accomplished from 677 BC through to 1844. In 1798, the dispensation of the first angel’s message, which warned of the approaching judgment, had arrived. Both Nebuchadnezzar and Miller are represented as the “wise,” at the “time of the end,” when “the door” was opened to the internal dispensation of the first angel’s message and to the external dispensation change from the sea beast unto the earth beast. The dispensation of the message of the first angel was fulfilled when the door into the Most Holy Place was opened on October 22, 1844, and the dispensation of the third angel, and the investigative judgment arrived.

Deschiderea unei uși marchează o nouă dispensațiune. A existat o schimbare dispensațională a împărățiilor și a mesajului în 1798, la sfârșitul primei indignări, care s-a împlinit din 723 î.Hr. până în 1798. A existat, de asemenea, o schimbare dispensațională în 1844, la sfârșitul ultimei indignări, care s-a împlinit din 677 î.Hr. până în 1844. În 1798, sosise dispensațiunea mesajului primului înger, care avertiza despre judecata apropiată. Atât Nebucadnețar, cât și Miller sunt reprezentați ca „cei înțelepți”, la „vremea sfârșitului”, când „ușa” a fost deschisă spre dispensațiunea internă a mesajului primului înger și spre schimbarea externă de dispensațiune de la fiara din mare la fiara de pe pământ. Dispensațiunea mesajului primului înger s-a împlinit când ușa către Sfânta Sfintelor a fost deschisă la 22 octombrie 1844 și au sosit dispensațiunea celui de-al treilea înger și judecata de cercetare.

Miller’s second dream begins when a door was opened in 1798, and it ends when a door was opened in the transitional period of the “two witnesses” who are brought back to life in order to proclaim the message of the Midnight Cry. Prophetically both Nebuchadnezzar and Miller represented the transition from the kingdom of the sea beast unto the kingdom of the earth beast in 1798. They both represent the announcement of the approach and the arrival of the investigative judgment in 1844. 1798, and 1844, represent the conclusion of the first and last “indignations” of God against His people that was accomplished over the period of “seven times,” as set forth in Leviticus twenty-six. The forty-six years from 1798, unto 1844, represent the erection of the spiritual temple which the messenger of the covenant suddenly came to on October 22, 1844, as Christ transitioned from the Holy Place unto the Most Holy Place.

Al doilea vis al lui Miller începe atunci când s-a deschis o ușă în 1798 și se încheie atunci când s-a deschis o ușă în perioada de tranziție a celor „doi martori”, care sunt readuși la viață pentru a proclama solia Strigătului de la Miezul Nopții. În mod profetic, atât Nebucadnețar, cât și Miller au reprezentat tranziția de la împărăția fiarei care se ridică din mare la împărăția fiarei care se ridică din pământ, în 1798. Amândoi reprezintă vestirea apropierii și a sosirii judecății de cercetare în 1844. Anii 1798 și 1844 reprezintă încheierea primei și ultimei „indignări” ale lui Dumnezeu împotriva poporului Său, împlinite de-a lungul perioadei de „șapte vremi”, așa cum este prezentată în Leviticul douăzeci și șase. Cei patruzeci și șase de ani de la 1798 până la 1844 reprezintă ridicarea templului spiritual, la care Solul legământului a venit deodată la 22 octombrie 1844, când Hristos a trecut din Locul Sfânt în Locul Preasfânt.

1798, and 1844, identify transitions (more than one), that are marked by the “seven times.” The transition of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism in 1856, was also marked by an increase of knowledge of the “seven times,” that was thereafter rejected in 1863. In 1798, there had been an increase of knowledge from the book of Daniel, which included the same “seven times,” of Leviticus twenty-six, that was to be rejected at the end of Millerite Philadelphian Adventism.

1798 და 1844 აღნიშნავს გადასვლებს (ერთზე მეტს), რომლებიც მონიშნულია „შვიდი ჟამით“. მილერიტული ფილადელფიური ადვენტიზმიდან მილერიტულ ლაოდიკიურ ადვენტიზმზე გადასვლა 1856 წელს ასევე მონიშნული იყო „შვიდი ჟამის“ შესახებ ცოდნის ზრდით, რომელიც შემდეგ, 1863 წელს, უარყოფილ იქნა. 1798 წელს იყო დანიელის წიგნიდან მომდინარე ცოდნის ზრდა, რომელიც მოიცავდა ლევიანთა წიგნის ოცდამეექვსე თავიდან იმავე „შვიდ ჟამს“, რომელიც მილერიტული ფილადელფიური ადვენტიზმის დასასრულს უარყოფილ უნდა ყოფილიყო.

The transition of the movement of the first angel from Philadelphia unto Laodicea was represented by the seven years from 1856 to 1863. The Laodicean message arrived in 1856, and for seven years, the new light of the “seven times” that had been unsealed produced a three-step testing process that was failed by Adventism in 1863. Seven years were given for the light of the “seven times,” to either be received or rejected. The transition of the movement of Millerite Philadelphian Adventism unto Millerite Laodicean Adventism, typifies the reversal of the sequence at the end, the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

Tranziția mișcării primului înger de la Philadelphia la Laodicea a fost reprezentată de cei șapte ani din 1856 până în 1863. Solia Laodiceană a sosit în 1856, iar timp de șapte ani, noua lumină a „celor șapte timpuri”, care fusese desigilată, a produs un proces de încercare în trei pași, pe care adventismul l-a ratat în 1863. Au fost dați șapte ani pentru ca lumina „celor șapte timpuri” fie să fie primită, fie să fie respinsă. Tranziția mișcării adventiste milerite filadelfiene la adventismul milerit laodicean prefigurează inversarea succesiunii la sfârșit: tranziția mișcării laodiceene a îngerului al treilea la mișcarea filadelfiană a îngerului al treilea.

The sixty-five-year prophecy of Isaiah, marks the beginning of the first and the last indignation of God against the northern and then the southern kingdoms of Israel.

Proroctwa sześćdziesięciu pięciu lat u Izajasza wyznacza początek pierwszego i ostatniego oburzenia Boga przeciwko najpierw północnemu, a następnie południowemu królestwu Izraela.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> Căci capul Siriei este Damascul, și capul Damascului este Rețin; și, în decurs de șaizeci și cinci de ani, Efraim va fi zdrobit, ca să nu mai fie un popor. Isaia 7:8.

Isaiah’s prophecy of sixty-five years was given in 742 BC, and within sixty-five years the northern kingdom would be gone. Nineteen years after 742 BC, in 723 BC, the northern kingdom was carried into slavery by Assyria. At the conclusion of the sixty-five years the southern kingdom’s indignation began in 677 BC, when Manasseh was taken captive by the Babylonians. The sixty-five years therefore represent a nineteen-year period to the first captivity of the northern kingdom, then another forty-six years until the captivity of Manasseh.

Profeția lui Isaia despre șaizeci și cinci de ani a fost dată în 742 î.Hr., iar în decurs de șaizeci și cinci de ani împărăția de nord avea să dispară. La nouăsprezece ani după 742 î.Hr., în 723 î.Hr., împărăția de nord a fost dusă în robie de către Asiria. La încheierea celor șaizeci și cinci de ani a început indignarea împotriva împărăției de sud, în 677 î.Hr., când Manase a fost luat captiv de babilonieni. Prin urmare, cei șaizeci și cinci de ani reprezintă o perioadă de nouăsprezece ani până la prima captivitate a împărăției de nord, apoi încă patruzeci și șase de ani până la captivitatea lui Manase.

Those prophecies reached their respective fulfillments in 1798, 1844 and 1863. In 1798, an internal transition of the message of salvation occurred with the arrival of the first angel, and an external transition of the kingdoms of Bible prophecy also occurred. In 1844, an internal transition of the message of salvation occurred as the door was closed to the Holy Place and the investigative judgment began with the arrival of the third angel. In 1863, an external change occurred as both horns of the earth beast divided into two classes.

Aceste profeții și-au atins împlinirile lor respective în 1798, 1844 și 1863. În 1798, a avut loc o tranziție internă a soliei mântuirii odată cu venirea primului înger și, de asemenea, a avut loc o tranziție externă a împărățiilor profeției biblice. În 1844, a avut loc o tranziție internă a soliei mântuirii, când ușa s-a închis pentru Locul Sfânt și a început judecata de cercetare odată cu venirea celui de-al treilea înger. În 1863, a avut loc o schimbare externă, când ambele coarne ale fiarei pământului s-au împărțit în două clase.

The Republican horn divided into the two political parties that would dominate the history of the earth beast from then onward. The Protestant horn divided into two apostate manifestations, one party claiming to be Protestant that claimed to keep the seventh-day Sabbath, and another class that claimed to be Protestant, but upheld the day of the sun as their chosen day of worship.

Cornul republican s-a divizat în cele două partide politice care aveau să domine de atunci înainte istoria fiarei pământului. Cornul protestant s-a divizat în două manifestări apostate: o grupare care pretindea că este protestantă și care susținea că păzește Sabatul zilei a șaptea, și o altă categorie care pretindea că este protestantă, dar care susținea ziua soarelui ca zi aleasă de închinare.

In that history, the Protestant horn that had come out of the Dark Ages, was tested from August 11, 1840 until October 22, 1844, and failed the testing process and transitioned from the Sunday-keeping Protestant people to the Sunday-keeping apostate Protestant people.

În acea istorie, cornul protestant care ieșise din Evul Întunecat a fost pus la probă din 11 august 1840 până la 22 octombrie 1844, a căzut la această probă și a trecut de la poporul protestant păzitor al duminicii la poporul protestant apostat păzitor al duminicii.

In the history of the true Protestant horn that was established and identified in 1844, a testing process occurred from 1856 through to 1863. Then the true Sabbath-keeping Protestant horn transitioned both from Philadelphia unto Laodicea, and also from the true Sabbath-keeping Protestant people unto the Sabbath-keeping apostate Protestant horn. The “seven times,” is associated with 1798, 1844, 1856 and 1863. The “seven times,” is a symbol associated with a transition point and this truth is established upon several witnesses.

În istoria adevăratului corn protestant, care a fost întemeiat și identificat în 1844, a avut loc un proces de încercare din 1856 până în 1863. Apoi, adevăratul corn protestant păzitor al Sabatului a trecut atât de la Filadelfia la Laodicea, cât și de la adevăratul popor protestant păzitor al Sabatului la cornul protestant apostat păzitor al Sabatului. „Cele șapte vremi” sunt asociate cu anii 1798, 1844, 1856 și 1863. „Cele șapte vremi” sunt un simbol asociat cu un punct de tranziție, iar acest adevăr este întemeiat pe mai mulți martori.

In 1798, there was an increase of knowledge on the “seven times,” because the very first time-prophecy Miller discovered was that very truth. By 1863, that truth had been rejected, thus identifying the conclusion of the ending period of the sixty-five years of the prophecy set forth in Isaiah chapter seven.

În 1798, a avut loc o creștere a cunoștinței cu privire la „șapte vremi”, deoarece chiar prima profeție de timp pe care Miller a descoperit-o a fost tocmai acel adevăr. Până în 1863, acel adevăr fusese respins, identificând astfel încheierea perioadei finale a celor șaizeci și cinci de ani ai profeției prezentate în capitolul șapte din Isaia.

The complete twenty-five hundred and twenty year prophecy has a sixty-five year span at both the beginning and the ending in a reverse-image, mirror-like fashion. In the beginning of the ending sixty-five years (1798) typified by the beginning of the beginning sixty-five years in 742 BC when the prophecy was given, there was an increase of knowledge upon the “seven times,” which the “wise” Millerites understood and proclaimed. At the ending of the ending sixty-five years in 1863, there was another increase of knowledge on the same truth which was ultimately rejected by the recently crowned “priests” of the true Protestant horn.

Profeția completă de două mii cinci sute douăzeci de ani are o perioadă de șaizeci și cinci de ani atât la început, cât și la sfârșit, într-un mod de imagine inversă, asemenea unei oglindiri. La începutul sfârșitului, cei șaizeci și cinci de ani (1798), prefigurați de începutul începutului, cei șaizeci și cinci de ani din 742 î.Hr., când a fost dată profeția, a existat o sporire a cunoștinței cu privire la „cele șapte vremi”, pe care „cei înțelepți” dintre milleriți au înțeles-o și au proclamat-o. La sfârșitul sfârșitului, în cei șaizeci și cinci de ani până în 1863, a existat o altă sporire a cunoștinței asupra aceluiași adevăr, care a fost în cele din urmă respins de „preoții” de curând încoronați ai adevăratului corn protestant.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu este nimicit din lipsă de cunoştinţă; pentru că tu ai lepădat cunoştinţa, te voi lepăda şi Eu, şi nu-Mi vei mai fi preot; fiindcă ai uitat legea Dumnezeului tău, voi uita şi Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

The increase of knowledge when the book of Daniel is unsealed is associated with the “seven times,” so it not only is a symbol of a transition point, but also of the unsealing of the prophetic message.

Creșterea cunoștinței, atunci când cartea lui Daniel este desigilată, este asociată cu „șapte vremi”, astfel încât ea nu este doar un simbol al unui punct de tranziție, ci și al desigilării mesajului profetic.

Another transition began on July 18, 2020, with the first disappointment, which began the “tarrying time” and marked the beginning of Revelation chapter eleven’s three-and-a-half-days of the two witnesses laying dead in the street of the great city of Sodom and Egypt.

O altă tranziție a început la 18 iulie 2020, odată cu prima dezamăgire, care a inaugurat „vremea de așteptare” și a marcat începutul celor trei zile și jumătate din capitolul unsprezece al Apocalipsei, în care cei doi martori zăceau morți pe ulița cetății celei mari, Sodoma și Egipt.

July 18, 2020, marks the beginning of three-and-a-half symbolic days (a “seven times”), that had been illustrated by the history of 1856 through to 1863. Both periods are symbols of the “seven times.” Both periods mark a change of dispensation (a transition). Both periods represent an increase of knowledge associated with the “seven times.”

Le 18 juillet 2020 marque le commencement de trois jours et demi symboliques (un « sept temps »), qui avaient été illustrés par l’histoire de 1856 à 1863. Ces deux périodes sont des symboles des « sept temps ». Ces deux périodes marquent un changement de dispensation (une transition). Ces deux périodes représentent un accroissement de la connaissance associé aux « sept temps ».

It was in the period of transition from the kingdom of Babylon unto the kingdom of Medo-Persia that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer, thus identifying the Leviticus twenty-six prayer as a waymark of the transition of the last days. In Miller’s dream, at the end of seven expressions of the word “scattering,” Miller both weeps and prays. The weeping marks the point when the Lion of the tribe of Judah (the dirt brush man), unseals a message that has been sealed.

A fost în perioada de tranziție de la împărăția Babilonului la împărăția Medo-Persiei când Daniel a rostit rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase, identificând astfel rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase ca un semn de hotar al tranziției zilelor de pe urmă. În visul lui Miller, la sfârșitul a șapte ocurențe ale cuvântului „împrăștiere”, Miller atât plânge, cât și se roagă. Plânsul marchează punctul în care Leul din seminția lui Iuda (omul cu peria de praf) descoperă o solie care fusese pecetluită.

Miller’s prayer marks the Leviticus twenty-six prayer of Daniel, that is associated with “seven times,” and occurs when the door and windows were opened in Miller’s dream. But the prayer of Daniel, in chapter nine, also aligns with the prayer of Daniel in chapter two. It also aligns with Nebuchadnezzar’s prayer of confession at the conclusion of his “seven times.”

Rugăciunea lui Miller marchează rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase a lui Daniel, care este asociată cu „șapte vremi” și are loc atunci când ușa și ferestrele au fost deschise în visul lui Miller. Dar rugăciunea lui Daniel, din capitolul nouă, se aliniază de asemenea cu rugăciunea lui Daniel din capitolul doi. Ea se aliniază, de asemenea, cu rugăciunea de mărturisire a lui Nebucadnețar de la încheierea celor „șapte vremi” ale sale.

Miller’s prayer was therefore represented by the Leviticus twenty-six prayer, which was a public prayer of confession and a prayer of request for the unsealing of the last prophetic secret, because all prophecy illustrates the last days. Therefore the secret of Daniel chapter two represents the last secret to be unsealed. Miller’s prayer, in his dream, was a prayer of anxiety and righteous indignation concerning the abominations that had happened to the jewels in his room. His anxiety was illustrated by those who sigh and cry in Ezekiel chapter nine, during the sealing time of the one-hundred and forty-four thousand.

Astfel, rugăciunea lui Miller a fost reprezentată prin rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase, care era o rugăciune publică de mărturisire și o rugăciune de cerere pentru desigilarea ultimei taine profetice, deoarece toată profeția ilustrează zilele de pe urmă. Prin urmare, taina din Daniel capitolul doi reprezintă ultima taină care trebuie desigilată. Rugăciunea lui Miller, în visul său, era o rugăciune de neliniște și de indignare dreaptă cu privire la urâciunile care se petrecuseră cu nestematele din camera sa. Neliniștea lui era ilustrată de aceia care suspină și strigă în Ezechiel capitolul nouă, în timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii.

Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines, and which ultimately reached a point where the casket (the Bible itself) was destroyed. The destruction of Miller’s casket took place in the third generation of Adventism when there was a purposeful movement to set aside the King James Bible for the modern corrupted Catholic-based versions of the Bible.

Miller a urmărit cum adevărurile erau îngropate treptat de doctrine contrafăcute, ajungând în cele din urmă într-un punct în care sicriul (Biblia însăși) a fost distrus. Distrugerea sicriului lui Miller a avut loc în a treia generație a adventismului, când s-a produs o mișcare deliberată de a pune deoparte Biblia King James în favoarea versiunilor moderne corupte ale Bibliei, întemeiate pe catolicism.

Miller wept, then prayed, and immediately a door opened, and the people all left. Then the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah) entered, opened the windows and began to clean. Then Miller expressed his concern for the scattered jewels, and the dirt brush man promised that he would take care of the jewels. In the bustle of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, and when he opened his eyes, the rubbish was gone. The jewels were scattered around the room, and the dirt brush man then placed the larger casket on the table, gathered the jewels and cast them into the casket and said, “come and see.”

Miller a plâns, apoi s-a rugat, și îndată s-a deschis o ușă, iar toți oamenii au plecat. Apoi a intrat omul cu peria pentru praf (Leul din seminția lui Iuda), a deschis ferestrele și a început să curețe. Atunci Miller și-a exprimat îngrijorarea cu privire la giuvaerurile împrăștiate, iar omul cu peria pentru praf a făgăduit că va avea grijă de giuvaeruri. În învălmășeala lucrării de curățire a omului cu peria pentru praf, Miller și-a închis ochii pentru o clipă, iar când și-a deschis ochii, gunoiul dispăruse. Giuvaerurile erau împrăștiate prin încăpere, iar omul cu peria pentru praf a așezat apoi pe masă caseta mai mare, a adunat giuvaerurile și le-a aruncat în casetă și a spus: „vino și vezi.”

The expression, “come and see,” is a symbol that a truth has just been unsealed. The truth that is unsealed for Miller is the final truth, for the next thing to happen is the awakening of Miller at the “shout,” representing the loud cry. Miller was the last to receive the message of the Midnight Cry in the history of the Millerites, and just before the shout that awakens him in the dream, he closed his eyes for a moment. The only passage in the Bible that references “a moment” and “eyes” is identifying the first resurrection.

Izrazul „vino și vezi” este un simbol că un adevăr tocmai a fost desigilat. Adevărul care este desigilat pentru Miller este adevărul final, căci următorul lucru care are loc este trezirea lui Miller la „strigăt”, reprezentând marea strigare. Miller a fost ultimul care a primit solia Strigătului de la Miezul Nopții în istoria milleriților și, chiar înainte de strigătul care îl trezește în vis, și-a închis ochii pentru o clipă. Singurul pasaj din Biblie care face referire la „o clipă” și la „ochi” identifică prima înviere.

> Behold, I show you a mystery; We shall not all sleep, but we shall all be changed, In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed. For this corruptible must put on incorruption, and this mortal must put on immortality. 1 Corinthians 15:51–53.

> Iată, vă arăt o taină: nu vom adormi toți, dar toți vom fi schimbați, într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la cea din urmă trâmbiță; căci trâmbița va suna, și morții vor învia nestricăcioși, iar noi vom fi schimbați. Căci acest trup stricăcios trebuie să se îmbrace în nestricăciune, și acest trup muritor trebuie să se îmbrace în nemurire. 1 Corinteni 15:51–53.

In the history of the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel, as represented in Revelation chapter eleven, Miller represents the very last of the wise virgins to receive the message of the Midnight Cry. The first to receive it were the most spiritual.

În istoria tranziției mișcării laodiceene a îngerului al treilea către mișcarea filadelfiană a îngerului al treilea, așa cum este reprezentată în capitolul unsprezece din Apocalipsa, Miller îi reprezintă pe cei din urmă dintre fecioarele înțelepte care au primit solia Strigătului de la Miezul Nopții. Cei dintâi care au primit-o au fost cei mai spirituali.

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’” Early Writings, 238.

> „Aceasta a fost strigarea de la miezul nopții, care trebuia să dea putere soliei celui de-al doilea înger. Îngeri au fost trimiși din cer ca să-i trezească pe sfinții descurajați și să-i pregătească pentru marea lucrare care le stătea înainte. Cei mai talentați oameni nu au fost primii care au primit această solie. Îngeri au fost trimiși la cei smeriți și devotați și i-au constrâns să înalțe strigarea: «Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare!» Cei cărora le-a fost încredințată această strigare s-au grăbit și, în puterea Duhului Sfânt, au vestit solia și i-au trezit pe frații lor descurajați. Această lucrare nu s-a întemeiat pe înțelepciunea și învățătura oamenilor, ci pe puterea lui Dumnezeu, iar sfinții Săi care au auzit strigarea nu i s-au putut împotrivi. Cei mai spirituali au primit această solie cei dintâi, iar aceia care mai înainte fuseseră în fruntea lucrării au fost cei din urmă care au primit-o și au contribuit la amplificarea strigării: «Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare!»” Early Writings, 238.

At the end of the three and a half symbolic days of Revelation chapter eleven, the first of two messages, represented in Ezekiel chapter thirty-seven, is proclaimed. The first message brings the dead and scattered bones together, but they are still dead. The message was presented by the voice that cried “in the wilderness”, thus identifying that Ezekiel’s message begins before the three-and-a-half symbolic days concluded. Those three-and-a-half days represent a “wilderness”, and it is from the “wilderness” that the message is proclaimed. The “wilderness” is also a symbol of the “seven times,” which marks a transition and an unsealing that introduces a testing process.

La sfârșitul celor trei zile și jumătate simbolice din capitolul unsprezece al Apocalipsei, este vestit primul dintre cele două mesaje, reprezentat în capitolul treizeci și șapte al lui Ezechiel. Primul mesaj adună laolaltă oasele moarte și risipite, dar ele sunt încă moarte. Mesajul a fost prezentat de glasul care striga „în pustie”, identificând astfel faptul că mesajul lui Ezechiel începe înainte ca cele trei zile și jumătate simbolice să se fi încheiat. Aceste trei zile și jumătate reprezintă o „pustie”, și din „pustie” este proclamat mesajul. „Pustia” este, de asemenea, un simbol al „celor șapte vremi”, care marchează o tranziție și o desigilare ce introduce un proces de încercare.

There is a progressive development of the message, and a progressive reception as illustrated with the Midnight Cry of the Millerite history. The most spiritual were the first to receive the message of the voice crying in the wilderness, and the historians of Adventism point to a letter written by William Miller just days before October 22, 1844, where Miller testifies that he finally understood and accepted Samuel Snow’s message of the Midnight Cry.

Există o dezvoltare progresivă a mesajului și o primire progresivă a acestuia, așa cum este ilustrat prin Strigătul de la Miezul Nopții din istoria millerită. Cei mai spirituali au fost primii care au primit mesajul glasului celui ce strigă în pustie, iar istoricii adventismului fac trimitere la o scrisoare scrisă de William Miller cu doar câteva zile înainte de 22 octombrie 1844, în care Miller mărturisește că, în cele din urmă, a înțeles și a acceptat mesajul lui Samuel Snow despre Strigătul de la Miezul Nopții.

> “Dear Brother Himes: I see a glory in the seventh month which I never saw before. Although the Lord had shown me the typical bearing of the seventh month, one year and a half ago, yet I did not realize the force of the types. Now, blessed be the name of the Lord, I see a beauty, a harmony, and an agreement in the Scriptures, for which I have long prayed, but did not see until today. Thank the Lord, O my soul. Let Brother Snow, Brother Storrs, and others, be blessed for their instrumentality in opening my eyes. I am almost home. Glory! Glory! Glory! Glory!” William Miller, Signs of the Times, October 16, 1844.

> „Dragă Frate Himes: Văd o slavă în luna a șaptea pe care n-am văzut-o niciodată înainte. Deși Domnul îmi arătase semnificația tipică a lunii a șaptea acum un an și jumătate, totuși nu înțelesesem puterea tipurilor. Acum, binecuvântat fie Numele Domnului, văd în Scripturi o frumusețe, o armonie și o concordanță pentru care m-am rugat multă vreme, dar pe care n-am văzut-o până astăzi. Mulțumește Domnului, o, suflete al meu. Fratele Snow, Fratele Storrs și alții să fie binecuvântați pentru faptul că au fost instrumente în deschiderea ochilor mei. Sunt aproape acasă. Slavă! Slavă! Slavă! Slavă!” William Miller, Signs of the Times, 16 octombrie 1844.

In the repetition of the history of the Midnight Cry, as represented in Miller’s dream, Miller closed his eyes for a moment. Thus “in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised.” In Miller’s dream he represents the last to receive the message of the Midnight Cry, as he did in his own history. He represents those that finally accept the message just before the dirt brush man gathers up the scattered jewels and casts them into the larger casket. In Revelation chapter eleven, the last to accept the second message of Ezekiel, which is the message of the four winds of Islam, that is also the sealing message, do so just before the last of seven trumpets sound, which is the “third Woe” trumpet. “In a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump: for the trumpet shall sound, and the dead shall be raised incorruptible, and we shall be changed.” (1 Corinthians 15:52)

În repetarea istoriei Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum este reprezentată în visul lui Miller, Miller și-a închis ochii pentru o clipă. Astfel, „într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la trâmbița cea de pe urmă; căci trâmbița va suna, și morții vor învia”. În visul lui Miller, el îi reprezintă pe cei din urmă care primesc solia Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum s-a întâmplat și în propria sa istorie. El îi reprezintă pe aceia care, în cele din urmă, acceptă solia chiar înainte ca omul cu peria de murdărie să adune giuvaerurile împrăștiate și să le arunce în sipetul mai mare. În capitolul unsprezece din Apocalipsa, cei din urmă care acceptă a doua solie a lui Ezechiel, care este solia celor patru vânturi ale Islamului, care este de asemenea solia sigilării, fac astfel chiar înainte ca ultima dintre cele șapte trâmbițe să sune, care este trâmbița „celei de-a treia Vai”. „Într-o clipă, într-o clipeală de ochi, la trâmbița cea de pe urmă. Căci trâmbița va suna, morții vor învia nesupuși putrezirii, și noi vom fi schimbați.” (1 Corinteni 15:52)

The passage is identifying the first resurrection that occurs at the second coming, but there is also a resurrection of the dead dry bones (the two witnesses) that occurs in the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven. In the “hour” of that earthquake, the last trumpet of the seven trumpets sounds, and the dead witnesses that were in the street are brought back to life, not as Laodiceans, but as Philadelphians, for at the trumpet of the third Woe, the two witnesses have been sealed and are changed to incorruptible, for they will never again sin. Miller represents the last to receive the message which brings the two witnesses to life, which is the message of the four winds of Islam, and is the sealing message.

Passage tersebut sedang mengidentifikasi kebangkitan pertama yang terjadi pada kedatangan kedua, namun ada juga kebangkitan tulang-tulang kering yang mati (dua saksi) yang terjadi pada saat gempa bumi besar dalam Wahyu pasal sebelas. Pada “saat” gempa itu, sangkakala terakhir dari ketujuh sangkakala dibunyikan, dan saksi-saksi mati yang berada di jalan itu dihidupkan kembali, bukan sebagai orang-orang Laodikia, melainkan sebagai orang-orang Filadelfia, karena pada bunyi sangkakala dari Celaka yang ketiga, kedua saksi itu telah dimeteraikan dan diubah menjadi tidak dapat binasa, sebab mereka tidak akan pernah lagi berbuat dosa. Miller melambangkan orang terakhir yang menerima pekabaran yang menghidupkan kedua saksi itu, yaitu pekabaran tentang keempat mata angin Islam, dan itulah pekabaran pemeteraian.

The sound of that trumpet raises the last of the dead dry bones that had been scattered in the street of Sodom and Egypt. Miller watched as the truths were progressively buried by counterfeit doctrines. Eventually Miller wept, marking the time when the unsealing was to begin, for the unsealing is a progressive work. That unsealing began in the ending period of the three-and-a-half days.

Sunetul acelei trâmbițe ridică pe ultimul dintre oasele uscate ale morților care fuseseră împrăștiate pe ulița Sodomei și a Egiptului. Miller a privit cum adevărurile erau îngropate treptat de doctrine contrafăcute. În cele din urmă, Miller a plâns, marcând timpul când dezpecetluirea avea să înceapă, căci dezpecetluirea este o lucrare progresivă. Acea dezpecetluire a început în perioada de încheiere a celor trei zile și jumătate.

After Miller wept, the One who had the power to unseal the sealed book entered into the narrative. In Miller’s dream that was the Dirt Brush Man. Miller then prayed, and immediately a door opened, marking the point where the Laodicean movement of the third angel was going to transition unto the Philadelphia movement of the third angel. His prayer was the Leviticus twenty-six prayer, it was the prayer for understanding of the final prophetic secret and a public confession of the rebellion that brought the three-and-a-half days upon the two witnesses, it was the prayer of those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

Po ce Miller zaplakal, do vyprávění vstoupil Ten, který měl moc odpečetit zapečetěnou knihu. V Millerově snu to byl Muž s kartáčem na špínu. Miller se pak modlil a ihned se otevřely dveře, čímž byl označen bod, v němž mělo laodicejské hnutí třetího anděla přejít v filadelfské hnutí třetího anděla. Jeho modlitba byla modlitbou Leviticus dvacet šest; byla to modlitba za porozumění konečnému prorockému tajemství a veřejné vyznání vzpoury, která přivedla na dva svědky tři a půl dne; byla to modlitba těch, kteří jsou zapečetěni v Ezekiel kapitole devět.

Following the prayer, Christ (the dirt brush man) entered and began to clean up the room. At the end of the dirt brush man’s cleaning project, Miller closed his eyes for a moment, identifying the end of the period that the dead dry bones were to be resurrected. The dirt brush man then gathered the scattered jewels in Miller’s room, and placed them in a new, larger casket, upon a table in the center of Miller’s room, as the two witnesses are lifted up as the ensign. As the ensign, they then call unto God’s other flock that is still in Babylon to “come and see” the message that the Lion of the tribe of Judah has just cast into the new, larger casket.

După rugăciune, Hristos (omul cu peria de praf) a intrat și a început să curețe încăperea. La sfârșitul lucrării de curățire a omului cu peria de praf, Miller și-a închis ochii pentru o clipă, indicând sfârșitul perioadei în care oasele uscate ale morților urmau să fie înviate. Apoi omul cu peria de praf a adunat giuvaerurile risipite din încăperea lui Miller și le-a așezat într-un sicriu nou, mai mare, pe o masă din centrul încăperii lui Miller, pe măsură ce cei doi martori sunt înălțați ca steag. Ca steag, ei cheamă apoi către cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care este încă în Babilon, să „vină și să vadă” solia pe care Leul din seminția lui Iuda tocmai a aruncat-o în noul sicriu, mai mare.

We will begin to consider the vision of the Ulai River as the symbol of the truths from the book of Daniel that was unsealed in 1798 in the next article. We have placed a few points of reference in place in advance of that consideration. The first is that the message of the Millerites was perfect (at its stage of growth), but incomplete. It was placed in the framework of two, not three desolating powers. The second is that when Miller’s dream identifies the ultimate restoration of the foundational truths, the foundational truths then are “ten times brighter” than their original glory. A third point is that the movement of the first angel (the Millerite movement), is repeated in the movement of the third angel, but with a few important caveats. The Millerites as a symbol were Philadelphians, they were a converted Nebuchadnezzar, but who ultimately and unfortunately, “rebuilt Jericho” in 1863.

În articolul următor vom începe să examinăm viziunea râului Ulai ca simbol al adevărurilor din cartea lui Daniel, care a fost desigilată în 1798. Am așezat dinainte câteva puncte de referință pentru această examinare. Primul este că solia milleriților a fost desăvârșită (în stadiul ei de dezvoltare), dar incompletă. Ea a fost așezată în cadrul a două, nu a trei puteri pustiitoare. Al doilea este că, atunci când visul lui Miller identifică restaurarea finală a adevărurilor fundamentale, aceste adevăruri fundamentale sunt atunci „de zece ori mai strălucitoare” decât slava lor de la început. Un al treilea punct este că mișcarea primului înger (mișcarea millerită) se repetă în mișcarea celui de-al treilea înger, însă cu câteva avertismente importante. Milleriții, ca simbol, erau filadelfieni; ei erau un Nebucadnețar convertit, dar care, în cele din urmă și din nefericire, „a rezidit Ierihonul” în 1863.

The movement of the third angel began as Laodiceans, in need of conversion, but they would ultimately participate in the final destruction of Jericho (the Jericho of the last days).

Mișcarea celui de-al treilea înger a început ca laodiceeni, având nevoie de convertire, însă în cele din urmă ei aveau să participe la distrugerea finală a Ierihonului (Ierihonul zilelor de pe urmă).

> “The Saviour had not come to set aside what patriarchs and prophets had spoken; for He Himself had spoken through these representative men. All the truths of God’s word came from Him. But these priceless gems had been placed in false settings. Their precious light had been made to minister to error. God desired them to be removed from their settings of error and replaced in the framework of truth. This work only a divine hand could accomplish. By its connection with error, the truth had been serving the cause of the enemy of God and man. Christ had come to place it where it would glorify God, and work the salvation of humanity.” The Desire of Ages, 287.

> „Mântuitorul nu venise să înlăture ceea ce spuseseră patriarhii și profeții; căci El Însuși vorbise prin acești bărbați reprezentativi. Toate adevărurile Cuvântului lui Dumnezeu veneau de la El. Dar aceste nestemate de neprețuit fuseseră așezate în monturi false. Lumina lor prețioasă fusese făcută să slujească rătăcirii. Dumnezeu dorea ca ele să fie scoase din cadrul lor de rătăcire și reașezate în cadrul adevărului. Această lucrare numai o mână divină o putea împlini. Prin legătura ei cu rătăcirea, adevărul slujise cauzei vrăjmașului lui Dumnezeu și al omului. Hristos venise să-l așeze acolo unde avea să-L proslăvească pe Dumnezeu și să lucreze mântuirea omenirii.” Hristos, Lumina lumii, 287.

Back to Articles