Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Nineteen

Cartea lui Daniel - Numărul o sută nouăsprezece

The Prophetic Significance of Historical Waymarks: Understanding the Last Days Through Biblical Symbolism

Semnificația profetică a reperelor istorice: înțelegerea zilelor de pe urmă prin simbolism biblic

Author

Jeff Pippenger

Published

March 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The one-hundred and forty-four thousand are represented as those who are purified by the Messenger of the Covenant, and the great multitude are represented by the white robes of martyrdom. The first of the two sacred periods of the last days identifies the work of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant, and the second period represents the work of Elijah. The first period represents the investigative judgment of the living of Laodicean Adventism and the second period represents the executive judgment of modern Rome.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt reprezentați ca aceia care sunt purificați de Solul Legământului, iar marea mulțime este reprezentată prin veșmintele albe ale martiriului. Prima dintre cele două perioade sacre ale zilelor de pe urmă identifică lucrarea solului care pregătește calea pentru Solul Legământului, iar a doua perioadă reprezintă lucrarea lui Ilie. Prima perioadă reprezintă judecata de cercetare a celor vii din adventismul laodicean, iar a doua perioadă reprezintă judecata executivă asupra Romei moderne.

The “sign” to flee the cities in the last days has been misunderstood by Laodicean Adventism. Sister White informs us the destruction of Jerusalem from 66 to 70 AD provides an illustration of the warning sign for God’s people in the last days.

„Semnul” de a fugi din orașe în zilele din urmă a fost înțeles greșit de adventismul laodicean. Sora White ne informează că distrugerea Ierusalimului din perioada 66–70 d.Hr. oferă o ilustrare a semnului de avertizare pentru poporul lui Dumnezeu în zilele din urmă.

> “The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> „Nu este departe vremea când, asemenea ucenicilor de la început, vom fi siliți să căutăm un adăpost în locuri pustii și singuratice. După cum asedierea Ierusalimului de către oștirile romane a fost semnalul de fugă pentru creștinii iudeeni, tot astfel asumarea puterii de către națiunea noastră prin decretul care impune sabatul papal va fi pentru noi o avertizare. Atunci va fi timpul să părăsim marile orașe, pregătindu-ne să le părăsim apoi și pe cele mai mici, pentru locuințe retrase, în locuri izolate, printre munți.” Testimonies, volumul 5, 464.

The siege of Jerusalem which was the sign to flee was the first siege brought by Cestius. Cestius therefore represented a threat that was temporarily removed, for once he set the siege, he then withdrew mysteriously, and historians have never been able to determine his logic for doing so.

Opsada Jeruzalema koja je bila znak za bježanje bila je prva opsada koju je poveo Cestije. Cestije je, dakle, predstavljao prijetnju koja je bila privremeno uklonjena, jer nakon što je uspostavio opsadu, zatim se na tajanstven način povukao, a povjesničari nikada nisu uspjeli utvrditi njegovu logiku za takav postupak.

> “After the Romans under Cestius had surrounded the city, they unexpectedly abandoned the siege when everything seemed favorable for an immediate attack.” The Great Controversy, 31.

> „După ce romanii, sub conducerea lui Cestius, au înconjurat cetatea, ei au părăsit pe neașteptate asediul, când totul părea favorabil unui atac imediat.” Tragedia veacurilor, 31.

In the 1880’s and 1890’s Senator Henry W. Blair from New Hampshire introduced a series of bills in Congress to designate Sunday as the National Day of Rest. These bills were commonly referred to as “Blair Sunday Bills.” Senator Blair was a strong advocate for observing Sunday as a day of rest and religious observance. He believed that a uniform day of rest would have positive moral and social effects on American society. While his efforts gained some support, especially from religious groups, they also faced opposition, including concerns about the separation of church and state.

प्र.सं. १८८० र १८९० का दशकहरूमा, न्यू हैम्पशायरका सेनेटर हेनरी डब्ल्यु. ब्लेयरले आइतबारलाई राष्ट्रिय विश्राम-दिनको रूपमा तोक्न कांग्रेसमा विधेयकहरूको एक शृङ्खला प्रस्तुत गरे। यी विधेयकहरूलाई सामान्यतया “ब्लेयर सन्डे बिल्स” भनिन्थ्यो। सेनेटर ब्लेयर आइतबारलाई विश्राम र धार्मिक पालनको दिनका रूपमा मान्ने कुराका दृढ समर्थक थिए। उनको विश्वास थियो कि विश्रामको एकरूप दिनले अमेरिकी समाजमा सकारात्मक नैतिक तथा सामाजिक प्रभाव पार्नेछ। उनका प्रयासहरूले, विशेषतः धार्मिक समूहहरूबाट, केही समर्थन प्राप्त गरे तापनि, तिनले चर्च र राज्यको पृथक्करणसम्बन्धी चिन्तासहितको विरोधको पनि सामना गरे।

This was the first attempt to pass Sunday legislation in the history of the earth beast that was destined to speak as a dragon when it ultimately will pass a Sunday law. It was these series of Blair bills that A. T. Jones, one of the messengers of the 1888 General Conference session, went into the halls of Congress and so eloquently opposed. After a few attempts Senator Blair lost the momentum for his push for a National Day of Rest. In direct connection with that history, and the implications of a National Day of Rest (Sunday), the historical record of the counsel of Ellen White can be reviewed.

Acesta a fost primul demers de a adopta o legislație duminicală în istoria fiarei pământului, care era menită să vorbească asemenea unui balaur atunci când, în cele din urmă, va adopta o lege duminicală. Tocmai aceste serii de proiecte de lege Blair au fost acelea pe care A. T. Jones, unul dintre solii sesiunii Conferinței Generale din 1888, a intrat în sălile Congresului și li s-a împotrivit cu atâta elocvență. După câteva încercări, senatorul Blair și-a pierdut elanul în promovarea unei Zile Naționale de Odihnă. În legătură directă cu această istorie și cu implicațiile unei Zile Naționale de Odihnă (duminica), poate fi revizuită mărturia istorică a sfaturilor lui Ellen White.

What is found in the review of her warnings of the Sunday law, is serious and widely misunderstood in Laodicean Adventism. In the context of needing to be out of the cities, which in the passage just cited, she wrote that, “it will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” She repeatedly taught that God’s people needed to live in the country, but her counsels on the subject of country living before 1888 places her direction to leave the cities in the context that in the near future God’s people would need to leave the cities. After 1888, in her written direction concerning country living, she never deviated from the counsel that we should already be out of the cities.

Ceea ce se găsește în trecerea în revistă a avertizărilor ei cu privire la legea duminicală este grav și larg înțeles greșit în adventismul laodicean. În contextul necesității de a fi ieșiți din orașe, context în care, în pasajul tocmai citat, ea a scris că „atunci va fi timpul să părăsim marile orașe, ca pregătire pentru părăsirea celor mai mici, spre locuințe retrase în locuri izolate printre munți.” Ea a învățat în repetate rânduri că poporul lui Dumnezeu avea nevoie să locuiască la țară, însă sfaturile ei cu privire la subiectul viețuirii la țară înainte de 1888 plasează îndrumarea ei de a părăsi orașele în contextul că, în viitorul apropiat, poporul lui Dumnezeu va avea nevoie să părăsească orașele. După 1888, în îndrumările ei scrise cu privire la viețuirea la țară, ea nu s-a abătut niciodată de la sfatul că ar trebui deja să fim ieșiți din orașe.

The Blair National Day of Rest bills that arrived in history were the “sign” to leave the cities, and though the Blair bills lost the momentum necessary to accomplish the task, and withdrew into the darkness of history, the “sign” to flee had been given. It had been given at the historical waymark of the first siege, that was brought by Cestius. The soon-coming Sunday law is represented by the siege of Titus, and if any Laodicean Adventists are still in the cities when that siege arrives, they will die with the wicked.

Proiectele de lege Blair privind Ziua Națională de Odihnă care au apărut în istorie au fost „semnul” de a părăsi orașele și, deși proiectele Blair și-au pierdut impulsul necesar pentru a împlini această lucrare și s-au retras în întunericul istoriei, „semnul” de a fugi fusese dat. El fusese dat la reperul istoric al primei asedieri, aduse de Cestius. Legea duminicală care va veni în curând este reprezentată de asediul lui Titus, iar dacă vreun adventist laodicean se va mai afla încă în orașe când va sosi acel asediu, va muri împreună cu cei nelegiuiți.

There are two prophetic periods in the last days. They are separated by the soon-coming Sunday law. The first period is the investigative judgment of the living in Laodicean Adventism, and the second period is the executive judgment of the whore of Rome. Those two periods are repeatedly illustrated, for it is in those two periods that the parable of the ten virgins is fulfilled to the very letter, as it was in Millerite history. The tarrying time in the parable is the tarrying time of Habakkuk chapter two, so the two periods we are considering were also illustrated by Habakkuk chapter two. The parable of the ten virgins, and Habakkuk chapter two, were fulfilled to the very letter in Millerite history, and when they were, Ezekiel chapter twelve, verses twenty-one to twenty-eight was also fulfilled.

Mu mpera z’imperuka harimo ibihe bibiri by’ubuhanuzi. Bitandukanywa n’itegeko ryo ku cyumweru rigiye kuza vuba. Igihe cya mbere ni urubanza rw’igenzura rw’abazima mu Bwadiventisiti bwa Lawodikiya, naho igihe cya kabiri ni urubanza nyubahiriza rw’indaya ya Roma. Ibyo bihe byombi byagaragajwe kenshi, kuko ari muri ibyo bihe byombi wa mugani w’abakobwa cumi usohoreramo uko wakabaye kwose, nk’uko byagenze mu mateka y’Abamilerite. Igihe cyo gutinda kiri muri uwo mugani ni cyo gihe cyo gutinda cyo muri Habakuki igice cya kabiri, bityo ibyo bihe byombi turimo kureba na byo byagaragajwe kandi na Habakuki igice cya kabiri. Umugani w’abakobwa cumi, na Habakuki igice cya kabiri, byasohoye uko byakabaye kwose mu mateka y’Abamilerite, kandi igihe byasohoraga, Ezekiyeli igice cya cumi na kabiri, umurongo wa makumyabiri n’umwe kugeza ku wa makumyabiri n’umunani, na wo wasohoye.

The last eight verses from Ezekiel chapter twelve, identify a time when the “effect of every vision” will be fulfilled, at a time when God would “no longer prolong” His visions. The two periods of history that are repeated so often and identify the investigative judgment of the living in Laodicean Adventism, and the executive judgment of the whore of Tyre, is the prophetic period where every vision within the Bible reaches its perfect and final fulfillment. In that period the one hundred and forty-four thousand are established, and they represent the class that does not die, and live until Christ returns. In Luke chapter twenty-one Christ identifies a “sign” that identifies when that generation has arrived.

Ultimele opt versete din capitolul doisprezece al cărții lui Ezechiel indică un timp în care „împlinirea fiecărei vedenii” va avea loc, într-un timp când Dumnezeu „nu va mai întârzia” vedeniile Sale. Cele două perioade ale istoriei care sunt repetate atât de des și care identifică judecata de cercetare a celor vii în adventismul laodicean și judecata executivă a curvei Tirului constituie perioada profetică în care fiecare vedenie din cadrul Bibliei ajunge la împlinirea sa desăvârșită și finală. În acea perioadă sunt statorniciți cei o sută patruzeci și patru de mii, iar ei reprezintă clasa care nu moare, ci trăiește până la întoarcerea lui Hristos. În capitolul douăzeci și unu din Luca, Hristos identifică un „semn” care arată când acea generație a sosit.

In the two histories represented by the “sign” to flee, as set forth by Christ in connection with the abomination of desolation, two periods are marked, and their beginning and endings have a “sign” at the beginning of the period and “signs” at the ending. The “sign” that Christ identified as representing the final generation who would live until He came in the clouds is the evidence that we are now in the final generation of earth’s history.

În cele două istorii reprezentate prin „semnul” de a fugi, așa cum a fost prezentat de Hristos în legătură cu urâciunea pustiirii, sunt marcate două perioade, iar începuturile și sfârșiturile lor au câte un „semn” la începutul perioadei și „semne” la încheiere. „Semnul” pe care Hristos l-a identificat ca reprezentând generația finală care avea să trăiască până când El va veni pe nori este dovada că noi ne aflăm acum în generația finală a istoriei pământului.

In Luke chapter twenty-one, Jesus identifies the history from the three and a half years trampling down and destruction of literal Jerusalem from the year 66 unto the year 70, unto the end of the three and a half years of trampling down of spiritual Jerusalem that began in 538 and ended in 1798.

În capitolul douăzeci și unu din Luca, Isus identifică istoria de la cei trei ani și jumătate de călcare în picioare și distrugerea Ierusalimului literal din anul 66 până în anul 70, până la sfârșitul celor trei ani și jumătate de călcare în picioare a Ierusalimului spiritual, care a început în 538 și s-a încheiat în 1798.

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. But woe unto them that are with child, and to them that give suck, in those days! for there shall be great distress in the land, and wrath upon this people. And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:20–24.

> Iar când veți vedea Ierusalimul înconjurat de oști, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei ce sunt în Iudeea să fugă la munți; și cei ce sunt în mijlocul lui să iasă afară; și cei ce sunt prin ținuturi să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, ca să se împlinească toate cele scrise. Dar vai de cele însărcinate și de cele ce dau să sugă în acele zile! Căci va fi mare strâmtorare în țară și mânie peste poporul acesta. Și vor cădea sub ascuțișul sabiei și vor fi duși robi între toate neamurile; iar Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri, până se vor împlini vremurile neamurilor. Luca 21:20–24.

The “times” of the Gentiles trampling down Jerusalem is in the plural, for it represents the trampling down of literal Jerusalem that ended in the year 70, and the trampling down of spiritual Jerusalem that ended in 1798. The Gentiles represent both paganism and papalism, and it is those two powers that are the subject of the vision in the question of Daniel chapter eight, that asks, “How long.”

„Timpurile” călcării în picioare a Ierusalimului de către neamuri sunt la plural, deoarece ele reprezintă călcarea în picioare a Ierusalimului literal, care s-a încheiat în anul 70, și călcarea în picioare a Ierusalimului spiritual, care s-a încheiat în 1798. Neamurile reprezintă atât păgânismul, cât și papalitatea, iar aceste două puteri constituie subiectul vedeniei din întrebarea din Daniel capitolul opt, care întreabă: „Până când?”

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Apoi am auzit un sfânt vorbind; și un alt sfânt a zis acelui sfânt care vorbea: „Până când va ține vedenia despre jertfa necurmată și despre fărădelegea pustiirii, care dau atât sanctuarul, cât și oștirea, să fie călcate în picioare?” Daniel 8:13.

The “times of the Gentiles” in Luke chapter twenty-one, is referring to the twenty-five hundred and twenty years of God’s vengeance upon the northern kingdom which began in 723 BC and concluded in 1798. The year 538 marks when the man of sin stood in the holy place and proclaimed that he was God, thus dividing the period into two equal periods of twelve hundred and sixty years. The second period of twelve hundred and sixty years is the same history that is marked as concluding in Luke chapter twenty-one, verse twenty-four, when the “times of the Gentiles” was fulfilled. In the historical narrative that Jesus is identifying for His disciples verse twenty-four brings the testimony given to the disciples to the “time of the end” in 1798. From there Jesus begins to identify the “signs” associated with the Millerite movement.

„Vremurile neamurilor” din Luca, capitolul douăzeci și unu, se referă la cei două mii cinci sute douăzeci de ani ai răzbunării lui Dumnezeu asupra împărăției de nord, care au început în anul 723 î.Hr. și s-au încheiat în 1798. Anul 538 marchează momentul când omul fărădelegii a stat în locul sfânt și a proclamat că el este Dumnezeu, împărțind astfel perioada în două perioade egale de o mie două sute șaizeci de ani. A doua perioadă de o mie două sute șaizeci de ani este aceeași istorie care este indicată ca încheindu-se în Luca, capitolul douăzeci și unu, versetul douăzeci și patru, când „vremurile neamurilor” s-au împlinit. În narațiunea istorică pe care Isus o identifică pentru ucenicii Săi, versetul douăzeci și patru aduce mărturia dată ucenicilor la „vremea sfârșitului” din 1798. De acolo, Isus începe să identifice „semnele” asociate cu mișcarea millerită.

> And there shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars; and upon the earth distress of nations, with perplexity; the sea and the waves roaring; Men’s hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth: for the powers of heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in a cloud with power and great glory. And when these things begin to come to pass, then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh. Luke 21:25–28.

> Și vor fi semne în soare, în lună și în stele; iar pe pământ va fi strâmtorare printre neamuri, cu nedumerire; marea și valurile vor vuia; inimile oamenilor vor slăbi de frică și din pricina așteptării lucrurilor care vor veni peste pământ; căci puterile cerurilor vor fi zguduite. Și atunci Îl vor vedea pe Fiul omului venind pe un nor, cu putere și mare slavă. Iar când aceste lucruri vor începe să se întâmple, priviți în sus și ridicați-vă capetele, pentru că răscumpărarea voastră se apropie. Luca 21:25–28.

Jesus states that “there shall be signs,” and He identifies them as signs in the sun and moon, and in the stars, the distress of nations, the powers of heaven being shaken and then the Son of man comes in a cloud. All these “signs,” were fulfilled in the Millerite history.

Isus afirmă că „vor fi semne” și le identifică drept semne în soare și în lună și în stele, strâmtorarea neamurilor, puterile cerurilor fiind clătinate, iar apoi Fiul omului vine pe un nor. Toate aceste „semne” s-au împlinit în istoria millerită.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> „Profeția nu numai că prezice felul și scopul venirii lui Hristos, ci prezintă și semne prin care oamenii trebuie să cunoască atunci când ea este aproape. Isus a spus: «Vor fi semne în soare, în lună și în stele.» Luca 21:25. «Soarele se va întuneca, luna nu-și va mai da lumina ei, stelele cerului vor cădea, iar puterile care sunt în ceruri vor fi clătinate. Atunci Îl vor vedea pe Fiul omului venind pe nori, cu mare putere și slavă.» Marcu 13:24–26. Revelatorul descrie astfel primul dintre semnele care trebuie să preceadă a doua venire: «A fost un mare cutremur de pământ; soarele s-a făcut negru ca un sac de păr, iar luna s-a făcut ca sângele.» Apocalipsa 6:12.

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded. . ..

> „Aceste semne au fost văzute înainte de începutul secolului al nouăsprezecelea. În împlinirea acestei profeții a avut loc, în anul 1755, cel mai cumplit cutremur de pământ care a fost vreodată consemnat....”

> “Twenty-five years later appeared the next sign mentioned in the prophecy—the darkening of the sun and moon. What rendered this more striking was the fact that the time of its fulfillment had been definitely pointed out. In the Saviour’s conversation with His disciples upon Olivet, after describing the long period of trial for the church,—the 1260 years of papal persecution, concerning which He had promised that the tribulation should be shortened,—He thus mentioned certain events to precede His coming, and fixed the time when the first of these should be witnessed: ‘In those days, after that tribulation, the sun shall be darkened, and the moon shall not give her light.’ Mark 13:24. The 1260 days, or years, terminated in 1798. A quarter of a century earlier, persecution had almost wholly ceased. Following this persecution, according to the words of Christ, the sun was to be darkened. On the 19th of May, 1780, this prophecy was fulfilled. . ..

> „Douăzeci și cinci de ani mai târziu s-a arătat următorul semn menționat în profeție — întunecarea soarelui și a lunii. Ceea ce făcea aceasta și mai izbitoare era faptul că timpul împlinirii ei fusese indicat în mod precis. În convorbirea Mântuitorului cu ucenicii Săi pe Muntele Măslinilor, după ce a descris lunga perioadă de încercare a bisericii — cei 1260 de ani ai persecuției papale, cu privire la care El făgăduise că necazul avea să fie scurtat —, El a amintit astfel anumite evenimente care urmau să preceadă venirea Sa și a fixat timpul când primul dintre acestea avea să fie văzut: „În zilele acelea, după necazul acesta, soarele se va întuneca și luna nu-și va mai da lumina ei.” Marcu 13:24. Cele 1260 de zile, sau ani, s-au încheiat în 1798. Cu un sfert de secol mai devreme, persecuția aproape că încetase cu totul. După această persecuție, potrivit cuvintelor lui Hristos, soarele trebuia să se întunece. La 19 mai 1780, această profeție s-a împlinit....”

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 304, 306–308.

> „Hristos le poruncise poporului Său să vegheze la semnele venirii Sale și să se bucure atunci când vor vedea semnele Regelui lor care vine. «Când vor începe să se întâmple aceste lucruri», a spus El, «atunci să vă uitați în sus și să vă ridicați capetele, pentru că izbăvirea voastră se apropie.» El le-a arătat urmașilor Săi pomii primăverii care înmuguresc și a spus: «Când înfrunzesc, voi vedeți și cunoașteți de la voi înșivă că vara este acum aproape. Tot așa și voi, când veți vedea că se întâmplă aceste lucruri, să știți că Împărăția lui Dumnezeu este aproape.» Luca 21:28, 30, 31.” Tragedia veacurilor, 304, 306–308.

The triple application of the three Rome’s identify that in the trampling down of Jerusalem by pagan Rome and then by papal Rome, the trampling down of the sanctuary and the host by modern Rome was represented by a period of either twelve hundred and sixty days (pagan Rome), or twelve hundred and sixty prophetic years (papal Rome). The symbolic twelve hundred and sixty days (forty-two months) identifying the period of modern Rome’s persecution of God’s faithful people will be each period with a singular “sign” that identifies the time of flight for the faithful of that period. Each of the three periods ends with a manifestation of several “signs,” not a singular “sign” as at the beginning of the period.

Triplul mod de aplicare al celor trei Rome identifică faptul că, în călcarea în picioare a Ierusalimului de către Roma păgână și apoi de către Roma papală, călcarea în picioare a sanctuarului și a oștirii de către Roma modernă a fost reprezentată printr-o perioadă fie de o mie două sute șaizeci de zile (Roma păgână), fie de o mie două sute șaizeci de ani profetici (Roma papală). Cele o mie două sute șaizeci de zile simbolice (patruzeci și două de luni), care identifică perioada persecuției poporului credincios al lui Dumnezeu de către Roma modernă, vor fi pentru fiecare perioadă însoțite de un singur „semn”, care identifică timpul fugii pentru cei credincioși ai acelei perioade. Fiecare dintre cele trei perioade se încheie cu o manifestare a mai multor „semne”, nu a unui singur „semn”, ca la începutul perioadei.

> “It is at midnight that God manifests His power for the deliverance of His people. The sun appears, shining in its strength. Signs and wonders follow in quick succession. The wicked look with terror and amazement upon the scene, while the righteous behold with solemn joy the tokens of their deliverance. Everything in nature seems turned out of its course. The streams cease to flow. Dark, heavy clouds come up and clash against each other. In the midst of the angry heavens is one clear space of indescribable glory, whence comes the voice of God like the sound of many waters, saying: ‘It is done.’ Revelation 16:17.” The Great Controversy, 636.

> „La miezul nopții Dumnezeu Își manifestă puterea pentru izbăvirea poporului Său. Soarele apare, strălucind în tăria lui. Semne și minuni urmează în succesiune rapidă. Cei răi privesc scena cu groază și uimire, în timp ce cei neprihăniți contemplă cu bucurie solemnă semnele izbăvirii lor. Totul în natură pare scos din cursul său. Apele încetează să mai curgă. Nori întunecați și grei se ridică și se izbesc unii de alții. În mijlocul cerului înfuriat se află un spațiu limpede de o slavă de nedescris, de unde vine glasul lui Dumnezeu ca vuietul unor ape mari, zicând: «S-a isprăvit.» Apocalipsa 16:17.” Tragedia veacurilor, 636.

The period of the executive judgment upon the whore of Rome begins with the lifting up of the ensign that identifies that God’s other flock that is still in Babylon should flee. That period ends with “signs and wonders.” That period begins with the “second voice” of Revelation chapter eighteen, and it ends with the voice of God. Of course, the first and second voices of Revelation chapter eighteen is the voice of Christ. The first voice identifies the beginning of the investigative judgment of the living Laodicean Adventist church, and the second voice identifies the end of that period, but also marks the beginning of the executive judgment upon the whore of Rome.

Okres izvršne sodbe nad rimsko nečistnico se začne z dvigom prapora, ki naznanja, da mora Božja druga čreda, ki je še vedno v Babilonu, zbežati. Ta obdobje se konča z »znaki in čudeži«. To obdobje se začne z »drugim glasom« iz osemnajstega poglavja Razodetja in se konča z Božjim glasom. Seveda sta prvi in drugi glas iz osemnajstega poglavja Razodetja Kristusov glas. Prvi glas označuje začetek preiskovalne sodbe nad živo laodikejsko adventistično cerkvijo, drugi glas pa označuje konec tega obdobja, hkrati pa tudi začetek izvršne sodbe nad rimsko nečistnico.

The complete history is governed by the week in which Christ confirmed the covenant, and the soon-coming Sunday law is typified as the middle waymark as typified by the cross. Both histories possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending in either history is represented by God’s voice. They also represent the truth, for the middle waymark is the rebellion of the Sunday law, and the Hebrew word “truth” was created with the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet. The first voice of Revelation chapter eighteen is the voice of Christ, the last voice is the voice of God, and the voice in the middle, also being the voice of God, is also where the rebellion of the thirteenth letter is represented by the earth beast “speaking” as a dragon, as represented in Revelation chapter THIRTEEN.

پوری تاریخ اُس ہفتے کے تحت منضبط ہے جس میں مسیح نے عہد کو قائم کیا، اور عنقریب آنے والا اتوار کے قانون کو درمیانی نشان کے طور پر مثالی طور پر ظاہر کیا گیا ہے، جیسا کہ صلیب کے ذریعے مثالی طور پر ظاہر کیا گیا۔ دونوں تاریخیں الفا اور اومیگا کی مہر رکھتی ہیں، کیونکہ دونوں میں ابتدا اور انتہا خدا کی آواز سے ممثل ہیں۔ وہ سچائی کی بھی نمائندگی کرتی ہیں، کیونکہ درمیانی نشان اتوار کے قانون کی بغاوت ہے، اور عبرانی لفظ “سچائی” عبرانی حروفِ تہجی کے پہلے، تیرھویں، اور آخری حروف سے بنایا گیا تھا۔ مکاشفہ باب اٹھارہ کی پہلی آواز مسیح کی آواز ہے، آخری آواز خدا کی آواز ہے، اور درمیان کی آواز، جو خدا کی آواز بھی ہے، وہی مقام بھی ہے جہاں تیرھویں حرف کی بغاوت زمین کے حیوان کے ذریعے، جو اژدہا کی مانند “بولتا” ہے، ممثل کی گئی ہے، جیسا کہ مکاشفہ باب تیرہ میں ظاہر کیا گیا ہے۔

The ensign at the soon-coming Sunday law represents the “sign” to flee for God’s faithful, but it also identifies that the beginning of the prophetic period that ends with the ensign being lifted up must also have a “sign.” That “sign” is what Jesus identifies as evidence that the last generation of planet earth has arrived. In Luke chapter twenty-one the disciples ask what Christ meant when He identified that the temple was going to be destroyed.

Steagul din timpul apropiatei legi duminicale reprezintă „semnul” de fugă pentru cei credincioși ai lui Dumnezeu, dar el indică, de asemenea, că începutul perioadei profetice care se încheie cu ridicarea steagului trebuie să aibă și el un „semn”. Acel „semn” este ceea ce Isus identifică drept dovada că a sosit ultima generație a planetei Pământ. În capitolul douăzeci și unu din Luca, ucenicii întreabă ce a vrut să spună Hristos atunci când a arătat că templul urma să fie nimicit.

> And they asked him, saying, Master, but when shall these things be? and what sign will there be when these things shall come to pass? Luke 21:7.

> Și L-au întrebat, zicând: Învățătorule, dar când vor fi aceste lucruri? și care va fi semnul când se vor împlini aceste lucruri? Luca 21:7.

Jesus then begins to identify the history that leads to the year 70 when the temple and city would be destroyed, and continues on to verse twenty-four where He identifies when the “times” of the Gentiles would be fulfilled.

Apoi, Isus începe să identifice istoria care conduce până la anul 70, când templul și cetatea aveau să fie nimicite, și continuă până la versetul douăzeci și patru, unde arată când aveau să se împlinească „vremurile” neamurilor.

> And they shall fall by the edge of the sword, and shall be led away captive into all nations: and Jerusalem shall be trodden down of the Gentiles, until the times of the Gentiles be fulfilled. Luke 21:24.

> Și vor cădea sub ascuțișul sabiei și vor fi duși în robie printre toate neamurile; iar Ierusalimul va fi călcat în picioare de neamuri, până se vor împlini vremurile neamurilor. Luca 21:24.

The idea that this verse is referring to literal Jerusalem is based upon the Catholic theological foolishness called futurism, that applies symbolic literally and places the fulfillment of the prophecies exclusively at the end of the world. The attack upon the correct application of this verse has been a major attack of Satan throughout the reading of the New Testament. Literal Jerusalem ceased to be the symbol of prophetic Jerusalem in the time of Christ, when literal prophecy changed the spiritual application. This revelation was a major teaching established by the apostle Paul. The trampling down of Jerusalem identifies the twelve hundred and sixty years of papal darkness from the year of 538 to 1798.

Ideea că acest verset se referă la Ierusalimul literal se întemeiază pe nebunia teologică catolică numită futurism, care aplică în mod literal ceea ce este simbolic și plasează împlinirea profețiilor exclusiv la sfârșitul lumii. Atacul împotriva aplicării corecte a acestui verset a fost un atac major al Satanei de-a lungul citirii Noului Testament. Ierusalimul literal a încetat să mai fie simbolul Ierusalimului profetic în vremea lui Hristos, când profeția literală a schimbat aplicarea spirituală. Această descoperire a fost o învățătură majoră statornicită de apostolul Pavel. Călcarea în picioare a Ierusalimului identifică cei o mie două sute șaizeci de ani ai întunericului papal, din anul 538 până în 1798.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:2.

> Dar curtea care este în afara templului las-o la o parte și nu o măsura, pentru că a fost dată neamurilor; și cetatea sfântă o vor călca în picioare patruzeci și două de luni. Apocalipsa 11:2

Jerusalem of prophecy ceased to be the symbol of the chosen city at the cross.

Ierusalimul profeției a încetat să mai fie simbolul cetății alese la cruce.

> “How many there are who feel that it would be a good thing to tread the soil of old Jerusalem, and that their faith would be greatly strengthened by visiting the scenes of the Saviour’s life and death! But old Jerusalem will never be a sacred place until it is cleansed by the refining fire from heaven.” Review and Herald, June 9, 1896.

> „Cât de mulți sunt aceia care simt că ar fi un lucru bun să calce pe pământul vechiului Ierusalim și că credința lor ar fi mult întărită prin vizitarea locurilor vieții și morții Mântuitorului! Dar vechiul Ierusalim nu va fi niciodată un loc sfânt până când nu va fi curățit de focul curățitor din cer.” Review and Herald, 9 iunie 1896.

Once Jesus led the disciples to the time of the end in 1798 in verse twenty-four, He then introduced the Millerite time when the announcement of the first angel arrived into history.

Odată ce Isus i-a condus pe ucenici, în versetul douăzeci și patru, la timpul sfârșitului din 1798, El a introdus apoi perioada millerită, când vestirea primului înger a intrat în istorie.

> And there shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars; and upon the earth distress of nations, with perplexity; the sea and the waves roaring; Men’s hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth: for the powers of heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in a cloud with power and great glory. And when these things begin to come to pass, then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh. Luke 21:25–28.

> Și vor fi semne în soare, în lună și în stele; iar pe pământ va fi strâmtorare printre neamuri, în nedumerire; marea și valurile vuind; inimile oamenilor slăbind de frică și de așteptarea lucrurilor care vor veni peste pământ; căci puterile cerurilor vor fi clătinate. Și atunci vor vedea pe Fiul omului venind într-un nor, cu putere și mare slavă. Iar când aceste lucruri vor începe să se întâmple, atunci priviți în sus și ridicați-vă capetele; pentru că răscumpărarea voastră se apropie. Luca 21:25–28.

The signs that introduced the Millerite history were fulfilled in agreement with the never-failing power of God’s Word.

Semnele care au introdus istoria millerită s-au împlinit în conformitate cu puterea nefailibilă a Cuvântului lui Dumnezeu.

> “The signs in the sun, moon, and stars have been fulfilled.” Review and Herald, November 22, 1906.

> „Semnele din soare, lună și stele s-au împlinit.” Review and Herald, 22 noiembrie 1906.

We will continue Luke chapter twenty-one in the next article.

Vom continua capitolul douăzeci și unu din Luca în articolul următor.

> “December 16, 1848, the Lord gave me a view of the shaking of the powers of the heavens. I saw that when the Lord said ‘heaven,’ in giving the signs recorded by Matthew, Mark, and Luke, He meant heaven, and when He said ‘earth’ He meant earth. The powers of heaven are the sun, moon, and stars. They rule in the heavens. The powers of earth are those that rule on the earth. The powers of heaven will be shaken at the voice of God. Then the sun, moon, and stars will be moved out of their places. They will not pass away, but be shaken by the voice of God.

> „La 16 decembrie 1848, Domnul mi-a dat o viziune despre zguduirea puterilor cerurilor. Am văzut că, atunci când Domnul a spus „cerul”, dând semnele consemnate de Matei, Marcu și Luca, El a vrut să spună cerul, iar când a spus „pământul”, a vrut să spună pământul. Puterile cerului sunt soarele, luna și stelele. Ele stăpânesc în ceruri. Puterile pământului sunt acelea care stăpânesc pe pământ. Puterile cerului vor fi zguduite la glasul lui Dumnezeu. Atunci soarele, luna și stelele vor fi mișcate din locurile lor. Ele nu vor pieri, ci vor fi zguduite de glasul lui Dumnezeu.

> “Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. The atmosphere parted and rolled back; then we could look up through the open space in Orion, whence came the voice of God. The Holy City will come down through that open space. I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> „Întunecați, nori grei s-au ridicat și s-au izbit unii de alții. Atmosfera s-a despicat și s-a dat înapoi; apoi am putut privi în sus prin spațiul deschis din Orion, de unde a venit glasul lui Dumnezeu. Cetatea Sfântă va coborî prin acel spațiu deschis. Am văzut că puterile pământului sunt acum zguduite și că evenimentele vin în ordine. Războiul și zvonurile de război, sabia, foametea și ciuma sunt cele dintâi care zguduie puterile pământului; apoi glasul lui Dumnezeu va zgudui soarele, luna și stelele, precum și acest pământ. Am văzut că zguduirea puterilor din Europa nu este, așa cum învață unii, zguduirea puterilor cerurilor, ci este zguduirea neamurilor mâniate.” Early Writings, 41.

Back to Articles