Article

# Rome Establishes the Vision - Number Six

Roma întemeiază vedenia — Numărul șase

The Prophetic Controversies in Adventist History: Understanding the Conflict Between Uriah Smith and James White on Daniel 11:36

Controversele profetice din istoria adventistă: înțelegerea conflictului dintre Uriah Smith și James White cu privire la Daniel 11:36

Author

Jeff Pippenger

Published

August 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are addressing six lines of prophetic controversy that have occurred within the history of Adventism from 1798 until the present day.

Nous abordons six axes de controverse prophétique qui se sont manifestés dans l’histoire de l’adventisme depuis 1798 jusqu’à nos jours.

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been, will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising. But God’s people, who in their belief and fulfillment of prophecy have acted a part in the proclamation of the first, second, and third angels’ messages, know where they stand. They have an experience that is more precious than fine gold. They are to stand firm as a rock, holding the beginning of their confidence steadfast unto the end.” Selected Messages, book 2, 109.

> „În istorie și profeție, Cuvântul lui Dumnezeu înfățișează conflictul îndelungat dintre adevăr și rătăcire. Conflictul acesta este încă în desfășurare. Lucrurile care au fost se vor repeta. Vechile controverse vor fi reînviate, iar teorii noi se vor ivi neîncetat. Dar poporul lui Dumnezeu, care, prin credința sa și prin împlinirea profeției, a avut un rol în proclamarea mesajelor primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger, știe unde stă. Ei au o experiență mai prețioasă decât aurul fin. Ei trebuie să stea neclintiți ca o stâncă, păstrând începutul încrederii lor tare până la sfârșit.” Selected Messages, cartea 2, 109.

The previous article addressed the first and last controversy about the Roman power, and we will now take up the controversy that occurred between Uriah Smith and James White. Uriah Smith inserted his own “private interpretation” into verse thirty-six.

Articolul precedent a abordat prima și ultima controversă privitoare la puterea romană, iar acum vom lua în discuție controversa care a avut loc între Uriah Smith și James White. Uriah Smith a introdus propria sa „interpretare particulară” în versetul treizeci și șase.

> “VERSE 36. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done.

> „VERSUL 36. Și împăratul va face după voia sa; și se va înălța pe sine și se va preamări mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri uimitoare împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va propăși până când indignarea va fi împlinită; căci ceea ce este hotărât se va face.

> “The king here introduced cannot denote the same power which was last noticed; namely, the papal power; for the specifications will not hold good if applied to that power.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

> „Regele introdus aici nu poate desemna aceeași putere care a fost menționată ultima dată, și anume, puterea papală; căci specificațiile nu se vor potrivi dacă sunt aplicate acelei puteri.” Uriah Smith, Daniel și Apocalipsa, 292.

Smith acknowledged that the power in the previous verse was “papal Rome,” but claims the characteristics of verse thirty-six are not prophetic characteristics that identify papal Rome. That claim is false. It should be remembered that in the rebellion of 1863, the seven times of Leviticus chapter twenty-six was set aside, and therefore the representation of the seven times of both tables of Habakkuk was rejected. Both the 1843 and the 1850 charts illustrate the seven times in the very center of the charts, and both illustrations place the cross in the center of the line of the seven times. When the new light of the seven times arrived in 1856 and was thereafter rejected, it marked a rejection of Habakkuk’s two tables, and also the authority of the Spirit of Prophecy, which so clearly identifies that both charts were directed by God.

Smith a recunoscut că puterea din versetul precedent era „Roma papală”, dar susține că caracteristicile versetului treizeci și șase nu sunt caracteristici profetice care identifică Roma papală. Acea susținere este falsă. Trebuie amintit că, în răzvrătirea din 1863, cele șapte vremi din Leviticul, capitolul douăzeci și șase, au fost puse deoparte și, prin urmare, reprezentarea celor șapte vremi din ambele table ale lui Habacuc a fost respinsă. Atât diagrama din 1843, cât și cea din 1850 înfățișează cele șapte vremi chiar în centrul diagramelor, iar ambele reprezentări așază crucea în centrul liniei celor șapte vremi. Când noua lumină a celor șapte vremi a venit în 1856 și a fost apoi respinsă, aceasta a marcat o respingere a celor două table ale lui Habacuc și, de asemenea, a autorității Spiritului Profeției, care identifică atât de limpede că ambele diagrame au fost îndrumate de Dumnezeu.

According to Sister White the last deception of Satan is to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and here the first deception was to make of none effect the testimony of God’s Spirit, and it also represented a simultaneous rejection of the foundational truths upon the two charts, and more specifically the seven times.

Potrivit surorii White, ultima amăgire a lui Satana este aceea de a face fără efect mărturia Duhului lui Dumnezeu, iar aici prima amăgire a fost să facă fără efect mărturia Duhului lui Dumnezeu și a reprezentat, de asemenea, o respingere simultană a adevărurilor fundamentale de pe cele două hărți și, mai precis, a celor șapte vremi.

At the rebellion of 1863, it was none other than Uriah Smith that produced the 1863 counterfeit chart, which removed the line of the seven times. By 1863 Uriah Smith had closed his eyes to the light of the seven times, and was unable to see that there are two “indignations” which Daniel identifies. The two indignations represent the seven times against the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah. The first against the ten northern tribes began in 723 BC and ended in 1798, and the second began in 677 BC and ended in 1844.

Mu răzvrătirea din 1863, nimeni altul decât Uriah Smith a fost cel care a produs diagrama contrafăcută din 1863, care a înlăturat linia celor șapte vremi. Până în 1863, Uriah Smith își închisese ochii față de lumina celor șapte vremi și nu mai era în stare să vadă că există două „indignări” pe care Daniel le identifică. Cele două indignări reprezintă cele șapte vremi împotriva împărăției de nord a lui Israel și a împărăției de sud a lui Iuda. Cea dintâi, împotriva celor zece seminții din nord, a început în anul 723 î.Hr. și s-a încheiat în 1798, iar cea de-a doua a început în anul 677 î.Hr. și s-a încheiat în 1844.

Gabriel came to Daniel in chapter eight to explain the marah vision, and in connection with his work, he provided a second witness to 1844. The twenty-three hundred years of Daniel chapter eight ended in 1844, but so too did the last of the two indignations against the northern and southern kingdoms.

Gabriel a venit la Daniel în capitolul opt pentru a explica vedenia marah și, în legătură cu lucrarea sa, a oferit o a doua mărturie pentru anul 1844. Cei două mii trei sute de ani din capitolul opt al cărții lui Daniel s-au încheiat în 1844, dar tot atunci s-a încheiat și ultima dintre cele două indignări împotriva împărățiilor de miazănoapte și de miazăzi.

> And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:19.

> Și el a zis: Iată, îți voi face cunoscut ce va fi la sfârșitul mâniei; căci sfârșitul va fi la vremea hotărâtă. Daniel 8:19.

The last end presupposes a first end. The last of the two indignations, which is simply another expression of the seven times, ended in 1844, and the first indignation ended in 1798. The verse Smith claimed possessed no specifications of the papal power identified the year when the papacy would receive its deadly wound.

Sfârșitul cel din urmă presupune un prim sfârșit. Cea din urmă dintre cele două indignări, care este pur și simplu o altă expresie pentru cele șapte vremi, s-a încheiat în 1844, iar prima indignare s-a încheiat în 1798. Versetul despre care Smith susținea că nu conținea nicio precizare cu privire la puterea papală a identificat anul în care papalitatea avea să primească rana ei de moarte.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face după voia sa; și se va înălța pe sine și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va propăși până se va împlini mânia; căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.

“The king” in verse thirty-six would “prosper till the indignation be accomplished.” Notice what Smith writes about Daniel chapter eight, verses twenty-three and twenty-four in the same book where he claims the papal power does not possess the correct attributes to fulfill verse thirty-six.

„Împăratul” din versetul treizeci și șase avea să „propășească până se va împlini mânia”. Observați ce scrie Smith despre Daniel capitolul opt, versetele douăzeci și trei și douăzeci și patru, în aceeași carte în care susține că puterea papală nu posedă atributele corespunzătoare pentru a împlini versetul treizeci și șase.

> “VERSE 23. And in the latter time of their kingdom, when the transgressors are come to the full, a king of fierce countenance, and understanding dark sentences, shall stand up. 24. And his power shall be mighty, but not by his own power: and he shall destroy wonderfully, and shall prosper, and practice, and shall destroy the mighty and the holy people. 25. And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand: and he shall magnify himself in his heart, and by peace shall destroy many: he shall also stand up against the Prince of princes; but he shall be broken without hand.

> „VERSITUL 23. Și, în vremea de pe urmă a împărăției lor, când nelegiuiții vor fi ajuns la deplinătate, se va ridica un împărat cu înfățișare fioroasă, priceput în cuvinte întunecate. 24. Și puterea lui va fi mare, dar nu prin propria lui putere; și va nimici în chip minunat și va propăși, și va lucra, și îi va nimici pe cei puternici și pe poporul sfânt. 25. Și, prin viclenia lui, va face ca înșelăciunea să prospere în mâna lui; și se va înălța în inima sa, și, prin pace, va nimici pe mulți; se va ridica și împotriva Domnului domnilor; dar va fi frânt fără mână.

> “This power succeeds to the four divisions of the goat kingdom in the latter time of their kingdom, that is, toward the termination of their career. It is, of course, the same as the little horn of verse 9 and onward. Apply it to Rome, as set forth in remarks on verse 9, and all is harmonious and clear.

> „Această putere urmează celor patru diviziuni ale împărăției țapului în vremea de pe urmă a împărăției lor, adică spre încheierea existenței lor. Ea este, desigur, aceeași cu cornul cel mic din versetul 9 și cele următoare. Aplicați aceasta la Roma, așa cum este prezentat în observațiile asupra versetului 9, și totul este armonios și limpede.

> “‘A king of fierce countenance.’ Moses, in predicting punishment to come upon the Jews from this same power, calls it ‘a nation of fierce countenance.’ Deut. 28:49, 50. No people made a more formidable appearance in warlike array than the Romans. ‘Understanding dark sentences.’ Moses, in the scripture just referred to, says, ‘Whose tongue thou shalt not understand.’ This could not be said of the Babylonians, Persians, or Greeks, in reference to the Jews; for the Chaldean and Greek languages were used to a greater or less extent in Palestine. This was not the case, however, with the Latin.

> “‘Un rege cu înfățișare fioroasă.’ Moise, prevestind pedeapsa care avea să vină asupra iudeilor din partea aceleiași puteri, o numește ‘un neam cu înfățișare fioroasă’. Deut. 28:49, 50. Niciun popor nu avea o înfățișare mai înfricoșătoare în rânduiala de război decât romanii. ‘Pricepând cuvinte întunecate.’ Moise, în pasajul Scripturii la care tocmai s-a făcut referire, spune: ‘A cărui limbă n-o vei înțelege.’ Aceasta nu se putea spune despre babilonieni, perși sau greci, în raport cu iudeii; căci limbile caldeeană și greacă erau folosite într-o măsură mai mare sau mai mică în Palestina. Nu tot astfel stăteau lucrurile însă cu latina.”

> “When the transgressors are come to the full.’ All along, the connection between God’s people and their oppressors is kept in view. It was on account of the transgressions of his people that they were sold into captivity. And their continuance in sin brought more severe punishment. At no time were the Jews more corrupt morally, as a nation, than at the time they came under the jurisdiction of the Romans.

> „Când fărădelegile vor ajunge la culme.” Pe tot parcursul, este păstrată în vedere legătura dintre poporul lui Dumnezeu și asupritorii săi. Din pricina fărădelegilor poporului Său au fost dați în robie. Iar stăruința lor în păcat a adus o pedeapsă mai aspră. Niciodată iudeii, ca națiune, nu au fost mai corupți din punct de vedere moral decât în vremea când au ajuns sub jurisdicția romanilor.

> “‘Mighty, but not by his own power.’ The success of the Romans was owing largely to the aid of their allies, and divisions among their enemies, of which they were ever ready to take advantage. Papal Rome also was mighty by means of the secular powers over which she exercised spiritual control.

> „Puternic, dar nu prin propria lui putere.” Succesul romanilor s-a datorat în mare măsură ajutorului aliaților lor și dezbinărilor dintre vrăjmașii lor, de care erau întotdeauna gata să profite. Și Roma papală a fost puternică prin mijlocirea puterilor seculare asupra cărora ea exercita control spiritual.

> “‘He shall destroy wonderfully.’ The Lord told the Jews by the prophet Ezekiel that he would deliver them to men who were ‘skilful to destroy;’ and the slaughter of eleven hundred thousand Jews at the destruction of Jerusalem by the Roman army, was a terrible confirmation of the prophet’s words. And Rome in its second, or papal, phase was responsible for the death of fifty millions of martyrs.

> „El va nimici în chip înfricoșător.” Domnul le-a spus iudeilor, prin profetul Ezechiel, că îi va da în mâinile unor oameni „iscusiți în nimicire”; iar măcelărirea a unsprezece sute de mii de iudei la distrugerea Ierusalimului de către armata romană a fost o înfricoșătoare confirmare a cuvintelor profetului. Iar Roma, în a doua sa fază, sau papală, a fost răspunzătoare de moartea a cincizeci de milioane de martiri.

> “‘And through his policy also he shall cause craft to prosper in his hand.’ Rome has been distinguished above all other powers for a policy of craft, by means of which it brought the nations under its control. This is true of both pagan and papal Rome. And thus by peace it destroyed many.

> „Și, prin viclenia lui, va face ca înșelăciunea să prospere în mâna sa.” Roma s-a remarcat mai presus de toate celelalte puteri printr-o politică a vicleniei, prin care a adus națiunile sub stăpânirea ei. Acest lucru este adevărat atât despre Roma păgână, cât și despre Roma papală. Și astfel, prin pace, a nimicit pe mulți.

> “And Rome, finally, in the person of one of its governors, stood up against the Prince of princes, by giving sentence of death against Jesus Christ. ‘But he shall be broken without hand,’ an expression which identifies the destruction of this power with the smiting of the image of chapter 2.” Uriah Smith Daniel and the Revelation, 202–204.

> „Și Roma, în cele din urmă, în persoana unuia dintre guvernatorii ei, s-a ridicat împotriva Domnului domnilor, rostind sentința de moarte împotriva lui Isus Hristos. «Dar va fi zdrobit fără ajutorul vreunei mâini», o expresie care identifică nimicirea acestei puteri cu lovirea chipului din capitolul 2.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 202–204.

Smith, twice in the passage, identifies that the prophetic characteristics of pagan and papal Rome are interchangeable, for they are simply the manifestation of Rome in its two phases, such as the mixture of iron and clay in Daniel chapter two, which Sister White identifies as symbols of churchcraft and statecraft. When Daniel identifies in the verses Smith is addressing–that Rome “shall prosper, and practice,” and that Rome “shall cause craft to prosper in his hand,”–Smith claims that in verse thirty-six that the “king” who “shall prosper till the indignation be accomplished,” identifies a prophetic characteristic of both pagan and papal Rome. Then he claims that none of the characteristics of Rome in verse thirty-six refer to the papal power.

Smith, de două ori în pasaj, arată că trăsăturile profetice ale Romei păgâne și ale Romei papale sunt interschimbabile, deoarece ele sunt pur și simplu manifestarea Romei în cele două faze ale ei, asemenea amestecului de fier și lut din Daniel capitolul doi, pe care sora White îl identifică drept simboluri ale meșteșugului bisericesc și ale meșteșugului statal. Când Daniel arată în versetele la care se referă Smith — că Roma „va propăși și va lucra” și că Roma „va face ca înșelăciunea să propășească în mâna sa” —, Smith susține că în versetul treizeci și șase, „împăratul” care „va propăși până se va împlini mânia” identifică o trăsătură profetică atât a Romei păgâne, cât și a Romei papale. Apoi el susține că niciuna dintre trăsăturile Romei din versetul treizeci și șase nu se referă la puterea papală.

We have referred to Smith in supporting the identification of Rome being the robbers who establish the vision, and one of the four prophetic characteristics in verse fourteen is that Rome exalts themselves.

Ne-am referit la Smith pentru a susține identificarea Romei ca fiind tâlharii care statornicesc vedenia, iar una dintre cele patru caracteristici profetice din versetul paisprezece este că Roma se înalță pe sine.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Et en ces temps-là, plusieurs s’élèveront contre le roi du midi; et les violents de ton peuple s’exalteront pour accomplir la vision, mais ils tomberont. Daniel 11:14.

Smith claims that the specifications of the king in verse thirty-six do not align with the papal power, though he earlier defended that it was Rome in verse fourteen that exalts itself. Yet the king in verse thirty-six “shall exalt himself.” That very same king in verse thirty-six would “speak marvelous things against the God of gods.” In Daniel the papal power “shall speak great words against the Most High,” and in the book of Revelation the papal power blasphemes against the Most High.

Smith afirmă că trăsăturile regelui din versetul treizeci și șase nu corespund puterii papale, deși mai înainte a susținut că în versetul paisprezece era Roma aceea care se înalță pe sine. Totuși, regele din versetul treizeci și șase „se va înălța pe sine însuși”. Aceluiași rege din versetul treizeci și șase i se atribuie faptul că „va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor”. În Daniel, puterea papală „va rosti cuvinte mari împotriva Celui Preaînalt”, iar în cartea Apocalipsei puterea papală hulește împotriva Celui Preaînalt.

> And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme his name, and his tabernacle, and them that dwell in heaven. Revelation 13:5, 6.

> Și i s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule; și i s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni. Și și-a deschis gura în hulă împotriva lui Dumnezeu, ca să-I hulească Numele, și cortul Lui, și pe cei ce locuiesc în cer. Apocalipsa 13:5, 6

Every prophetic specification of the papal power is identified in verse thirty-six.

Fiecare specificare profetică a puterii papale este identificată în versetul treizeci și șase.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Și împăratul va face după voia sa; și se va înălța pe sine și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu și va rosti lucruri uimitoare împotriva Dumnezeului dumnezeilor și va propăși până se va împlini mânia; căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.

Human commentators are many times unreliable, but many Adventist commentators give witness to the obvious truth that it was verse thirty-six which the apostle Paul was paraphrasing in Second Thessalonians, when he addressed the man of sin.

Mulți comentatori omenești sunt adesea nesiguri, însă mulți comentatori adventiști dau mărturie despre adevărul evident că versetul treizeci și șase era acela pe care apostolul Pavel îl parafraza în a Doua Epistolă către Tesaloniceni, atunci când s-a referit la omul fărădelegii.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:2, 3.

> Să nu vă înșele nimeni în niciun chip; căci ziua aceea nu va veni până nu va veni mai întâi lepădarea de credință și nu va fi descoperit omul fărădelegii, fiul pierzării; potrivnicul, care se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este vrednic de închinare, așa încât se va așeza în Templul lui Dumnezeu, dându-se drept Dumnezeu. 2 Tesaloniceni 2:2, 3.

Verse thirty-six states that “he shall exalt himself, and magnify himself above every god,” and Paul says “that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped.” Clearly Smith had no prophetic authority to claim that the king of verse thirty-six was different from the king under discussion in the verses leading to verse thirty-six. Grammatically he had no justification for making his flawed application, and his claim that he did so because verse thirty-six possesses no characteristics of the papal power was a wresting of the Scripture in an attempt to establish a private interpretation.

Versetul treizeci și șase afirmă că „se va înălța pe sine și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu”, iar Pavel spune: „să se descopere omul fărădelegii, fiul pierzării; care se împotrivește și se înalță mai presus de tot ce se numește Dumnezeu sau de tot ce este vrednic de închinare”. Este limpede că Smith nu avea nicio autoritate profetică pentru a susține că împăratul din versetul treizeci și șase era diferit de împăratul aflat în discuție în versetele care conduc până la versetul treizeci și șase. Din punct de vedere gramatical, nu avea nicio îndreptățire să facă aplicarea sa greșită, iar afirmația lui că a procedat astfel deoarece versetul treizeci și șase nu posedă nicio caracteristică a puterii papale a fost o răstălmăcire a Scripturii, în încercarea de a întemeia o interpretare particulară.

> We have also a more sure word of prophecy; whereunto ye do well that ye take heed, as unto a light that shineth in a dark place, until the day dawn, and the day star arise in your hearts: Knowing this first, that no prophecy of the scripture is of any private interpretation. For the prophecy came not in old time by the will of man: but holy men of God spake as they were moved by the Holy Ghost. 2 Peter 1:19–21.

> Avem şi mai sigur cuvântul prorociei, la care bine faceţi că luaţi aminte, ca la o lumină care străluceşte într-un loc întunecos, până se va lumina de ziuă şi va răsări luceafărul de dimineaţă în inimile voastre; ştiind mai întâi aceasta, că nicio prorocie a Scripturii nu este de tâlcuire proprie. Căci prorocia n-a fost adusă în vechime prin voia omului, ci oamenii sfinţi ai lui Dumnezeu au vorbit mânaţi de Duhul Sfânt. 2 Petru 1:19–21.

Through the years of Laodicean Adventism there have been many Adventist theologians, pastors and authors who have addressed whether they think Smith’s application is correct or incorrect. An Australian pastor, Louis Were, who is long deceased, spent the majority of his ministry in opposing Smith’s false prophetic model. The reason for his opposition was not simply that Smith ultimately identified the king that comes to his end in verse forty-five as Turkey, but Smith’s platform also produced an incorrect application of Armageddon. In the 1980’s or thereabout an Adventist author penned a book titled, Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy? The author’s name is Donald Mansell, and the book is still available.

În decursul anilor adventismului laodicean au existat mulți teologi, pastori și autori adventiști care au abordat dacă ei consideră aplicarea lui Smith corectă sau incorectă. Un pastor australian, Louis Were, decedat de multă vreme, și-a petrecut cea mai mare parte a slujirii sale opunându-se modelului profetic fals al lui Smith. Motivul opoziției sale nu a fost doar acela că Smith l-a identificat în cele din urmă pe împăratul care ajunge la sfârșitul său în versetul patruzeci și cinci ca fiind Turcia, ci platforma lui Smith a produs și o aplicare greșită a Armaghedonului. În anii 1980, sau pe atunci, un autor adventist a scris o carte intitulată, Adventists and Armageddon, Have we Misunderstood Prophecy? Numele autorului este Donald Mansell, iar cartea este încă disponibilă.

Mansell tracks the history leading up to World War One and World War Two showing that when both those wars were seen to be approaching the Adventist evangelists began to employ Smith’s false application of Turkey marching to literal Jerusalem as a sign of Armageddon and the end of the world. He demonstrates by church membership roles that as each of the wars approached many souls were brought into the membership of the Adventist church, based upon the evangelist’s prophetic emphasis drawn from Smith’s flawed view of Armageddon.

Mansell urmărește istoria premergătoare Primului Război Mondial și Celui de-al Doilea Război Mondial, arătând că, atunci când s-a văzut că ambele războaie se apropie, evangheliștii adventiști au început să folosească aplicarea falsă a lui Smith, potrivit căreia Turcia urma să mărșăluiască spre Ierusalimul literal, ca semn al Armaghedonului și al sfârșitului lumii. El demonstrează, prin registrele de membri ale bisericii, că, pe măsură ce fiecare dintre războaie se apropia, multe suflete au fost aduse în rândurile membrilor Bisericii Adventiste, pe temeiul accentului profetic al evangheliștilor, derivat din concepția greșită a lui Smith despre Armaghedon.

When either war ended, and the flawed predictions were not fulfilled, the church lost more members than they had gained from the prophetic model that was constructed by Smith.

Când oricare dintre războaie s-a încheiat, iar predicțiile eronate nu s-au împlinit, biserica a pierdut mai mulți membri decât câștigase prin modelul profetic elaborat de Smith.

Through Smith’s rejection of the foundational message of the Millerites, and his willingness to promote his private interpretation of verse thirty-six to forty-five of Daniel, Smith’s logic produced a prophetic model based upon current events.

Prin respingerea de către Smith a mesajului fundamental al milleriților și prin disponibilitatea sa de a-și promova interpretarea personală a versetelor treizeci și șase până la patruzeci și cinci din Daniel, logica lui Smith a produs un model profetic bazat pe evenimentele curente.

In the argument between Smith and James White over the king who comes to his end in the last verse of Daniel eleven, James White presented a logic that succinctly represented Smith’s sandy prophetic foundation. White taught that “prophecy produces history, but history does not produce prophecy.”

În disputa dintre Smith și James White cu privire la împăratul care ajunge la sfârșitul său în ultimul verset din Daniel unsprezece, James White a prezentat o logică ce reprezenta în mod succint temelia profetică nisipoasă a lui Smith. White a susținut că „profeția produce istorie, dar istoria nu produce profeție”.

The evangelists of Adventism that worked before both wars employed the developing history to present Smith’s flawed prophetic model of Armageddon, and their work, which seemed so blessed leading up to the wars, produced a net loss when the prophetic model was demonstrated to be based upon a private interpretation.

Evangheliștii adventiști care au lucrat înaintea ambelor războaie au folosit istoria în desfășurare pentru a prezenta modelul profetic eronat al lui Smith despre Armagedon, iar lucrarea lor, care părea atât de binecuvântată în perioada premergătoare războaielor, a produs, în cele din urmă, un bilanț negativ atunci când s-a demonstrat că modelul profetic se întemeia pe o interpretare particulară.

> Beware of false prophets, which come to you in sheep’s clothing, but inwardly they are ravening wolves. Ye shall know them by their fruits. Do men gather grapes of thorns, or figs of thistles? Even so every good tree bringeth forth good fruit; but a corrupt tree bringeth forth evil fruit. A good tree cannot bring forth evil fruit, neither can a corrupt tree bring forth good fruit. Every tree that bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Wherefore by their fruits ye shall know them. Matthew 7:15–20.

> Păziți-vă de prorocii mincinoși, care vin la voi în haine de oi, dar pe dinăuntru sunt lupi răpitori. Îi veți cunoaște după roadele lor. Oare culeg oamenii struguri din spini sau smochine din mărăcini? Tot așa, orice pom bun aduce roade bune; dar pomul stricat aduce roade rele. Un pom bun nu poate aduce roade rele, nici un pom stricat nu poate aduce roade bune. Orice pom care nu aduce roade bune este tăiat și aruncat în foc. Așadar, după roadele lor îi veți cunoaște. Matei 7:15–20.

Smith’s willingness to promote a private prophetic model of the king in verse thirty-six bore the fruit of also creating an incorrect application of the Sixth Plague and Armageddon.

Dispoziția lui Smith de a promova un model profetic privat al împăratului din versetul treizeci și șase a avut ca rezultat și crearea unei aplicări greșite a celei de-a Șasea Plăgi și a Armaghedonului.

> And the sixth angel poured out his vial upon the great river Euphrates; and the water thereof was dried up, that the way of the kings of the east might be prepared. And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Behold, I come as a thief. Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame. And he gathered them together into a place called in the Hebrew tongue Armageddon. Revelation 16:12–16.

> Atunci al șaselea înger a vărsat potirul său peste râul cel mare, Eufrat; și apa lui a secat, ca să fie pregătită calea împăraților de la răsărit. Și am văzut trei duhuri necurate, asemenea unor broaște, ieșind din gura balaurului, și din gura fiarei, și din gura prorocului mincinos. Căci acestea sunt duhuri de demoni, făcând minuni, care se duc la împărații pământului și ai întregii lumi, ca să-i adune pentru războiul zilei celei mari a Dumnezeului Celui Atotputernic. Iată, Eu vin ca un hoț. Ferice de cel ce veghează și își păzește veșmintele, ca să nu umble gol și să i se vadă rușinea. Și i-a adunat într-un loc numit în limba evreiască Armaghedon. Apocalipsa 16:12–16.

As we have previously pointed out, the sixth plague comes after the close of human probation, so the warning contained to keep your garments, must refer to a testing issue that occurs before Michael stands up and human probation closes and the first plague begins. The sixth plague identifies the activities of the dragon, the beast and the false prophet, who are the threefold union that comes together at the soon-coming Sunday law. That threefold union is Modern Rome, and the symbol that identifies and establishes the threefold union of Modern Rome, are the “robbers of thy people,” who “exalt themselves to establish the vision” and “fall.”

După cum am arătat mai înainte, a șasea plagă vine după încheierea timpului de probă al omenirii; prin urmare, avertizarea de a-ți păzi veșmintele trebuie să se refere la o chestiune de încercare care are loc înainte ca Mihail să Se ridice, timpul de probă al omenirii să se încheie și prima plagă să înceapă. A șasea plagă identifică activitățile balaurului, ale fiarei și ale prorocului mincinos, care constituie întreita unire ce se formează odată cu legea duminicală ce va veni în curând. Acea întreită unire este Roma modernă, iar simbolul care identifică și stabilește întreita unire a Romei moderne sunt „jefuitorii poporului tău”, care „se înalță ca să împlinească vedenia” și „vor cădea”.

The warning of the sixth plague, when understood, allows a soul to keep his garments, but if it is rejected it leaves a soul naked, which is one of the five attributes of a Laodicean. The symbol that establishes that warning is the robbers of thy people, who exalt themselves and ultimately fall. Solomon said if God’s people do not have that vision, they perish.

Avertismentul celei de-a șasea plăgi, atunci când este înțeles, îi îngăduie unui suflet să-și păstreze veșmintele; dar, dacă este respins, lasă un suflet gol, ceea ce constituie unul dintre cele cinci atribute ale unui laodicean. Simbolul care întemeiază acel avertisment este tâlharii poporului tău, care se înalță pe ei înșiși și, în cele din urmă, cad. Solomon a spus că, dacă poporul lui Dumnezeu nu are acea viziune, piere.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Acolo unde nu este nicio vedenie, poporul piere; dar ferice de cel ce păzește legea. Proverbele 29:18.

The Hebrew word “perish” means “to make naked”, and John recorded, “Blessed is he that watcheth, and keepeth his garments, lest he walk naked, and they see his shame.” Smith was wrong on the King of the North, and that false prophetic foundation allowed him to develop a prophetic application that, if accepted, produces nakedness, which is a symbol of the Laodiceans, who are spewed out of the mouth of the Lord.

Evraicul „a pieri” înseamnă „a dezbrăca”, iar Ioan a consemnat: „Ferice de cel ce veghează și își păzește hainele, ca să nu umble gol și să i se vadă rușinea.” Smith s-a înșelat cu privire la Împăratul de la Miazănoapte, iar acea temelie profetică falsă i-a îngăduit să dezvolte o aplicare profetică care, dacă este acceptată, produce goliciune, care este un simbol al laodicenilor, care sunt vărsați din gura Domnului.

Smith had no problem arguing his new false identification of the King of the North against the prophetess’ husband James White. Adventist historians, and Sister White, address their famous disagreement. Ellen White rebuked both her husband and Smith for allowing their difference of opinion on who was represented by the king of the north in Daniel eleven, to be put into the public domain. In the very first Adventist publication after the Great Disappointment of 1844, James White wrote:

Smith ntabwo yagize ikibazo cyo kungurana ibitekerezo arwanya James White, umugabo w’umuhanuzikazi, ashyigikira iyo myirondoro mishya y’ikinyoma yerekeye Umwami wo mu Majyaruguru. Abanyamateka b’Abadivantisiti, ndetse na Sister White, bagaruka kuri uko kutumvikana kwabo kwamamaye. Ellen White yacyashye umugabo we na Smith bombi kubwo kwemera ko itandukaniro ry’ibitekerezo byabo ku birebana n’uwo Umwami wo mu Majyaruguru wo muri Daniyeli igice cya cumi na kimwe yagereranyaga, rishyirwa ahagaragara mu ruhame. Mu gitabo cya mbere cy’Abadivantisiti cyasohotse nyuma y’Ihungabana Rikomeye ryo mu 1844, James White yaranditse:

> “That Jesus rose up, and shut the door, and came to the Ancient of days, to receive his kingdom, at the 7th month, 1844, I fully believe. See Luke 13:25; Matthew 25:10; Daniel 7:13,14. But the standing up of Michael, Daniel 12:1, appears to be another event, for another purpose. His rising up in 1844, was to shut the door, and come to his Father, to receive his kingdom, and power to reign; but Michael’s standing up, is to manifest his kingly power, which he already has, in the destruction of the wicked, and in the deliverance of his people. Michael is to stand up at the time that the last power in chapter 11, comes to his end, and none to help him. This power is the last that treads down the true church of God: and as the true church is still trodden down, and cast out by all christendom, it follows that the last oppressive power has not ‘come to his end;’ and Michael has not stood up. This last power that treads down the saints is brought to view in Revelation 13:11-18. His number is 666.” James White, A Word to the Little Flock, 8.

> „Că Isus S-a ridicat, a închis ușa și a venit la Cel Îmbătrânit de zile, ca să primească împărăția Sa, în luna a 7-a, 1844, cred pe deplin. Vezi Luca 13:25; Matei 25:10; Daniel 7:13,14. Dar ridicarea lui Mihail, Daniel 12:1, pare a fi un alt eveniment, pentru un alt scop. Ridicarea Sa în 1844 a fost pentru a închide ușa și a veni la Tatăl Său, ca să primească împărăția Sa și puterea de a domni; dar ridicarea lui Mihail este pentru a-Și manifesta puterea Sa împărătească, pe care deja o are, în nimicirea celor răi și în eliberarea poporului Său. Mihail trebuie să Se ridice în vremea când cea din urmă putere din capitolul 11 ajunge la sfârșitul ei și nu va avea pe nimeni care s-o ajute. Această putere este cea din urmă care calcă în picioare adevărata biserică a lui Dumnezeu; și, deoarece adevărata biserică este încă călcată în picioare și lepădată de întreaga creștinătate, urmează că această din urmă putere asupritoare nu a „ajuns la sfârșitul ei”; și Mihail nu S-a ridicat. Această ultimă putere care calcă în picioare pe sfinți este adusă în atenție în Apocalipsa 13:11-18. Numărul ei este 666.” James White, A Word to the Little Flock, 8.

When Smith introduced his so-called “new light” on the subject of “the last power in Daniel chapter eleven,” James White saw Smith’s application, not as new light, but as an attack upon the foundations. The controversy of Rome as the king of the north in Daniel eleven that took place between Uriah Smith and James White possesses specific attributes, that as students of prophecy, we are to bring together with the other controversies of Adventist history concerning the symbol of Rome.

Cînd Smith a introdus așa-numita sa „lumină nouă” asupra subiectului „ultimei puteri din capitolul unsprezece al cărții Daniel”, James White a văzut aplicarea lui Smith nu ca pe o lumină nouă, ci ca pe un atac asupra temeliei. Controversa privind Roma ca împăratul de la miazănoapte din Daniel unsprezece, care a avut loc între Uriah Smith și James White, posedă atribute specifice pe care, ca studenți ai profeției, trebuie să le punem împreună cu celelalte controverse din istoria adventistă privitoare la simbolul Romei.

One of those attributes is the introduction of a private interpretation. Another attribute is that the application of the private interpretation requires a wresting of simple grammar, for Smith not only disregarded that every prophetic attribute in verse thirty-six addresses Rome, but he disregarded that the grammatical structure demands that the king of verse thirty-six must be the same king as represented in the previous passage.

Unul dintre acele atribute este introducerea unei interpretări private. Un alt atribut este că aplicarea interpretării private cere o răstălmăcire a gramaticii simple, căci Smith nu numai că a nesocotit faptul că fiecare atribut profetic din versetul treizeci și șase se referă la Roma, ci a nesocotit și faptul că structura gramaticală cere ca împăratul din versetul treizeci și șase să fie același împărat ca cel reprezentat în pasajul precedent.

Another is that the private interpretation was a rejection of foundational truths. Another is that it represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy. Another characteristic is that the first flawed idea concerning Rome will lead to a prophetic model that disallows a person from keeping his garments as they approach the close of human probation. Another was the willingness to promote his private interpretation publicly. Another is that the private interpretation is invariably identified as new light. All of these attributes are represented within the current discussion of the “robbers of thy people.”

Un alt aspect este că interpretarea particulară constituia o respingere a adevărurilor fundamentale. Un altul este că ea reprezintă o respingere a autorității Spiritului Profeției. O altă caracteristică este că prima idee greșită privitoare la Roma va conduce la un model profetic care nu îngăduie unei persoane să-și păstreze veșmintele pe măsură ce se apropie încheierea timpului de probă al omenirii. Un altul a fost disponibilitatea de a-și promova public interpretarea particulară. Un altul este că interpretarea particulară este identificată în mod invariabil ca lumină nouă. Toate aceste trăsături sunt reprezentate în cadrul discuției actuale despre „tâlharii poporului tău”.

When the last controversy of Rome, which was typified by the first controversy of Rome identifying the “robbers of thy people,” is brought together with the prophetic line of Uriah Smith’s and James White’s controversy we will see that one class will be building their prophetic model upon a private interpretation, which rejects foundational truth.

Atunci când ultima controversă a Romei, care a fost prefigurată de prima controversă a Romei, identificându-i pe „jefuitorii poporului tău”, este pusă împreună cu linia profetică a controversei lui Uriah Smith și James White, vom vedea că o anumită clasă își va clădi modelul profetic pe o interpretare particulară, care respinge adevărul fundamental.

The rejection of the foundational truths automatically represents a rejection of the authority of the Spirit of Prophecy, which so soundly defends those foundational truths. That class will also be willing to present their view publicly, regardless of any concerns that may be raised about the impact the teaching might have upon God’s people around the globe.

Respingerea adevărurilor fundamentale reprezintă în mod automat o respingere a autorității Spiritului Profetic, care apără atât de temeinic acele adevăruri fundamentale. Acea categorie va fi, de asemenea, dispusă să-și prezinte public punctul de vedere, fără a ține seama de orice preocupări care ar putea fi ridicate cu privire la impactul pe care această învățătură l-ar putea avea asupra poporului lui Dumnezeu din întreaga lume.

Immediately after 1844, in the first generation of Adventism, another controversy about Rome was introduced. That controversy continued to be agitated, until the false view was accepted in the third generation of Adventism. We will consider the controversy of the “daily” as the fourth of six lines we are now considering in the model of line upon line.

Imediat după 1844, în prima generație a adventismului, a fost introdusă o altă controversă cu privire la Roma. Acea controversă a continuat să fie agitată, până când concepția falsă a fost acceptată în a treia generație a adventismului. Vom considera controversa privitoare la „necurmata” ca fiind a patra dintre cele șase linii pe care le avem acum în vedere în modelul „linie peste linie”.

But before we take up the fourth line of the controversies of Rome, it needs to be remembered that in the previous article, when we were addressing verse ten of Daniel chapter eleven, we stated “Verse ten also directly connects the “seven times” of Leviticus twenty-six to the hidden history, but that line of truth is outside what we are here setting forth.”

Dar, înainte de a aborda a patra linie a controverselor Romei, trebuie să ne amintim că, în articolul precedent, când tratam versetul zece din capitolul unsprezece al cărții lui Daniel, am afirmat: „Versetul zece leagă, de asemenea, în mod direct «cele șapte vremi» din Leviticul douăzeci și șase de istoria ascunsă, dar acea linie a adevărului este în afara celor pe care le expunem aici.”

Uriah Smith was the leader in rejecting the seven times in 1863. He had rejected the increase of knowledge upon that subject that was presented in the articles on the subject, penned by Hiram Edson and published in the Review in 1856. The implications of Smith being associated with a movement that presented the seven times, but who thereafter rejected an increase of knowledge upon that very subject is also outside of the subject of the characteristics of Smith’s introduction of what he claimed was new light on the subject of the king of the north, but when we conclude our overview of the line of the Adventist controversies of Rome, we will return to both the significance of verse ten of chapter eleven of Daniel, and also what is represented by Smith’s rejection of the Laodicean message that arrived in 1856 with the increase of knowledge on the seven times.

Uriah Smith a fost principalul conducător în respingerea celor șapte vremi în anul 1863. El respinsese sporirea cunoștinței cu privire la acel subiect, care fusese prezentată în articolele asupra subiectului, redactate de Hiram Edson și publicate în Review în 1856. Implicațiile faptului că Smith era asociat cu o mișcare care prezentase cele șapte vremi, dar care ulterior a respins o sporire a cunoștinței chiar asupra acelui subiect, sunt de asemenea în afara subiectului caracteristicilor introducerii de către Smith a ceea ce el susținea că era lumină nouă cu privire la subiectul împăratului de la miazănoapte; însă, când vom încheia trecerea noastră în revistă a liniei controverselor adventiste cu privire la Roma, ne vom întoarce atât la semnificația versetului zece din capitolul unsprezece din Daniel, cât și la ceea ce este reprezentat de respingerea de către Smith a soliei Laodiceei, care a sosit în 1856 odată cu sporirea cunoștinței asupra celor șapte vremi.

> “Our faith in reference to the messages of the first, second, and third angels was correct. The great waymarks we have passed are immovable. Although the hosts of hell may try to tear them from their foundation, and triumph in the thought that they have succeeded, yet they do not succeed. These pillars of truth stand firm as the eternal hills, unmoved by all the efforts of men combined with those of Satan and his host. We can learn much, and should be constantly searching the Scriptures to see if these things are so.” Evangelism, 223.

> „Credința noastră cu privire la solii celor dintâi, al doilea și al treilea înger a fost corectă. Marile semne de hotar pe care le-am trecut sunt de neclintit. Deși oștirile iadului pot încerca să le smulgă din temelia lor și să triumfe la gândul că au izbutit, totuși nu izbutesc. Acești stâlpi ai adevărului stau neclintiți ca dealurile cele veșnice, nemișcați de toate strădaniile oamenilor unite cu ale lui Satana și ale oștirii lui. Putem învăța mult și ar trebui să cercetăm neîncetat Scripturile, ca să vedem dacă aceste lucruri sunt așa.” Evanghelizare, 223.

> “The great waymarks of truth, showing us our bearings in prophetic history, are to be carefully guarded, lest they be torn down, and replaced with theories that would bring confusion rather than genuine light.” Selected Messages, book 2, 101, 102.

> „Marile repere ale adevărului, care ne arată orientarea în istoria profetică, trebuie să fie păzite cu grijă, ca nu cumva să fie dărâmate și înlocuite cu teorii care ar aduce confuzie mai degrabă decât lumină adevărată.” Selected Messages, cartea 2, 101, 102.

> “At this time many efforts will be made to unsettle our faith in the sanctuary question; but we must not waver. Not a pin is to be moved from the foundations of our faith. Truth is still truth. Those who become uncertain will drift into erroneous theories, and will finally find themselves infidel in regard to the past evidence we have had of what is truth. The old waymarks must be preserved, that we lose not our bearings.” Manuscript Releases, volume 1, 55

> „În acest timp se vor face multe eforturi pentru a ne clătina credința în chestiunea sanctuarului; dar nu trebuie să șovăim. Nici măcar un țăruș nu trebuie mutat din temeliile credinței noastre. Adevărul este încă adevăr. Cei care ajung nesiguri vor aluneca în teorii rătăcite și, în cele din urmă, se vor afla necredincioși cu privire la dovezile din trecut pe care le-am avut despre ceea ce este adevăr. Vechile semne de hotar trebuie păstrate, ca să nu ne pierdem orientarea.” Manuscript Releases, volumul 1, 55

Back to Articles