Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Five

Cartea lui Daniel - Numărul Șaptezeci și Cinci

The Prophetic Parallels: From Isaiah’s Message to Modern-Day Revelations

Paralelele profetice: de la mesajul lui Isaia la revelațiile din zilele noastre

Author

Jeff Pippenger

Published

February 8, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

As Isaiah presents the message represented by the sixty-five years (chapter seven, verse eight), to the wicked leader of Jerusalem, he does so by the “fuller’s field” and the “end of the conduit of the upper pool,” in the year 742 BC. 742 BC represents 1863, for Jesus always illustrates the end with the beginning. The rebellion of 1863 in turn represents the Sunday law in the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. 1863 was the beginning of the legally registered Laodicean Adventist church, and that church is left desolate at the “great earthquake” of the Sunday law. How could a corporation that is legally governed by the State (not the reverse of the Church controlling the State), continue to uphold the seventh-day Sabbath, at the time when that very same government is legally forbidding worship on the seventh day?

Așa cum Isaia îi prezintă conducătorului nelegiuit al Ierusalimului mesajul reprezentat de cei șaizeci și cinci de ani (capitolul șapte, versetul opt), el face aceasta la „câmpul nălbitorului” și la „capătul apeductului iazului de sus”, în anul 742 î.Hr. Anul 742 î.Hr. reprezintă 1863, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început. Răzvrătirea din 1863, la rândul ei, reprezintă legea duminicală din Statele Unite, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru. Anul 1863 a fost începutul bisericii adventiste laodiceene înregistrate legal, iar acea biserică este lăsată pustie la „marele cutremur” al legii duminicale. Cum ar putea o corporație guvernată legal de Stat (nu invers, ca Biserica să controleze Statul) să continue să susțină Sabatul zilei a șaptea, în vremea când chiar acel guvern interzice în mod legal închinarea în ziua a șaptea?

At the beginning and ending of Christ’s ministry, He cleansed the temple. At the first temple cleansing Christ identified that the leaders had made “his father’s house” a den of thieves, but in the last cleansing of the temple He had identified that “their house” was left to them desolate. Ancient Israel illustrates modern Israel. He erected and cleansed the Millerite temple in the beginning of Adventism, but at the final cleansing, the cleansing of the one hundred and forty-four thousand, Laodicean Adventism is spewed out of His mouth, and “their house” is then left desolate.

La începutul și la sfârșitul lucrării lui Hristos, El a curățit templul. La prima curățire a templului, Hristos a arătat că conducătorii făcuseră din „casa Tatălui Său” o peșteră de tâlhari, dar la ultima curățire a templului El a arătat că „casa lor” le fusese lăsată pustie. Israelul antic ilustrează Israelul modern. El a ridicat și a curățit templul millerit la începutul adventismului, dar la curățirea finală, curățirea celor o sută patruzeci și patru de mii, adventismul laodicean este vărsat din gura Lui, iar „casa lor” este atunci lăsată pustie.

Isaiah is by the fuller’s field when he confronts king Ahaz. The fuller’s field represents the cleansing accomplished by the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple, and cleanses the sons of Levi as with “fuller’s soap.” This cleansing was accomplished at the beginning of Adventism, and it is accomplished again at the end.

Isaia se află lângă câmpul nălbitorului când îl înfruntă pe împăratul Ahaz. Câmpul nălbitorului reprezintă curăţirea săvârşită de Solul legământului, care vine deodată la templul Său şi îi curăţeşte pe fiii lui Levi ca şi cu „săpun de înălbitor”. Această curăţire a fost împlinită la începutul adventismului şi este împlinită din nou la sfârşit.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:1–4.

> Iată, voi trimite pe solul Meu, și el va pregăti calea înaintea Mea; și Domnul pe care-L căutați va veni deodată în templul Său, și Solul legământului, în care vă găsiți plăcerea: iată, El vine, zice Domnul oștirilor. Dar cine va putea suferi ziua venirii Lui? și cine va rămâne în picioare când Se va arăta? căci El este ca focul topitorului și ca leșia înălbitorului. El va ședea ca un topitor și curățitor de argint; va curăți pe fiii lui Levi și-i va lămuri cum se lămurește aurul și argintul, ca să aducă Domnului un dar de mâncare în neprihănire. Atunci darul de mâncare al lui Iuda și al Ierusalimului va fi plăcut Domnului, ca în zilele de odinioară și ca în anii de demult. Maleahi 3:1–4.

Isaiah meets Ahaz, with the sign of his son, whose name symbolizes that in the last days “a remnant will return.” The remnant is those that “return.” Isaiah meets with wicked king Ahaz during the history of the cleansing of the temple, which began in Millerite history in 1844, and was brought to a conclusion by disobedience in 1863. In the last days the cleansing is the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Had the Millerites followed the opening providence of God that followed 1844, they would have finished the work.

អេសាយបានជួបអាហាស ដោយមានទីសម្គាល់នៃកូនប្រុសរបស់លោក ដែលឈ្មោះរបស់គាត់ជានិមិត្តរូបថា នៅថ្ងៃចុងក្រោយ «សំណល់មួយនឹងត្រឡប់មកវិញ»។ សំណល់គឺជាអ្នកដែល «ត្រឡប់មកវិញ»។ អេសាយបានជួបស្តេចអាហាសដ៏អាក្រក់ ក្នុងអំឡុងប្រវត្តិសាស្ត្រនៃការសម្អាតព្រះវិហារ ដែលបានចាប់ផ្តើមក្នុងប្រវត្តិសាស្ត្រមីល្លឺរ៉ាយត៍នៅឆ្នាំ 1844 ហើយត្រូវបាននាំមកដល់ទីបញ្ចប់ដោយការមិនស្តាប់បង្គាប់នៅឆ្នាំ 1863។ នៅថ្ងៃចុងក្រោយ ការសម្អាតនោះគឺជាប្រវត្តិសាស្ត្រនៃការបោះត្រាលើមួយសែនបួនម៉ឺនបួនពាន់នាក់។ ប្រសិនបើពួកមីល្លឺរ៉ាយត៍បានដើរតាមព្រះអធិបតីភាពដែលព្រះបានបើកចំហ បន្ទាប់ពីឆ្នាំ 1844 នោះ ពួកគេនឹងបានបញ្ចប់កិច្ចការនោះ។

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> „Dacă adventiștii, după marea dezamăgire din 1844, ar fi rămas statornici în credința lor și ar fi mers înainte uniți în providența descoperită a lui Dumnezeu, primind solia îngerului al treilea și, în puterea Duhului Sfânt, vestind-o lumii, ar fi văzut mântuirea lui Dumnezeu, Domnul ar fi lucrat cu putere prin eforturile lor, lucrarea ar fi fost încheiată, iar Hristos ar fi venit până acum ca să-Și primească poporul la răsplata sa. Dar, în perioada de îndoială și nesiguranță care a urmat dezamăgirii, mulți dintre credincioșii adventiști au cedat în credința lor.... Astfel, lucrarea a fost împiedicată, iar lumea a fost lăsată în întuneric. Dacă întregul corp adventist s-ar fi unit asupra poruncilor lui Dumnezeu și a credinței lui Isus, cât de cu totul diferită ar fi fost istoria noastră!” Evanghelizare, 695.

The failure to “follow on unitedly in the opening providence of God,” led them into a Laodicean condition by 1856, and the ensuing rebellion of 1863, marked the beginning of the wandering in the wilderness that had been illustrated by ancient Israel when they failed their tenth and final test, and were then condemned to die in the wilderness over the following forty years.

ការខកខានក្នុងការ «បន្តដើរតាមដោយរួបរួមគ្នានៅក្នុងការបើកសម្ដែងនៃព្រះហឫទ័យដ៏ប្រទានដោយព្រះ» បាននាំឲ្យពួកគេធ្លាក់ទៅក្នុងស្ថានភាពឡាវដីកេនៅត្រឹមឆ្នាំ 1856 ហើយការបះបោរដែលបន្តមកនៅឆ្នាំ 1863 បានសម្គាល់ការចាប់ផ្ដើមនៃការវង្វេងនៅក្នុងទីរហោស្ថាន ដែលត្រូវបានបង្ហាញជាគំរូដោយអ៊ីស្រាអែលបុរាណ នៅពេលដែលពួកគេបានបរាជ័យក្នុងការសាកល្បងលើកទីដប់ និងជាលើកចុងក្រោយរបស់ពួកគេ ហើយបន្ទាប់មកត្រូវបានកាត់ទោសឲ្យស្លាប់នៅក្នុងទីរហោស្ថានក្នុងរយៈពេលសែសិបឆ្នាំបន្ទាប់។

Isaiah’s son provides the promise that at the final temple cleansing of the last days “a remnant shall return.” Their “return” is illustrated by Jeremiah, who was promised that if he would “return,” he would become God’s watchman. The one hundred and forty-four thousand are those who have returned from a disappointment.

Syn Izajasza daje obietnicę, że przy ostatecznym oczyszczeniu świątyni w dniach ostatecznych „reszta się nawróci”. Ich „powrót” ukazuje Jeremiasz, któremu obiecano, że jeśli „powróci”, stanie się strażnikiem Boga. Sto czterdzieści cztery tysiące to ci, którzy powrócili po rozczarowaniu.

Those that are the one hundred and forty-four thousand have experienced a disappointment and waited for their Lord. They have been typified by the wise virgins in Millerite history, and in both the beginning and ending histories two sticks are joined into one nation, during the outpouring of the Holy Spirit during the time of the Midnight Cry.

Cei care alcătuiesc cei o sută patruzeci și patru de mii au trecut printr-o dezamăgire și L-au așteptat pe Domnul lor. Ei au fost prefigurați de fecioarele înțelepte în istoria millerită, iar atât în istoria de început, cât și în cea de încheiere, două toiege sunt unite într-un singur neam, în timpul revărsării Duhului Sfânt, în vremea Strigătului de la Miezul Nopții.

Wicked king Ahaz represents the leadership of Judah that will have heard the message, but who reject the message presented by Isaiah, and in so doing they “stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken.” They are those who “seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter,” representing the experience of spiritualism they succumb to as they receive the strong delusion of 2 Thessalonians. Ahaz’s rejection of the message of Isaiah in 742 BC, aligns with 1863, when the message of Miller was rejected. Isaiah typifies Miller, and the message of both Isaiah and Miller was based upon the “seven times,” which find their anchor point in verse eight, of Isaiah chapter seven. Miller’s son (Isaiah’s son) represents the Elijah movement that comes in the last days.

Regele nelegiuit Ahaz reprezintă conducerea lui Iuda care va fi auzit solia, dar care respinge solia prezentată de Isaia și, făcând astfel, „se poticnesc, cad, sunt sfărâmați, prinși în laț și capturați.” Ei sunt aceia care „întreabă pe cei ce au duhuri de ghicire și pe vrăjitori care șoptesc și mormăie”, reprezentând experiența spiritualismului căreia i se supun pe măsură ce primesc puternica amăgire din 2 Tesaloniceni. Respingerea de către Ahaz a soliei lui Isaia în anul 742 î.Hr. se aliniază cu anul 1863, când solia lui Miller a fost respinsă. Isaia este un tip al lui Miller, iar solia atât a lui Isaia, cât și a lui Miller, s-a bazat pe „cele șapte vremi”, care își găsesc punctul de ancorare în versetul opt din capitolul șapte al cărții lui Isaia. Fiul lui Miller (fiul lui Isaia) reprezintă mișcarea lui Ilie care vine în zilele din urmă.

The pronouncement against Ahaz for his rejection included the prediction of being conquered by the king of the north, who in the last days is the threefold union of Modern Rome, that is ruled over by the papacy.

Declarația împotriva lui Ahaz, pentru respingerea sa, a inclus prevestirea că va fi cucerit de împăratul de la miazănoapte, care, în zilele de pe urmă, este întreita unire a Romei moderne, stăpânită de papalitate.

> The Lord spake also unto me again, saying, Forasmuch as this people refuseth the waters of Shiloah that go softly, and rejoice in Rezin and Remaliah’s son; Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:5–8.

> Domnul mi-a vorbit din nou, zicând: „Fiindcă poporul acesta nesocotește apele Șiloahului, care curg lin, și se bucură de Rețin și de fiul lui Remalia, iată, de aceea Domnul va ridica împotriva lui apele râului, puternice și mari, adică pe împăratul Asiriei și toată slava lui; el se va ridica peste toate albiile lui și va trece peste toate malurile lui. Va pătrunde în Iuda, va năvăli și va trece mai departe, ajungând până la gât; iar întinderea aripilor lui va umple lățimea țării tale, o, Emanuel.” Isaia 8:5–8.

Isaiah met with wicked king Ahaz at the end of the conduit of the upper pool, and although there is uncertainty among the biblical historians and archeologists as to whether the upper pool, was the same pool as the pool of Siloam in the time of Christ, the context of Isaiah’s prophecy removes all doubt, for Isaiah identifies that the king of the north was to come upon Ahaz, because he had rejected the waters of Shiloah, that goes softly. “Shiloah” is the Old Testament’s name for “Siloam” in the New Testament.

Isaia s-a întâlnit cu nelegiuitul rege Ahaz la capătul canalului bazinului de sus și, deși există nesiguranță între istoricii și arheologii biblici cu privire la faptul dacă bazinul de sus era același bazin ca scăldătoarea Siloam din vremea lui Hristos, contextul profeției lui Isaia înlătură orice îndoială, căci Isaia arată că împăratul de la miazănoapte trebuia să vină asupra lui Ahaz, deoarece el lepădase apele Șiloahului, care curg lin. „Șiloah” este numele din Vechiul Testament pentru „Siloam” din Noul Testament.

It was at the pool of Siloam that Jesus healed the blind man, and wicked king Ahaz represents the blind Laodicean leadership, both in 1863, and at the soon-coming Sunday law who refuse to be healed. “Shiloah” and “Siloam” both mean “sent,” and a message was sent from the Father, to the Son, who then gave it to Gabriel and the holy angels to convey to Isaiah, who brought the message that was “sent” from heaven to a blind Laodicean leader.

La iazul Siloam l-a vindecat Isus pe orbul, iar nelegiuitul împărat Ahaz reprezintă conducerea oarbă a Laodiceii, atât în 1863, cât și la legea duminicală care va veni în curând, care refuză să fie vindecată. „Shiloah” și „Siloam” înseamnă amândouă „trimis”, iar o solie a fost trimisă de la Tatăl la Fiul, care apoi a dat-o lui Gabriel și sfinților îngeri pentru a o transmite lui Isaia, care a adus solia ce a fost „trimisă” din cer unui conducător orb al Laodiceii.

The conduit from the upper pool where Isaiah presented the message represents the place where the rain of the Holy Spirit is conveyed to God’s people, as also represented by the golden pipes of Zechariah’s vision, or the ladder of Jacob’s dream.

Conducta de la iazul de sus, unde Isaia a prezentat solia, reprezintă locul prin care ploaia Duhului Sfânt este transmisă poporului lui Dumnezeu, după cum este reprezentată și prin țevile de aur din viziunea lui Zaharia sau prin scara din visul lui Iacov.

> “That which God has prepared for us is represented in Zechariah, chapters 3 and 4, and 4:12–14: ‘And I answered again, and said unto him, What be these two olive branches which through the two golden pipes empty the golden oil out of themselves? And he answered me and said, Knowest thou not what these be? And I said, No, my Lord. Then said he, These are the two anointed ones, that stand by the Lord of the whole earth.’

> „Ceea ce Dumnezeu a pregătit pentru noi este reprezentat în Zaharia, capitolele 3 și 4, și 4:12–14: «Și am răspuns din nou și i-am zis: Ce sunt aceste două ramuri de măslin, care, prin cele două țevi de aur, varsă din ele untdelemnul cel auriu? El mi-a răspuns și mi-a zis: Nu știi ce sunt acestea? Și am zis: Nu, domnul meu. Atunci a zis el: Acestea sunt cei doi unși, care stau înaintea Domnului întregului pământ.»”

> “The Lord is full of resources. He has no lack of facilities. It is because of our lack of faith, our earthliness, our cheap talk, our unbelief, manifested in our conversation, that dark shadows gather about us. Christ is not revealed in word or character as the One altogether lovely, and the chiefest among ten thousand. When the soul is content to lift itself up unto vanity, the Spirit of the Lord can do little for it. Our shortsighted vision beholds the shadow, but cannot see the glory beyond. Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> “Domnul este plin de resurse. El nu duce lipsă de mijloace. Din pricina lipsei noastre de credință, a spiritului nostru pământesc, a vorbirii noastre ieftine, a necredinței noastre, manifestate în conversația noastră, umbre întunecate se adună în jurul nostru. Hristos nu este descoperit, nici în cuvânt, nici în caracter, ca Acela care este cu totul vrednic de iubit și Cel dintâi între zece mii. Când sufletul se mulțumește să se înalțe spre deșertăciune, Duhul Domnului poate face puțin pentru el. Vederea noastră mărginită zărește umbra, dar nu poate vedea slava de dincolo. Îngerii țin cele patru vânturi, înfățișate ca un cal mânios care caută să se smulgă și să se năpustească peste fața întregului pământ, purtând nimicire și moarte în calea sa.”

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 216, 217.

> „Să dormim oare chiar pe marginea lumii veșnice? Să fim noi greoi, reci și morți? O, de am avea în bisericile noastre Duhul și suflarea lui Dumnezeu suflate în poporul Său, pentru ca ei să se ridice în picioare și să trăiască. Trebuie să vedem că calea este îngustă și poarta strâmtă. Dar, pe măsură ce trecem prin poarta cea strâmtă, lărgimea ei este fără margini.” Manuscript Releases, volumul 20, 216, 217.

The “golden oil,” is the messages of God’s Spirit that comes down from the upper pool through the conduit that is the two golden pipes that are the two witnesses of the Bible and Spirit of Prophecy, or the Old and New Testament, or the law and the prophets, or Moses and Elijah.

„Aurul untdelemn” este mesajele Duhului lui Dumnezeu care coboară din bazinul de sus prin conducta care sunt cele două țevi de aur, care sunt cei doi martori ai Bibliei și Spiritului Profeției, sau Vechiul și Noul Testament, sau Legea și Profeții, sau Moise și Ilie.

> “The anointed ones standing by the Lord of the whole earth, have the position once given to Satan as covering cherub. By the holy beings surrounding his throne, the Lord keeps up a constant communication with the inhabitants of the earth. The golden oil represents the grace with which God keeps the lamps of believers supplied, that they shall not flicker and go out. Were it not that this holy oil is poured from heaven in the messages of God’s Spirit, the agencies of evil would have entire control over men.

> „Cei unși, care stau lângă Domnul întregului pământ, au poziția dată odinioară lui Satana ca heruvim ocrotitor. Prin ființele sfinte care înconjoară tronul Său, Domnul menține o comunicare neîntreruptă cu locuitorii pământului. Untdelemnul de aur reprezintă harul prin care Dumnezeu ține lămpile credincioșilor alimentate, ca să nu pâlpâie și să nu se stingă. Dacă acest untdelemn sfânt n-ar fi revărsat din cer prin mesajele Duhului lui Dumnezeu, puterile răului ar avea control deplin asupra oamenilor.”

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked. But if God’s Holy Spirit is asked for, if we plead, as did Moses, ‘Show me thy glory,’ the love of God will be shed abroad in our hearts. Through the golden pipes, the golden oil will be communicated to us. ‘Not by might, nor by power, but by my Spirit, saith the Lord of Hosts.’ By receiving the bright beams of the Sun of Righteousness, God’s children shine as lights in the world.” Review and Herald, July 20, 1897.

> „Dumnezeu este dezonorat atunci când nu primim comunicările pe care ni le trimite. Astfel, refuzăm untdelemnul de aur pe care El l-ar turna în sufletele noastre pentru a fi transmis celor aflați în întuneric. Când se va auzi chemarea: «Iată, mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare», cei care nu au primit untdelemnul sfânt, care nu au cultivat harul lui Hristos în inimile lor, vor descoperi, asemenea fecioarelor neînțelepte, că nu sunt pregătiți să-și întâmpine Domnul. Ei nu au, în ei înșiși, puterea de a dobândi untdelemnul, iar viețile lor sunt ruinate. Dar dacă Duhul Sfânt al lui Dumnezeu este cerut, dacă stăruim în rugăciune, așa cum a făcut Moise: «Arată-mi slava Ta», iubirea lui Dumnezeu va fi revărsată în inimile noastre. Prin țevile de aur, untdelemnul de aur ne va fi împărtășit. «Nu prin putere, nici prin tărie, ci prin Duhul Meu, zice Domnul oștirilor.» Primind razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii, copiii lui Dumnezeu strălucesc ca lumini în lume.” Review and Herald, 20 iulie 1897.

The message that Ahaz was rejecting was the message of the Midnight Cry, that would have climaxed into the second coming of Christ, if the leadership of Laodicea had received the message to Laodicea that was “sent” to them in 1856. That message would have then swelled to a loud cry, and God’s people would have finished the work and been at peace. Instead, they returned to the vomit they had been delivered from.

Mesajul pe care Ahaz îl respingea era mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, care ar fi culminat cu a doua venire a lui Hristos, dacă conducerea Laodiceei ar fi primit mesajul către Laodicea care le-a fost „trimis” în 1856. Atunci acel mesaj s-ar fi amplificat până la un mare strigăt, iar poporul lui Dumnezeu ar fi încheiat lucrarea și ar fi fost în pace. În schimb, ei s-au întors la vărsătura din care fuseseră izbăviți.

Isaiah and Ahaz are represented as being in the purification process of the fuller’s field, which is accomplished by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. They are symbolically located where the “oil” (a message) is being poured out in Zechariah’s vision, and in the last days, Isaiah’s message to Ahaz is the message of Islam of the third Woe; it is the message of the hidden history of the seven thunders; it is the message that the eighth is of the seven; it is the message of the vineyard; it is the message of “Truth,” that are all elements of the Revelation of Jesus Christ, which in the last days produces the purification represented by the fuller’s field.

อิสยาห์และอาหัสถูกนำเสนอว่าอยู่ในกระบวนการชำระให้บริสุทธิ์แห่งทุ่งของช่างฟอกผ้า ซึ่งสำเร็จลุล่วงโดยทูตแห่งพันธสัญญาในมาลาคีบทที่สาม พวกเขาถูกวางไว้ในเชิงสัญลักษณ์ ณ ที่ซึ่ง “น้ำมัน” (ข่าวสารหนึ่ง) กำลังถูกเทออกในนิมิตของเศคาริยาห์ และในวาระสุดท้าย ข่าวสารของอิสยาห์ถึงอาหัสคือข่าวสารแห่งอิสลามของวิบัติประการที่สาม; คือข่าวสารแห่งประวัติศาสตร์ที่ซ่อนเร้นของฟ้าร้องทั้งเจ็ด; คือข่าวสารที่ว่าองค์ที่แปดนั้นมาจากทั้งเจ็ด; คือข่าวสารแห่งสวนองุ่น; คือข่าวสารแห่ง “ความจริง” ซึ่งทั้งหมดนี้ล้วนเป็นองค์ประกอบของวิวรณ์แห่งพระเยซูคริสต์ อันในวาระสุดท้ายก่อให้เกิดการชำระให้บริสุทธิ์ซึ่งทุ่งของช่างฟอกผ้าเป็นภาพแทนเชิงสัญลักษณ์.

It was and is also the message of the “seven times,” that changes from Miller’s foundation stone, to the head of the corner, for it was the first truth, and it must therefore be the last truth. 1863 marked the conclusion of a purification process that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844, and ultimately reached the light of the “seven times” in 1856. In 1844 the light of the twenty-three hundred years marked a beginning that led to the ending that was marked by the twenty-five hundred and twenty years. Yet, Laodicean blindness in the beginning and the ending, refuses to see the relationship of the two visions. 1863 represents the conclusion of a purification process that always occurs when a message is unsealed, and the message of the third angel was unsealed on October 22, 1844.

A fost și este, de asemenea, solia celor „șapte vremi”, care se schimbă din piatra de temelie a lui Miller în capul unghiului, căci ea a fost primul adevăr și, prin urmare, trebuie să fie și ultimul adevăr. Anul 1863 a marcat încheierea unui proces de curățire care a început odată cu venirea celui de-al treilea înger la 22 octombrie 1844 și a ajuns în cele din urmă la lumina celor „șapte vremi” în 1856. În 1844, lumina celor două mii trei sute de ani a marcat un început care a condus la sfârșitul marcat de cei două mii cinci sute douăzeci de ani. Totuși, orbirea laodiceană, atât la început, cât și la sfârșit, refuză să vadă relația dintre cele două viziuni. Anul 1863 reprezintă încheierea unui proces de curățire care are loc întotdeauna atunci când o solie este desigilată, iar solia celui de-al treilea înger a fost desigilată la 22 octombrie 1844.

The light of the third angel which was unsealed in 1844, was not a singular light, it was what Sister White refers to as “the advancing light of the third angel.” The advancing light of the third angel began in 1844, and continues to advance until probation closes, but when it first arrived, and when it ultimately ends, there is a specific testing period of the third angel. Those testing periods, at the beginning and ending, also represent a testing process represented by Daniel as an “increase of knowledge,” that is also the advancing light of the third angel.

Lumina îngerului al treilea, care a fost desigilată în 1844, nu a fost o lumină singulară; ea a fost ceea ce sora White numește „lumina progresivă a îngerului al treilea”. Lumina progresivă a îngerului al treilea a început în 1844 și continuă să progreseze până la încheierea timpului de probă; însă, atunci când a venit pentru prima dată și când se va încheia în cele din urmă, există o perioadă specifică de testare a îngerului al treilea. Acele perioade de testare, de la început și de la sfârșit, reprezintă de asemenea un proces de punere la probă, reprezentat de Daniel ca o „creștere a cunoștinței”, care este, de asemenea, lumina progresivă a îngerului al treilea.

The testing process at the beginning began in 1844, and the advancing light increased in knowledge until it reached its conclusion in 1856. The beginning light and the ending light of the testing period are the two visions of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, which represent the foundation and the central pillar of Adventism.

Procesul de punere la probă de la început a început în 1844, iar lumina progresivă a sporit în cunoaștere până când a ajuns la încheierea sa în 1856. Lumina de la început și lumina de la sfârșit ale perioadei de punere la probă sunt cele două viziuni din Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece, care reprezintă temelia și stâlpul central al adventismului.

The testing period of the first angel began on August 11, 1840 and ended at the first disappointment on April 19, 1844. The testing period of the second angel then began, and continued until October 22, 1844. At that point the third angel arrived and the testing period of the third angel continued until Laodicean Adventism rejected the light of the third angel in 1863.

Perioada de încercare a primului înger a început la 11 august 1840 și s-a încheiat la prima dezamăgire, la 19 aprilie 1844. Atunci a început perioada de încercare a celui de-al doilea înger și a continuat până la 22 octombrie 1844. În acel moment a sosit al treilea înger, iar perioada de încercare a celui de-al treilea înger a continuat până când adventismul laodicean a respins lumina celui de-al treilea înger în 1863.

The testing period of the third angel for Millerite Adventism had a beginning and an ending, and the beginning and ending must represent the same thing, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing. The opening of the advancing light of the third angel was the light of the appearance (the “mareh” vision), of verse fourteen of chapter eight of Daniel. The ending of the advancing light of the third angel was the light of the trampling down of the sanctuary and host (the “chazon” vision), of verse thirteen. The two visions are prophetically intertwined.

Perioada de încercare a celui de-al treilea înger pentru adventismul millerit a avut un început și un sfârșit, iar începutul și sfârșitul trebuie să reprezinte același lucru, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru. Deschiderea luminii progresive a celui de-al treilea înger a fost lumina arătării (viziunea „mareh”), din versetul paisprezece al capitolului opt din Daniel. Sfârșitul luminii progresive a celui de-al treilea înger a fost lumina călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii (viziunea „chazon”), din versetul treisprezece. Cele două viziuni sunt împletite profetic.

> Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:9.

> Apoi să pui să răsune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în ziua ispășirii să faceți să răsune trâmbița în toată țara voastră. Levitic 25:9.

The trumpet that was to be sounded on the Day of Atonement, which was October 22, 1844, was the Jubilee trumpet, which represents the sacred cycle of seven years, which adds up to twenty-five hundred and twenty days. The Lord intended to lead ancient Israel directly into the Promised Land, but their rebellion prevented that from happening. The Lord intended to lead modern Israel directly into the Promised Land, but rebellion prevented that from happening. If modern Israel would have been obedient to the advancing light of the third angel, they would have warned the world and the Lord would have returned over one hundred years ago.

ཉེས་སྐྱོན་སེལ་བའི་ཉིན་མོར་སྒྲོག་དགོས་པའི་དུང་སྒྲ་དེ། 1844 ལོའི་ཟླ་10 ཚེས་22 ཡིན་པ་ནི། རྒྱལ་ཚོགས་ཀྱི་དུང་སྒྲ་ཡིན་ཏེ། དེས་ལོ་བདུན་གྱི་དམ་པའི་འཁོར་ལོ་མཚོན་པ་ཡིན་ལ། དེ་དག་བསྡོམས་ན་ཉིན་2520 འགྱུར། གཙོ་བོས་གནའ་བོའི་ཨིས་ར་ཨེལ་མི་རྣམས་ཐད་ཀར་ཞལ་བཞེས་ཀྱི་ཡུལ་དུ་འཁྲིད་པར་དགོངས་མོད། ཁོང་ཚོའི་ངོ་ལོག་གིས་དེ་འགྲུབ་མ་བཅུག ། གཙོ་བོས་དེང་གི་ཨིས་ར་ཨེལ་ཡང་ཐད་ཀར་ཞལ་བཞེས་ཀྱི་ཡུལ་དུ་འཁྲིད་པར་དགོངས་མོད། ངོ་ལོག་གིས་དེ་འགྲུབ་མ་བཅུག ། གལ་ཏེ་དེང་གི་ཨིས་ར་ཨེལ་གྱིས་ཕོ་ཉ་གསུམ་པའི་འཕེལ་བའི་འོད་ལ་བརྩི་སྲུང་བྱས་ཡོད་ན། ཁོང་ཚོས་འཛམ་གླིང་ལ་ཉེན་བརྡ་བྱས་ནས། གཙོ་བོ་ཡང་ལོ་བརྒྱ་ལས་མང་བ་ཞིག་གི་སྔོན་ལ་ཕྱིར་ཕེབས་ཡོད་ངེས།

In order for that to happen the Lord would have needed to work a transformation among the Millerites, and that transformation is identified as the mystery of God in the Scriptures. If Adventism had followed the advancing light of the third angel, then the trumpet of the Jubilee would have sounded all the way through to the end, for it is in the days that the seventh trumpet sounds, that the mystery of God is finished. In Revelation ten, that trumpet, which is the Jubilee trumpet, and also the trumpet of the third woe, began to sound on October 22, 1844.

Pentru ca aceasta să se întâmple, Domnul ar fi trebuit să înfăptuiască o transformare în rândul milleriților, iar această transformare este identificată în Scripturi ca fiind taina lui Dumnezeu. Dacă adventismul ar fi urmat lumina progresivă a celui de-al treilea înger, atunci trâmbița Jubileului ar fi răsunat neîntrerupt până la sfârșit, căci în zilele în care sună a șaptea trâmbiță se sfârșește taina lui Dumnezeu. În Apocalipsa zece, acea trâmbiță, care este trâmbița Jubileului și, de asemenea, trâmbița celui de-al treilea vai, a început să sune la 22 octombrie 1844.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:5–7.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer, și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că nu va mai fi timp; ci, în zilele glasului celui de-al șaptelea înger, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit robilor Săi, prorocii. Apocalipsa 10:5–7.

The testing purification process that began on October 22, 1844, which was the advancing light of the third angel, began with the light of Daniel chapter eight, verse fourteen, and it ended with the light of Daniel chapter eight, verse thirteen. It began with the answer of verse fourteen, and ended with the question of verse thirteen.

በጥቅምት 22 ቀን 1844 የተጀመረው የፈተናዊ መንጻት ሂደት፣ ይህም የሦስተኛው መልአክ እየገፋ የሚሄድ ብርሃን ነበረ፣ በዳንኤል መጽሐፍ ምዕራፍ ስምንት ቁጥር አሥራ አራት ብርሃን ተጀመረ፣ እናም በዳንኤል መጽሐፍ ምዕራፍ ስምንት ቁጥር አሥራ ሦስት ብርሃን ተፈጸመ። በቁጥር አሥራ አራት መልስ ተጀመረ፣ በቁጥር አሥራ ሦስትም ጥያቄ ተፈጸመ።

Those nineteen years were typified by the arrival of Isaiah’s warning message to Ahaz the king of literal Judah during a civil war between the north and south. Those nineteen years ended with the king of the north, taking Israel into slavery. Those nineteen years typified the arrival of the third angel in 1844, through to the rebellion of 1863. The advancing light of the third angel was represented by Isaiah’s message.

Acei nouăsprezece ani au fost preînchipuiți prin sosirea mesajului de avertizare al lui Isaia către Ahaz, împăratul lui Iuda literal, în timpul unui război civil dintre nord și sud. Acei nouăsprezece ani s-au încheiat cu împăratul nordului ducând pe Israel în robie. Acei nouăsprezece ani au preînchipuit sosirea celui de-al treilea înger în 1844, până la răzvrătirea din 1863. Lumina progresivă a celui de-al treilea înger a fost reprezentată prin mesajul lui Isaia.

The rejection of that advancing light brought an end to the Millerite movement, and in that testing period the Philadelphian Millerite Movement transitioned into the Laodicean Church. The nineteen years that began in 742 BC, and the nineteen years that began in 1844, both represent a testing and purification process in the last days, that is the final testing period of the advancing light of the third angel.

Respingerii acelei lumini progresive i-a pus capăt mișcării millerite, iar în acea perioadă de încercare, Mișcarea Millerită Filadelfiană a trecut în Biserica Laodiceană. Cei nouăsprezece ani care au început în 742 î.Hr. și cei nouăsprezece ani care au început în 1844 reprezintă amândoi un proces de încercare și de curățire în zilele din urmă, adică perioada finală de încercare a luminii progresive a celui de-al treilea înger.

In that final testing process the mystery of God will be finished. The one hundred and forty four thousand are those who wait, return and are sealed.

În acel proces final de încercare, taina lui Dumnezeu va fi sfârșită. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care așteaptă, se întorc și sunt pecetluiți.

> Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:16–18.

> Leagă mărturia, pecetluiește legea între ucenicii mei. Și eu voi aștepta pe Domnul, care Își ascunde fața de casa lui Iacov, și Îl voi căuta. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem semne și minuni în Israel, de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Isaia 8:16–18.

The ending testing period of the advancing light of the third angel in the last days, began where the beginning testing period began. It began when Jesus raised His hand up to heaven and proclaimed “that there should be time no longer.” That pronouncement occurred on October 22, 1844, when the seventh trumpet, announced the Jubilee at the conclusion of the sacred cycle of seven. The cycle of seven years, repeated seven times was literally forty-nine years, or twenty-five hundred and twenty days.

Mu gihe cy’imperuka, igihe cy’igeragezwa gisoza cy’umucyo ugenda urushaho kwaguka w’umumarayika wa gatatu cyatangiriye aho igihe cy’igeragezwa cy’intangiriro cyatangiriye. Cyatangiye ubwo Yesu yazamuraga ukuboko kwe akakwerekeza mu ijuru maze agat proclaima ati: “ko igihe kitazaba kikiriho.” Iryo tangazo ryabaye ku wa 22 Ukwakira 1844, ubwo impanda ya karindwi yatangazaga Yubile ku iherezo ry’umuzenguruko wera wa karindwi. Umuzenguruko w’imyaka irindwi, usubiwemo incuro zirindwi, wari mu by’ukuri imyaka mirongo ine n’icyenda, cyangwa iminsi ibihumbi bibiri na magana atanu na makumyabiri.

1989 marks the “time of the end” in the movement of the one hundred and forty-four thousand, and 1989 marks the conclusion of the one hundred and twenty-six years that began at the rebellion of 1863. The movement of the one hundred and forty-four thousand began at the “time of the end,” with a symbol of the “seven times,” for one hundred and twenty-six is a tithe of twelve hundred and sixty, which in turn is half of twenty-five hundred and twenty.

1989 marchează „timpul sfârșitului” în mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii, iar 1989 marchează încheierea celor o sută douăzeci și șase de ani care au început la răzvrătirea din 1863. Mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii a început la „timpul sfârșitului”, cu un simbol al „celor șapte vremi”, căci o sută douăzeci și șase este o zecime din o mie două sute șaizeci, care la rândul ei este jumătate din două mii cinci sute douăzeci.

Jesus always represents the end of a thing with the beginning of a thing, and the beginning of the movement of the one hundred and forty-four thousand was marked by a symbol of the “seven times,” just as it is at the end of the movement. The days of the sounding of the seventh angel, when the mystery of God is finished, began at the conclusion of the “three-and-a-half” days of Revelation chapter eleven. The Seventh Trumpet, which is also the third Woe, sounded its second note on October 7, 2023, and the mystery of God is now finishing, as “he hath declared to his servants the prophets.” The ending of the movement is marked by a symbol of “seven times,” as was the beginning of the very same movement.

Yesu daima huwakilisha mwisho wa jambo kwa mwanzo wa jambo, na mwanzo wa mwendo wa wale mia moja arobaini na nne elfu uliwekwa alama kwa ishara ya “nyakati saba,” kama ilivyo pia katika mwisho wa mwendo huo. Siku za kupigwa kwa baragumu kwa malaika wa saba, wakati siri ya Mungu inapokamilishwa, zilianza kwenye hitimisho la zile siku “tatu na nusu” za Ufunuo sura ya kumi na moja. Baragumu ya Saba, ambayo pia ndiyo Ole ya tatu, ilipiga sauti yake ya pili tarehe 7 Oktoba, 2023, na siri ya Mungu sasa inakamilishwa, kama “alivyowatangazia watumishi wake manabii.” Mwisho wa mwendo huo umewekwa alama kwa ishara ya “nyakati saba,” kama ulivyokuwa mwanzo wa mwendo huohuo.

At the time of the end in 1798, the “seven times,” of God’s indignation against the northern kingdom ended, and at the end of the movement of the Millerites, the rejection of the truths associated with the “seven times,” marked the rebellion of 1863. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel (the Millerites), illustrates the movement of the third angel (the one hundred and forty-four thousand). Both movements begin with and end with the “seven times.” You cant make these things up.

La vremea sfârșitului, în 1798, „cele șapte vremi” ale indignării lui Dumnezeu împotriva împărăției de nord s-au încheiat, iar la sfârșitul mișcării milerite, respingerea adevărurilor asociate cu „cele șapte vremi” a marcat răzvrătirea din 1863. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru, iar mișcarea primului înger (mileriții) ilustrează mișcarea îngerului al treilea (cei o sută patruzeci și patru de mii). Ambele mișcări încep și se încheie cu „cele șapte vremi”. Nu poți născoci asemenea lucruri.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Those who are in responsible positions are not to become converted to the self-indulgent, extravagant principles of the world, for they cannot afford it; and if they could, Christlike principles would not allow it. Manifold teaching needs to be given. ‘Whom shall He teach knowledge? and whom shall He make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.’ Thus the word of the Lord is patiently to be brought before the children and kept before them, by parents who believe the word of God. ‘For with stammering lips and another tongue will He speak to this people. To whom He said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.’ Why?—because they did not heed the word of the Lord that came unto them.

> „Cei care se află în poziții de răspundere nu trebuie să se convertească la principiile lumii, îngăduitoare de sine și extravagante, căci nu își pot îngădui aceasta; iar dacă și-ar putea-o îngădui, principiile asemenea lui Hristos nu ar îngădui-o. Este nevoie să se dea o învățătură multiplă. «Pe cine va învăța El cunoștința? și pe cine îl va face să înțeleagă doctrina? Pe cei înțărcați de lapte și luați de la sân. Căci poruncă trebuie să fie peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin.» Astfel, Cuvântul Domnului trebuie să fie adus cu răbdare înaintea copiilor și ținut înaintea lor de părinți care cred Cuvântul lui Dumnezeu. «Căci cu buze bâlbâitoare și cu altă limbă va vorbi El acestui popor. Cărora le-a zis: Aceasta este odihna cu care puteți da odihnă celui obosit; și aceasta este înviorarea; totuși n-au voit să asculte. Dar Cuvântul Domnului a fost pentru ei poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin; pentru ca să meargă, și să cadă pe spate, și să fie zdrobiți, și prinși în cursă, și luați.» De ce? — pentru că n-au luat seama la Cuvântul Domnului care a venit la ei.”

> “This means those who have not received instruction, but have cherished their own wisdom, and have chosen to work themselves according to their own ideas. The Lord gives these the test, that they shall either take their position to follow His counsel, or refuse and do according to their own ideas, and then the Lord will leave them to the sure result. In all our ways, in all our service to God, He speaks to us, ‘Give Me thine heart.’ It is the submissive, teachable spirit that God wants. That which gives to prayer its excellence is the fact that it is breathed from a loving, obedient heart.

> „Aceasta înseamnă pe aceia care nu au primit instruire, ci și-au prețuit propria înțelepciune și au ales să lucreze ei înșiși potrivit propriilor lor idei. Domnul le dă acestora încercarea, ca fie să-și ia poziția de a urma sfatul Său, fie să refuze și să facă potrivit propriilor lor idei, iar atunci Domnul îi va lăsa în voia rezultatului sigur. În toate căile noastre, în toată slujirea noastră pentru Dumnezeu, El ne vorbește: «Dă-Mi inima ta.» Dumnezeu dorește spiritul supus, dispus să fie învățat. Ceea ce dă rugăciunii excelența ei este faptul că ea este rostită dintr-o inimă iubitoare și ascultătoare.”

> “God requires certain things of His people; if they say, I will not give up my heart to do this thing, the Lord lets them go on in their supposed wise judgment without heavenly wisdom, until this scripture [Isaiah 28:13] is fulfilled. You are not to say, I will follow the Lord’s guidance up to a certain point that is in harmony with my judgment, and then hold fast to your own ideas, refusing to be molded after the Lord’s similitude. Let the question be asked, Is this the will of the Lord? not, Is this the opinion or judgment of—–?” Testimonies to Ministers, 419.

> „Dumnezeu cere anumite lucruri de la poporul Său; dacă ei spun: Nu-mi voi da inima să fac lucrul acesta, Domnul îi lasă să meargă mai departe în pretinsa lor judecată înțeleaptă, fără înțelepciune cerească, până se împlinește această Scriptură [Isaia 28:13]. Nu trebuie să spuneți: Voi urma călăuzirea Domnului până la un anumit punct care este în armonie cu judecata mea, iar apoi să vă țineți cu tărie de propriile voastre idei, refuzând să fiți modelați după asemănarea Domnului. Să se pună întrebarea: Este aceasta voia Domnului? nu, Este aceasta părerea sau judecata lui —–?” Testimonies to Ministers, 419.

Back to Articles