Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Five

Cartea lui Daniel – Numărul o sută cinci

The Progressive Rejection of the Gospel: From Christ’s Birth to Stephen’s Stoning

Respingerea progresivă a Evangheliei: de la nașterea lui Hristos până la uciderea cu pietre a lui Ștefan

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we noted that inspiration identified that the Jews “sealed their rejection” of the gospel at the cross, and then confirmed their rejection again at the stoning of Stephen. How can this be? Of course, the rejection of the gospel by the quibbling Jews of that history was accomplished progressively. They had already been passed by at His birth. Christ’s birth to the stoning of Stephen illustrates a progressive rejection of the gospel.

În ultimul articol am arătat că inspirația a identificat faptul că iudeii și-au „pecetluit lepădarea” Evangheliei la cruce, iar apoi și-au confirmat din nou lepădarea la uciderea cu pietre a lui Ștefan. Cum poate fi aceasta? Desigur, lepădarea Evangheliei de către iudeii cârtitori din acea istorie s-a împlinit în mod progresiv. Ei fuseseră deja ocoliți la nașterea Sa. De la nașterea lui Hristos până la uciderea cu pietre a lui Ștefan se ilustrează o lepădare progresivă a Evangheliei.

> “Men know it not, but the tidings fill heaven with rejoicing. With a deeper and more tender interest the holy beings from the world of light are drawn to the earth. The whole world is brighter for His presence. Above the hills of Bethlehem are gathered an innumerable throng of angels. They wait the signal to declare the glad news to the world. Had the leaders in Israel been true to their trust, they might have shared the joy of heralding the birth of Jesus. But now they are passed by.” The Desire of Ages, 47.

> „Oamenii nu știu aceasta, dar vestea umple cerul de bucurie. Cu un interes mai adânc și mai duios, ființele sfinte din lumea luminii sunt atrase spre pământ. Întreaga lume este mai luminoasă datorită prezenței Sale. Deasupra dealurilor Betleemului se adună o mulțime nenumărată de îngeri. Ei așteaptă semnalul pentru a vesti lumii buna veste. Dacă conducătorii din Israel ar fi fost credincioși încrederii ce le fusese dată, ar fi putut împărtăși bucuria de a vesti nașterea lui Isus. Dar acum sunt trecuți cu vederea.” Hristos, Lumina lumii, 47.

From the birth of Jesus to the death of Stephen the progressive rejection of the gospel by ancient Israel is illustrated. Acknowledging the Jews rejection of Christ as progressive allows an identification of “sealing their rejection,” at both the cross, where the veil of the temple was rent, and at Stephen’s death. The rending of the veil was a symbol that they were no longer God’s covenant people, and when Stephen was stoned, Stephen saw Jesus standing on the right hand of God, which in Daniel chapter twelve, verse one is a symbol of the close of probation. The destruction of Jerusalem is also a symbol of the close of probation.

De la nașterea lui Isus până la moartea lui Ștefan este ilustrată lepădarea progresivă a Evangheliei de către Israelul din vechime. Recunoașterea faptului că respingerea lui Hristos de către iudei a fost progresivă face posibilă identificarea „pecetluirii respingerii lor” atât la cruce, unde perdeaua Templului s-a rupt, cât și la moartea lui Ștefan. Ruperea perdelei a fost un simbol că ei nu mai erau poporul legământului lui Dumnezeu, iar când Ștefan a fost ucis cu pietre, el L-a văzut pe Isus stând la dreapta lui Dumnezeu, ceea ce, în Daniel capitolul doisprezece, versetul unu, este un simbol al încheierii timpului de probă. Distrugerea Ierusalimului este, de asemenea, un simbol al încheierii timpului de probă.

> “The retribution to come upon Jerusalem could be delayed only a short time; and as Christ’s eye rested upon the doomed city, he saw not merely its destruction, but the destruction of a world. He saw that as Jerusalem was given up to destruction, so the world will be given up to its doom. He saw the retribution that will be visited on the adversaries of God. The scenes that were transacted at the destruction of Jerusalem will be repeated at the great and terrible day of the Lord, but in a more fearful manner.” Review and Herald, December 7, 1897.

> “Pedepsele care aveau să vină asupra Ierusalimului puteau fi amânate doar pentru puțină vreme; iar, în timp ce ochiul lui Hristos se odihnea asupra cetății osândite, El a văzut nu doar distrugerea ei, ci și distrugerea unei lumi. El a văzut că, așa cum Ierusalimul a fost dat nimicirii, tot astfel lumea va fi dată pieirii sale. El a văzut răsplătirea care va veni asupra vrăjmașilor lui Dumnezeu. Scenele care s-au petrecut la distrugerea Ierusalimului se vor repeta în ziua cea mare și înfricoșătoare a Domnului, însă într-un chip și mai înfricoșător.” Review and Herald, 7 decembrie 1897.

It was only God’s mercy that prevented Jerusalem from being destroyed at the cross.

Ha fost numai îndurarea lui Dumnezeu care a împiedicat ca Ierusalimul să fie nimicit la cruce.

> “In the Jews’ crucifixion of Christ was involved the destruction of Jerusalem. The blood shed upon Calvary was the weight that sank them to ruin for this world and for the world to come. So it will be in the great final day, when judgment shall fall upon the rejecters of God’s grace. Christ, their rock of offense, will then appear to them as an avenging mountain. The glory of His countenance, which to the righteous is life, will be to the wicked a consuming fire. Because of love rejected, grace despised, the sinner will be destroyed.” The Desire of Ages, 600.

> În răstignirea lui Hristos de către iudei era implicată nimicirea Ierusalimului. Sângele vărsat pe Calvar a fost povara care i-a cufundat în ruină pentru lumea aceasta și pentru lumea viitoare. Tot astfel va fi în marea zi de pe urmă, când judecata va cădea asupra celor ce resping harul lui Dumnezeu. Hristos, piatra lor de poticnire, li Se va arăta atunci ca un munte răzbunător. Slava feței Sale, care pentru cei neprihăniți este viață, va fi pentru cei răi un foc mistuitor. Din pricina iubirii respinse și a harului disprețuit, păcătosul va fi nimicit.” Hristos, Lumina lumii, 600.

It was only God’s mercy that lingered in not bringing Jerusalem’s destruction at the time of the cross.

A fost numai îndurarea lui Dumnezeu cea care a zăbovit să aducă nimicirea Ierusalimului la vremea crucii.

> “For nearly forty years after the doom of Jerusalem had been pronounced by Christ Himself, the Lord delayed His judgments upon the city and the nation. Wonderful was the long-suffering of God toward the rejectors of His gospel and the murderers of His Son.” The Great Controversy, 27.

> „Timp de aproape patruzeci de ani după ce osânda Ierusalimului fusese rostită de Hristos Însuși, Domnul Și-a amânat judecățile asupra cetății și asupra națiunii. Minunată a fost îndelunga-răbdare a lui Dumnezeu față de cei ce au respins Evanghelia Sa și i-au ucis pe Fiul Său.” Tragedia veacurilor, 27.

At the time of His last temple cleansing Jesus had set forth the warning to flee Jerusalem when the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, was seen by His followers. The first time He cleansed the temple He had stated that the Jews had made His father’s house a den of thieves, but the last time He said “your house” is left unto you desolate. Even before the cross, which was just about to take place, the temple where the veil was to be rent at the crucifixion had already been identified as the Jew’s house, not God’s house. Sister White addresses when Christ made that declaration, and as her testimony proceeds she also addresses the forty years of extended mercy.

În vremea ultimei Sale curățiri a templului, Isus a prezentat avertizarea de a fugi din Ierusalim atunci când urâciunea pustiirii, despre care a vorbit prorocul Daniel, avea să fie văzută de urmașii Săi. Prima dată când a curățit templul, El a declarat că iudeii făcuseră din casa Tatălui Său o peșteră de tâlhari, dar ultima dată a spus: „casa voastră” vă este lăsată pustie. Chiar înainte de cruce, care era pe punctul de a avea loc, templul în care catapeteasma avea să se sfâșie la răstignire fusese deja identificat drept casa iudeilor, nu casa lui Dumnezeu. Sora White arată când a făcut Hristos acea declarație, iar pe măsură ce mărturia ei înaintează, ea tratează și cei patruzeci de ani de milă prelungită.

> “Christ’s words to the priests and rulers, ‘Behold, your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38), had struck terror to their hearts. They affected indifference, but the question kept rising in their minds as to the import of these words. An unseen danger seemed to threaten them. Could it be that the magnificent temple, which was the nation’s glory, was soon to be a heap of ruins? . . .

> „Cuvintele lui Hristos adresate preoților și mai-marilor, «Iată, casa voastră vi se lasă pustie» (Matei 23:38), le loviseră inimile cu groază. Ei afișau nepăsare, dar întrebarea se ridica necontenit în mintea lor cu privire la însemnătatea acestor cuvinte. O primejdie nevăzută părea să-i amenințe. Oare era cu putință ca templul cel măreț, care era slava națiunii, să ajungă curând un morman de ruine?...”

> “Christ gave His disciples a sign of the ruin to come on Jerusalem, and He told them how to escape: ‘When ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled.’ This warning was given to be heeded forty years after, at the destruction of Jerusalem. The Christians obeyed the warning, and not a Christian perished in the fall of the city.” The Desire of Ages, 628, 630.

> „Hristos le-a dat ucenicilor Săi un semn al nimicirii care avea să vină asupra Ierusalimului și le-a spus cum să scape: «Când veți vedea Ierusalimul înconjurat de oști, atunci să știți că pustiirea lui este aproape. Atunci cei ce vor fi în Iudeea să fugă la munți; cei ce vor fi în mijlocul lui să iasă afară; și cei ce vor fi prin ținuturi să nu intre în el. Căci acestea sunt zilele răzbunării, ca să se împlinească toate lucrurile care sunt scrise.» Această avertizare a fost dată pentru a fi luată în seamă patruzeci de ani mai târziu, la distrugerea Ierusalimului. Creștinii au ascultat avertizarea, și niciun creștin n-a pierit la căderea cetății.” Hristos, Lumina lumii, 628, 630.

Christ was crucified in the year 31, and nearly forty years later in the year 70, Jerusalem was destroyed after a three-and-a-half-year siege. How could Jerusalem have been destroyed at the cross in the year 31, if there was still three and a half years of probationary time identified as seventy weeks in Daniel chapter nine, verse twenty-four? How can these seeming inconsistencies be resolved? The easiest resolution is to simply identify the fact that when it comes to the close of the probationary time represented by the seventy weeks, that it must be understood as a progressive close of probation. This is true, but it removes any prophetic specificity when applying the waymarks of that history. I will try to explain.

Hristos a fost răstignit în anul 31, iar aproape patruzeci de ani mai târziu, în anul 70, Ierusalimul a fost distrus după un asediu de trei ani și jumătate. Cum ar fi putut Ierusalimul să fi fost distrus la cruce, în anul 31, dacă mai rămâneau încă trei ani și jumătate de timp de probă, identificați ca șaptezeci de săptămâni în Daniel capitolul nouă, versetul douăzeci și patru? Cum pot fi rezolvate aceste aparente neconcordanțe? Cea mai ușoară rezolvare este pur și simplu să recunoaștem faptul că, atunci când este vorba despre încheierea timpului de probă reprezentat de cele șaptezeci de săptămâni, aceasta trebuie înțeleasă ca o încheiere progresivă a timpului de probă. Acest lucru este adevărat, dar înlătură orice specificitate profetică atunci când se aplică reperele acelei istorii. Voi încerca să explic.

If Pentecost represents the soon-coming Sunday law where the other flock in Babylon is called out, why was it three and a half years after Pentecost that the gospel went to the Gentiles? Is the death of Christ or the death of Stephen a sign of the close of probation for ancient Israel? If Laodicean Adventism ceases to be a church at the soon-coming Sunday law, did the destruction of the temple in the year 70, represent the end of the temple of Laodicean Adventism at the Sunday law? What might appear as seeming inconsistencies is resolved by the application of “line upon line,” and when that application is employed the testimony of the waymarks we are identifying become very clear and concise.

Dacă Rusaliile reprezintă legea duminicală care urmează să vină în curând, când cealaltă turmă din Babilon este chemată afară, de ce a fost nevoie de trei ani și jumătate după Rusalii pentru ca Evanghelia să ajungă la neamuri? Este moartea lui Hristos sau moartea lui Ștefan un semn al încheierii timpului de probă pentru Israelul antic? Dacă adventismul laodicean încetează să mai fie o biserică la legea duminicală ce urmează să vină în curând, a reprezentat distrugerea templului în anul 70 sfârșitul templului adventismului laodicean la legea duminicală? Ceea ce ar putea părea neconcordanțe aparente se lămurește prin aplicarea principiului „linie peste linie”, iar atunci când această aplicare este folosită, mărturia reperelor pe care le identificăm devine foarte clară și concisă.

The week that Christ confirmed the covenant is broken up into two equal periods of three and a half years. The first three and a half years begins at Christ’s baptism and ends with His death. Baptism is the symbol of His death and resurrection, so the beginning of that period of three and a half years is identical to the ending. In that period Christ presented the gospel exclusively to the Jews. The end of that three and a half years marks the beginning of the following three and a half years. The beginning of the second period of three and a half years begins with the death of Christ, and it ends with the death of Stephen. In that period the disciples presented the gospel exclusively to the Jews.

A semana em que Cristo confirmou a aliança está dividida em dois períodos iguais de três anos e meio. Os primeiros três anos e meio começam no batismo de Cristo e terminam com a Sua morte. O batismo é o símbolo de Sua morte e ressurreição; portanto, o início desse período de três anos e meio é idêntico ao seu término. Nesse período, Cristo apresentou o evangelho exclusivamente aos judeus. O fim desses três anos e meio assinala o início dos três anos e meio seguintes. O começo do segundo período de três anos e meio principia com a morte de Cristo, e ele termina com a morte de Estêvão. Nesse período, os discípulos apresentaram o evangelho exclusivamente aos judeus.

Those two periods, which are separate prophetic lines, are to be brought together “line upon line.” Both beginnings and endings possess the signature of Alpha and Omega, for the beginning and ending histories are the same. Both periods of duration are identical, and the work that is carried out during each period is identical. Christ who is the First and the Last, is also the creator of all things, and in that regard He is the Creator of Truth. The Hebrew word “truth” was created by three Hebrew letters. The first letter, followed by the thirteenth letter, followed by the last letter of the Hebrew alphabet are combined to make the Hebrew word “truth.”

Acele două perioade, care sunt linii profetice distincte, trebuie să fie aduse împreună „linie peste linie”. Atât începuturile, cât și sfârșiturile poartă semnătura lui Alpha și Omega, căci istoriile de început și de sfârșit sunt aceleași. Ambele perioade de durată sunt identice, iar lucrarea care este îndeplinită în cursul fiecărei perioade este identică. Hristos, care este Cel Dintâi și Cel de pe Urmă, este de asemenea Creatorul tuturor lucrurilor și, în această privință, El este Creatorul Adevărului. Cuvântul ebraic pentru „adevăr” a fost alcătuit din trei litere ebraice. Prima literă, urmată de a treisprezecea literă, urmată de ultima literă a alfabetului ebraic, sunt reunite pentru a forma cuvântul ebraic pentru „adevăr”.

Both of the periods of three and a half years have Christ as the first and the last, for Christ is at the beginning of the first period at His baptism, as He is at the ending at His death in the first period. And Christ is at His death in the beginning of the second period and He is standing at the right hand of God at the ending of the second period. The number thirteen is the symbol of rebellion, and in both periods whether the gospel was presented in person by Christ, or in the second period by His disciples, the quibbling Jews rebelled against the message of the gospel.

दुवै साढे तीन वर्षका अवधिहरूमा ख्रीष्ट नै आदि र अन्त हुनुहुन्छ, किनकि पहिलो अवधिको आरम्भमा उहाँ आफ्नो बप्तिस्मामा हुनुहुन्छ, र त्यसै पहिलो अवधिको अन्त्यमा आफ्नो मृत्युमा पनि उहाँ नै हुनुहुन्छ। अनि दोस्रो अवधिको आरम्भमा उहाँ आफ्नो मृत्युमा हुनुहुन्छ, र दोस्रो अवधिको अन्त्यमा उहाँ परमेश्वरको दाहिने हातपट्टि उभिरहनुभएको हुनुहुन्छ। तेह्र संख्या विद्रोहको प्रतीक हो, र दुवै अवधिमा—सुसमाचार ख्रीष्टद्वारा स्वयं प्रत्यक्ष रूपमा प्रस्तुत गरिएको होस्, वा दोस्रो अवधिमा उहाँका चेलाहरूद्वारा—कुतर्क गर्ने यहूदीहरूले सुसमाचारको सन्देशविरुद्ध विद्रोह गरे।

Both periods are the same duration, possess the signature of Alpha and Omega, and identify the same gospel message. Those two periods are to be brought together “line upon line.” The methodology of “line upon line,” is the testing methodology of the latter rain. It is the methodology of the last days, and the truths which are identified and established by that methodology in the last days are what purges or purifies the sons of Levi during the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Ambele perioade au aceeași durată, poartă semnătura lui Alfa și Omega și identifică aceeași solie a Evangheliei. Aceste două perioade trebuie aduse împreună „linie peste linie”. Metodologia „linie peste linie” este metodologia de testare a ploii târzii. Ea este metodologia zilelor din urmă, iar adevărurile care sunt identificate și statornicite prin această metodologie în zilele din urmă sunt cele care îi curățesc sau îi purifică pe fiii lui Levi în timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Pe cine va învăța El cunoștința? și pe cine va face să înțeleagă doctrina? Pe cei înțărcați de lapte și depărtați de la sân. Căci învățătură peste învățătură, învățătură peste învățătură; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin. Fiindcă prin buze bâlbâitoare și printr-o altă limbă va vorbi El acestui popor. Cărora le-a zis: Aceasta este odihna cu care puteți face pe cel obosit să se odihnească; și aceasta este înviorarea; totuși ei n-au voit să asculte. Dar cuvântul Domnului le-a fost: învățătură peste învățătură, învățătură peste învățătură; rând peste rând, rând peste rând; aici puțin și acolo puțin; ca să meargă, și să cadă pe spate, și să fie zdrobiți, și prinși în cursă, și luați. Isaia 28:9–13.

The next verse in Isaiah addresses the scornful men that rule the people of Jerusalem. For those scornful men, the “rest and the refreshing” (the latter rain), which they refused to “hear,” is what causes them to “go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.” That test was presented to them from another tongue, for Elijah, John the Baptist and William Miller were not trained in the theological schools of their respective histories. The latter rain message that tests Laodicean Adventism, is the message that is produced by the application of “line upon line.”

Versetul următor din Isaia se adresează oamenilor batjocoritori care stăpânesc poporul Ierusalimului. Pentru acei oameni batjocoritori, „odihna și înviorarea” (ploaia târzie), pe care au refuzat să o „asculte”, este ceea ce îi face să „meargă, și să cadă pe spate, și să fie sfărâmați, și prinși în laț, și luați.” Acea punere la probă le-a fost prezentată printr-o altă limbă, căci Ilie, Ioan Botezătorul și William Miller nu au fost instruiți în școlile teologice ale istoriilor lor respective. Solia ploii târzii, care pune la probă adventismul laodicean, este solia care este produsă prin aplicarea principiului „linie peste linie”.

When the first three and a half years of the week in which Christ confirmed the covenant is laid over the second three and a half years, we find prophetic light that clarifies any seeming inconsistencies that might arise in an inquiring mind. The week was when the Messenger of the Covenant was to confirm the covenant, and a biblical covenant must be confirmed with blood. The baptism and crucifixion of Christ and the stoning of Stephen all identify blood. Both lines represent the blood of the covenant, and those lines are confirming the covenant.

Când primii trei ani și jumătate ai săptămânii în care Hristos a întărit legământul sunt suprapuși peste cei de-ai doilea trei ani și jumătate, găsim lumină profetică ce lămurește orice neconcordanțe aparente care s-ar putea ivi într-o minte cercetătoare. Săptămâna aceea era timpul în care Solul Legământului trebuia să întărească legământul, iar un legământ biblic trebuie întărit cu sânge. Botezul și răstignirea lui Hristos și uciderea cu pietre a lui Ștefan indică toate sângele. Ambele linii reprezintă sângele legământului, iar aceste linii întăresc legământul.

When brought together “line upon line,” the baptism and crucifixion are the first waymark, and the crucifixion and stoning of Stephen are the last waymark. When brought together into one line we find the cross and Michael standing up at the death of Stephen as two witnesses of the Jews sealing their rejection of the gospel. The death of Christ, is also the death of His disciple Stephen, which is Passover when the two lines are combined. Three days later Christ is resurrected as the First Fruit offering.

Când sunt aduse împreună „linie peste linie”, botezul și răstignirea sunt primul semn de hotar, iar răstignirea și uciderea cu pietre a lui Ștefan sunt ultimul semn de hotar. Când sunt aduse împreună într-o singură linie, găsim crucea și ridicarea lui Mihail la moartea lui Ștefan ca doi martori ai faptului că iudeii și-au pecetluit lepădarea Evangheliei. Moartea lui Hristos este, de asemenea, moartea ucenicului Său Ștefan, care este Paștele atunci când cele două linii sunt combinate. Trei zile mai târziu, Hristos învie ca jertfa celor dintâi roade.

> But now is Christ risen from the dead, and become the first fruits of them that slept. 1 Corinthians 15:20.

> Dar acum, Hristos a înviat din morți și a devenit pârga celor adormiți. 1 Corinteni 15:20.

In between Passover and the feast of First Fruits on the third day is the beginning of the feast of Unleavened Bread. Unleavened bread does not “rise”, and Christ did not rise on the second day, He rose on the third day. Christ and Stephen die together in the “line upon line” application, but Stephen is resurrected after Christ for there is an order to the first fruit resurrection.

În intervalul dintre Paște și sărbătoarea Celor Dintâi Roade, în a treia zi, începe sărbătoarea Azimelor. Pâinea nedospită nu „se ridică”, iar Hristos nu S-a ridicat în a doua zi, ci S-a ridicat în a treia zi. Hristos și Ștefan mor împreună în aplicarea „rând peste rând”, dar Ștefan este înviat după Hristos, căci există o ordine a învierii celor dintâi roade.

> But every man in his own order: Christ the first fruits; afterward they that are Christ’s at his coming. 1 Corinthians 15:22.

> Dar fiecare om la rândul său: Hristos, cel dintâi rod; apoi cei ai lui Hristos, la venirea Lui. 1 Corinteni 15:22.

The Spring feasts cannot be separated from each other, for they are directly related to one another. In this sense, Pentecost represents the soon-coming Sunday law, when there will be a repetition of the pouring out of the Holy Spirit, and the second voice of Revelation chapter eighteen will then call those that do not currently know the gospel, to come out of Babylon. The word “Babylon,” is based upon the word, “Babel,” which means confusion, for it was in the fall of Babel that God confused the languages, and it was at Pentecost that God reverses the confusion of the languages in order to carry the gospel to the world. Thus Pentecost and the Sunday law align.

Sărbătorile de primăvară nu pot fi separate una de alta, căci sunt în legătură directă una cu cealaltă. În acest sens, Cincizecimea reprezintă legea duminicală care va veni în curând, când va avea loc o repetare a revărsării Duhului Sfânt, iar al doilea glas din Apocalipsa, capitolul optsprezece, îi va chema atunci pe aceia care în prezent nu cunosc Evanghelia să iasă din Babilon. Cuvântul „Babilon” se întemeiază pe cuvântul „Babel”, care înseamnă confuzie, căci la căderea Babelului Dumnezeu a încurcat limbile, iar la Cincizecime Dumnezeu inversează confuzia limbilor pentru a duce Evanghelia în lume. Astfel, Cincizecimea și legea duminicală se aliniază.

At Pentecost the gift of languages was given to the disciples, but their message then was still restricted to the Jews. When both lines are brought together Pentecost occurs in the year 34, when Stephen was stoned and the gospel was then carried to those who do not currently know the gospel.

La Cincizecime, darul limbilor le-a fost dat ucenicilor, dar mesajul lor era încă atunci restrâns la iudei. Când ambele linii sunt aduse împreună, Cincizecimea are loc în anul 34, când Ștefan a fost ucis cu pietre, iar Evanghelia a fost dusă atunci la cei care în prezent nu cunosc Evanghelia.

Stephen represents those who are resurrected “at His coming,” but who have died with Him. The First Fruit offering marks the resurrection of Christ on the third day, and it also marks the beginning of the Feast of Weeks, which is also the feast of Pentecost, and which commemorates the giving of the Ten Commandments at Sinai.

Ստեփանոսը ներկայացնում է նրանց, ովքեր հարություն են առնում «Նրա գալուստի ժամանակ», սակայն մահացել են Նրա հետ։ Առաջին Պտղի ընծան նշանավորում է Քրիստոսի հարությունը երրորդ օրը, և այն նաև նշանավորում է Շաբաթների Տոնի սկիզբը, որը նաև Հոգեգալստյան տոնն է, և որը հիշատակում է Սինայում Տասը Պատվիրանների տրումը։

October 22, 1844, aligns with the cross, for among other proofs Sister White aligns the disappointment of the disciples after the cross with the disappointment that followed October 22, 1844. Both the cross and October 22, 1844, prefigure the soon-coming Sunday law. Pentecost also typifies the soon coming Sunday law, but Pentecost came fifty-two days after the cross. The cross, which was typified by Passover, ushers in a series of feasts which commemorate the old paths of ancient Israel from the night the angel of death passed over Egypt, through to the giving of the law. Though the feasts possess their own distinctions, they are inseparably linked to each other. It is therefore accurate to apply the complete fifty-two days from Passover to Pentecost as one singular waymark.

22 octombrie 1844 se aliniază cu crucea, căci, între alte dovezi, sora White pune în corespondență dezamăgirea ucenicilor de după cruce cu dezamăgirea care a urmat după 22 octombrie 1844. Atât crucea, cât și 22 octombrie 1844 prefigurează legea duminicală care urmează să vină în curând. Și Cincizecimea tipifică legea duminicală ce urmează în curând, însă Cincizecimea a venit la cincizeci și două de zile după cruce. Crucea, care era tipificată de Paște, introduce o succesiune de sărbători care comemorează vechile cărări ale Israelului antic, din noaptea în care îngerul morții a trecut pe lângă Egipt, până la darea Legii. Deși sărbătorile își au propriile lor distincții, ele sunt legate între ele în mod inseparabil. Prin urmare, este corect să se aplice întregul interval de cincizeci și două de zile, de la Paște până la Cincizecime, ca un singur waymark.

For this reason, the cross, the death of Stephen, and Pentecost all prefigure the soon coming Sunday law, when the progressive executive judgment upon Modern Babylon begins, as the second voice of Revelation chapter eighteen begins to call God’s other flock out of Babylon. It is at that waymark that the executive judgment upon Jerusalem arrived, though God in His mercy deferred the actual destruction of the temple and city nearly forty years after the cross to the year 70. The destruction of ancient Jerusalem represents the beginning of the progressive executive judgment that begins in the United States when “national apostasy is followed by national ruin.”

Din acest motiv, crucea, moartea lui Ștefan și Cincizecimea toate prefigurează legea duminicală care va veni curând, când începe judecata executivă progresivă asupra Babilonului modern, pe măsură ce a doua voce din Apocalipsa capitolul optsprezece începe să cheme cealaltă turmă a lui Dumnezeu afară din Babilon. La acel waymark a sosit judecata executivă asupra Ierusalimului, deși Dumnezeu, în mila Sa, a amânat distrugerea efectivă a templului și a cetății aproape patruzeci de ani după cruce, până în anul 70. Distrugerea Ierusalimului antic reprezintă începutul judecății executive progresive care începe în Statele Unite atunci când „apostazia națională este urmată de ruină națională.”

Truth is established upon the testimony of two, and in the two lines of three and a half years that Christ confirmed the covenant we find two witnesses of a death and resurrection that is associated with the history that identifies the soon-coming Sunday law. That Sunday law in Revelation chapter eleven, is identified as the “hour of the great earthquake.” That “hour” is directly connected to two witnesses that gave a testimony of three and a half years. Their testimony ends with their death and resurrection.

Adevărul este întemeiat pe mărturia a doi, iar în cele două perioade de câte trei ani și jumătate în care Hristos a întărit legământul găsim doi martori ai unei morți și ai unei învieri asociate cu istoria care identifică legea duminicală ce urmează să vină în curând. Acea lege duminicală, în capitolul unsprezece din Apocalipsa, este identificată drept „ceasul marelui cutremur”. Acest „ceas” este legat în mod direct de doi martori care au dat o mărturie timp de trei ani și jumătate. Mărturia lor se încheie cu moartea și învierea lor.

Their testimony of three and a half years, followed by their death and resurrection has been represented by the death and resurrection of both Jesus and Stephen, for “line upon line,” Stephen is represented as being resurrected with Christ. In the feast of First Fruits, two primary offerings were presented.

Mărturia lor de trei ani și jumătate, urmată de moartea și învierea lor, a fost reprezentată prin moartea și învierea atât a lui Isus, cât și a lui Ștefan, căci „poruncă peste poruncă”, Ștefan este înfățișat ca fiind înviat împreună cu Hristos. În sărbătoarea Primelor Roade, erau aduse două daruri principale.

One was a lamb without blemish, and the other an offering of barley. The barley represented the crop to follow, and the lamb represented Christ. Christ was resurrected on the third day, and Stephen represented those that follow, and the barley represented the crop that was to follow. The two witnesses in Revelation eleven testified for three and a half years, after which they were then slain and then were resurrected three and a half days later. Those two witnesses had been typified by Christ, who was the First Fruits, for they represent the one hundred and forty-four thousand, who are also first fruits.

Unul era un miel fără cusur, iar celălalt era un dar din orz. Orzul reprezenta recolta care avea să urmeze, iar mielul Îl reprezenta pe Hristos. Hristos a înviat a treia zi, iar Ștefan îi reprezenta pe cei care urmează, iar orzul reprezenta recolta care avea să urmeze. Cei doi martori din Apocalipsa unsprezece au mărturisit timp de trei ani și jumătate, după care au fost omorâți și apoi au înviat trei zile și jumătate mai târziu. Acei doi martori fuseseră prefigurați de Hristos, care era Cele Dintâi Roade, căci ei îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt de asemenea roade dintâi.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> E eu olhei, e eis que estava o Cordeiro sobre o monte Sião, e com ele cento e quarenta e quatro mil, que em suas testas tinham escrito o nome de seu Pai. E ouvi uma voz do céu, como a voz de muitas águas, e como a voz de um grande trovão; e ouvi a voz de harpistas, que tocavam as suas harpas. E cantavam como que um cântico novo diante do trono, e diante dos quatro seres viventes, e dos anciãos; e ninguém podia aprender aquele cântico senão os cento e quarenta e quatro mil, que foram redimidos da terra. Estes são os que não se contaminaram com mulheres, porque são virgens. Estes são os que seguem o Cordeiro para onde quer que vá. Estes foram redimidos dentre os homens, sendo as primícias para Deus e para o Cordeiro. E na sua boca não se achou engano; porque são irrepreensíveis diante do trono de Deus. Apocalipse 14:1–5.

The barley offering on the feast of First Fruits represented the crop that was to follow, and Stephen in the year 34, followed Christ’s death in the year 31, though “line upon line,” they died at the same waymark. In relation to the first fruit offerings, Christ was the lamb that was slain and Stephen was the barley. According to Paul “Christ” is “the first fruits of them that slept,” and then “afterward they that are Christ’s at his coming.” The one hundred and forty-four thousand are first fruits, and they are those “which follow the Lamb whithersoever he goeth.”

L’offrande d’orge lors de la fête des Prémices représentait la moisson qui devait suivre, et Étienne, en l’an 34, suivit la mort du Christ en l’an 31, bien que, « règle sur règle », ils moururent au même repère prophétique. En rapport avec les offrandes des prémices, le Christ était l’agneau qui fut immolé, et Étienne était l’orge. Selon Paul, « Christ » est « les prémices de ceux qui se sont endormis », puis viennent « ensuite ceux qui appartiennent à Christ, lors de son avènement ». Les cent quarante-quatre mille sont des prémices, et ce sont ceux « qui suivent l’Agneau partout où il va ».

In the “hour” of the “great earthquake” of Revelation chapter eleven, the two witnesses that have prophesied for three and a half years, only to be slain and lie in the streets for three and a half days, are resurrected. They are those represented by Stephen who prophetically was resurrected with Jesus, but also after Jesus. They are therefore resurrected “three and a half days,” after they are murdered by the beast that ascended from the bottomless pit. The same “hour,” that they are resurrected they ascend to heaven as an ensign. The process of their resurrection and ascension is carefully outlined in God’s prophetic Word, and it includes that they were typified by the literal death of Stephen, thus representing a spiritual death that is accomplished upon the two witnesses as they are transformed from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the third angel.

În „ceasul” „marelui cutremur de pământ” din capitolul unsprezece al Apocalipsei, cei doi martori care au prorocit timp de trei ani și jumătate, numai pentru a fi uciși și a zăcea pe străzi trei zile și jumătate, sunt înviați. Ei sunt aceia reprezentați prin Ștefan care, în mod profetic, a fost înviat împreună cu Isus, dar și după Isus. Prin urmare, ei sunt înviați „după trei zile și jumătate”, după ce sunt uciși de fiara care s-a ridicat din adânc. În același „ceas” în care sunt înviați, ei se înalță la cer ca un steag. Procesul învierii și înălțării lor este prezentat cu grijă în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu și include faptul că ei au fost prefigurați prin moartea literală a lui Ștefan, reprezentând astfel o moarte spirituală care este adusă asupra celor doi martori pe măsură ce ei sunt transformați din mișcarea laodiceeană a celui de-al treilea înger în mișcarea filadelfiană a celui de-al treilea înger.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “One thing is certain: those Seventh-day Adventists who take their stand under Satan’s banner will first give up their faith in the warnings and reproofs contained in the Testimonies of God’s spirit.

> „Un lucru este sigur: acei adventiști de ziua a șaptea care iau poziție sub steagul lui Satana își vor părăsi mai întâi credința în avertismentele și mustrările cuprinse în Mărturiile Duhului lui Dumnezeu.”

> “The call to greater consecration and holier service is being made, and will continue to be made. Some who are now voicing Satan’s suggestions will come to their senses. There are those in important positions of trust who do not understand the truth for this time. To them the message must be given. If they receive it, Christ will accept them, and will make them workers together with him. But if they refuse to hear the message, they will take their stand under the black banner of the Prince of Darkness.

> „Chemarea la o consacrare mai deplină și la o slujire mai sfântă este adresată și va continua să fie adresată. Unii dintre cei care acum dau glas sugestiilor lui Satana își vor veni în fire. Sunt unii aflați în poziții importante de încredere care nu înțeleg adevărul pentru timpul acesta. Lor trebuie să le fie dată solia. Dacă o primesc, Hristos îi va primi și îi va face împreună-lucrători cu El. Dar, dacă refuză să asculte solia, își vor lua poziția sub steagul negru al Prințului întunericului.

> “I am instructed to say that the precious truth for this time is open more and more clearly to human minds. In a special sense men and women are to eat of Christ’s flesh and drink of his blood. There will be a development of the understanding, for the truth is capable of constant expansion. The divine originator of truth will come into closer and still closer communion with those who follow on to know him. As God’s people receive his word as the bread of heaven, they will know that his goings forth are prepared as the morning. They will receive spiritual strength, as the body receives physical strength when food is eaten.

> „Mi s-a poruncit să spun că adevărul prețios pentru acest timp se deschide tot mai clar minților omenești. Într-un sens deosebit, bărbații și femeile trebuie să mănânce trupul lui Hristos și să bea sângele Său. Va avea loc o dezvoltare a înțelegerii, căci adevărul este capabil de o neîncetată lărgire. Autorul divin al adevărului va veni într-o comuniune mai strânsă și tot mai strânsă cu aceia care stăruiesc să-L cunoască. Pe măsură ce poporul lui Dumnezeu primește Cuvântul Său ca pâinea cerului, ei vor ști că ieșirile Lui sunt pregătite ca zorile dimineții. Ei vor primi putere spirituală, după cum trupul primește putere fizică atunci când hrana este mâncată.‟

> “We do not half understand the Lord’s plan in taking the children of Israel from Egyptian bondage, and leading them through the wilderness into Canaan.

> „Nu înțelegem nici pe jumătate planul Domnului de a-i scoate pe copiii lui Israel din robia egipteană și de a-i conduce prin pustie în Canaan.‟

> “As we gather up the divine rays shining from the gospel, we shall have a clearer insight into the Jewish economy, and a deeper appreciation of its important truths. Our exploration of truth is yet incomplete. We have gathered up only a few rays of light. Those who are not daily students of the Word will not solve the problems of the Jewish economy. They will not understand the truths taught by the temple service. The work of God is hindered by a worldly understanding of his great plan. The future life will unfold the meaning of the laws that Christ, enshrouded in the pillar of cloud, gave to his people.” Spalding and Magan, 305, 306.

> „Pe măsură ce adunăm razele divine care strălucesc din Evanghelie, vom avea o înțelegere mai clară a rânduielii iudaice și o apreciere mai profundă a adevărurilor ei importante. Cercetarea noastră a adevărului este încă neîncheiată. Am adunat doar câteva raze de lumină. Cei care nu sunt zilnic studenți ai Cuvântului nu vor dezlega problemele rânduielii iudaice. Ei nu vor înțelege adevărurile învățate prin slujirea templului. Lucrarea lui Dumnezeu este împiedicată de o înțelegere lumească a marelui Său plan. Viața viitoare va desfășura semnificația legilor pe care Hristos, învăluit în stâlpul de nor, le-a dat poporului Său.” Spalding and Magan, 305, 306.

Back to Articles