Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Six

Cartea lui Daniel – Numărul o sută optzeci și șase

Panium’s Promise: The Final Sealing and Midnight Cry Revelation

Făgăduința Paniumului: Descoperirea despre Pecetluirea Finală și Strigătul de la Miezul Nopții

Author

Jeff Pippenger

Published

April 16, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

At Panium, which was Caesarea Philippi, which is verses thirteen through fifteen in chapter eleven of the book of Daniel, which is the history where the Republican and Protestant horns fulfill the enigma of being the eighth that is of the seven, which is the history where the Seal of God is permanently impressed upon the one hundred and forty-four thousand, and the history of the arrival of the message of the Midnight Cry, Christ gave a promise to His last-day people.

La Panium, care era Cezareea lui Filip, care corespunde versetelor treisprezece până la cincisprezece din capitolul unsprezece al cărții lui Daniel, care este istoria în care coarnele republican și protestant împlinesc enigma de a fi al optulea care este dintre cei șapte, care este istoria în care Sigiliul lui Dumnezeu este întipărit în mod permanent asupra celor o sută patruzeci și patru de mii, și istoria sosirii soliei Strigătului de la Miezul Nopții, Hristos a dat o făgăduință poporului Său din zilele de pe urmă.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:18, 19.

> Na-ndabwira kandi nti: Uri Petero, kandi kuri uru rutare ni ho nzubaka Itorero ryanjye; kandi amarembo y’ikuzimu ntazarinesha. Kandi nzaguha imfunguzo z’ubwami bwo mu ijuru: kandi icyo uzaboha mu isi kizaba kiboshywe mu ijuru; kandi icyo uzabohora mu isi kizaba kibohowe mu ijuru. Matayo 16:18, 19.

The period of the sealing which began on September 11, 2001, when the mighty buildings of New York City were brought down, which ends at the soon coming Sunday law, was designed by the Alpha and Omega. The very last part of the period repeats the very first part of the period. On September 11, 2001 the Lord led His people back to the old paths, where among other truths they discovered the “seven times,” just as it was found in the days of king Josiah. The latter rain then began to sprinkle, and a testing process that produced a separation of two classes of worshippers began.

Perioada sigilării, care a început la 11 septembrie 2001, când clădirile mărețe ale orașului New York au fost doborâte, și care se încheie la legea duminicală ce va veni curând, a fost rânduită de Alfa și Omega. Chiar ultima parte a perioadei repetă însăși prima parte a perioadei. La 11 septembrie 2001, Domnul Și-a condus poporul înapoi la cărările cele vechi, unde, între alte adevăruri, ei au descoperit „de șapte ori”, așa cum fusese găsit în zilele împăratului Iosia. Atunci ploaia târzie a început să stropească, și a început un proces de punere la probă care a produs o separare a două clase de închinători.

In fulfillment of Habakkuk chapter two the two sacred charts were discovered and became an emblem of that historical period. Just as significantly the “debate” of Habakkuk chapter two began, between the methodology of line upon line, which is the latter rain methodology, in opposition to the methodology of apostate Protestantism that had been progressively adopted by Adventism beginning in the rebellion of 1863.

În împlinirea capitolului doi din Habacuc, cele două hărți sacre au fost descoperite și au devenit o emblemă a acelei perioade istorice. La fel de semnificativ, „dezbaterea” din capitolul doi al cărții Habacuc a început, între metodologia „linie peste linie”, care este metodologia ploii târzii, în opoziție cu metodologia protestantismului apostat, care fusese adoptată în mod progresiv de adventism începând cu răzvrătirea din 1863.

Jesus promised that He would give His last-day people “the keys of the kingdom,” and in so doing, He is referring to the correct biblical methodology, that contains the necessary prophetic keys to recognize, establish and proclaim the message of the Midnight Cry and Loud Cry.

Isus a făgăduit că le va da poporului Său din zilele de pe urmă „cheile Împărăției” și, făcând astfel, Se referă la metodologia biblică corectă, care conține cheile profetice necesare pentru a recunoaște, a stabili și a proclama mesajul Strigătului de la Miezul Nopții și al Marii Strigări.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> „Cei care au comuniune cu Dumnezeu umblă în lumina Soarelui Neprihănirii. Ei nu-L dezonorează pe Răscumpărătorul lor, stricându-și calea înaintea lui Dumnezeu. Lumina cerească strălucește asupra lor. Pe măsură ce se apropie de încheierea istoriei acestui pământ, cunoașterea lor despre Hristos și despre profețiile privitoare la El sporește mult. Ei sunt de o valoare infinită în ochii lui Dumnezeu, căci sunt în unitate cu Fiul Său. Pentru ei, Cuvântul lui Dumnezeu este de o frumusețe și o încântare fără seamăn. Ei îi văd importanța. Adevărul li se descoperă. Doctrina întrupării este învăluită într-o blândă strălucire. Ei văd că Scriptura este cheia care descuie toate tainele și rezolvă toate dificultățile. Cei care n-au fost dispuși să primească lumina și să umble în lumină nu vor putea înțelege taina evlaviei, dar cei care n-au ezitat să-și ia crucea și să-L urmeze pe Isus vor vedea lumină în lumina lui Dumnezeu.” The Southern Watchman, 4 aprilie 1905.

Those represented by Peter, who are the one hundred and forty-four thousand, are those who accept the Laodicean message that arrived on September 11, 2001, which is now being repeated since July, 2023. The Laodicean message that arrived in 1856, was the increased knowledge of the “seven times,” and when Christ brings the dead bones together, and thereafter brings them to life they transition from the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. That transition is brought about by Christ’s Word, for they are sanctified by His Word, and His Word is “truth,” and His Word is the “key” that unlocks His Word.

Те, кого представляет Пётр, то есть сто сорок четыре тысячи, суть те, кто принимает Лаодикийскую весть, пришедшую 11 сентября 2001 года, которая ныне повторяется с июля 2023 года. Лаодикийская весть, пришедшая в 1856 году, была возросшим познанием «семи времён»; и когда Христос соединяет мёртвые кости, а затем оживляет их, они переходят от Лаодикийского движения третьего ангела к Филадельфийскому движению ста сорока четырёх тысяч. Этот переход совершается посредством Слова Христова, ибо они освящаются Его Словом, и Его Слово есть «истина», и Его Слово есть «ключ», отпирающий Его Слово.

> And to the angel of the church in Philadelphia write; These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth; I know thy works: behold, I have set before thee an open door, and no man can shut it: for thou hast a little strength, and hast kept my word, and hast not denied my name. Revelation 3:7–8.

> Și îngerului bisericii din Filadelfia scrie-i: Acestea le spune Cel Sfânt, Cel Adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu va închide, și închide și nimeni nu va deschide: Știu faptele tale; iată, ți-am pus înainte o ușă deschisă, pe care nimeni nu o poate închide; fiindcă ai puțină putere, și ai păzit cuvântul Meu, și n-ai tăgăduit Numele Meu. Apocalipsa 3:7–8.

The methodology of “line upon line” is the key which Christ promised to His last-day people in the battle at the “gates”. A “gate” is a church.

Metodologia „linie peste linie” este cheia pe care Hristos a făgăduit-o poporului Său din zilele de pe urmă în lupta de la „porți”. O „poartă” este o biserică.

> And Jacob awaked out of his sleep, and he said, Surely the Lord is in this place; and I knew it not. And he was afraid, and said, How dreadful is this place! this is none other but the house of God, and this is the gate of heaven. Genesis 28:16, 17.

> Iacob s-a trezit din somnul lui și a zis: „Cu adevărat, Domnul este în locul acesta, iar eu n-am știut.” Și s-a înfricoșat și a zis: „Cât de înfricoșător este locul acesta! Aceasta nu este alta decât casa lui Dumnezeu, și aceasta este poarta cerului.” Geneza 28:16, 17.

The battle at the gates represents the religious battles that occur between truth and error, and the error of the religion of Greece, is the gate of hell, and the religion of apostate Laodicean Adventism is also a gate. The Laodicean Adventist gate represents where the debate of Habakkuk is fulfilled.

Lupta de la porți reprezintă luptele religioase care au loc între adevăr și rătăcire, iar rătăcirea religiei Greciei este poarta iadului, iar religia adventismului laodiceean apostat este, de asemenea, o poartă. Poarta adventistă laodiceeană reprezintă locul unde se împlinește dezbaterea din Habacuc.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Isaiah 28:5-14

> În ziua aceea, Domnul oștirilor va fi o cunună de slavă și o diademă de frumusețe pentru rămășița poporului Său, un duh de judecată pentru cel ce șade la judecată și tărie pentru cei ce întorc bătălia la poartă. Dar și aceștia s-au rătăcit din pricina vinului și, din pricina băuturii tari, s-au abătut din cale; preotul și prorocul s-au rătăcit din pricina băuturii tari, sunt copleșiți de vin, s-au abătut din cale din pricina băuturii tari; rătăcesc în vedenie, se poticnesc în judecată. Căci toate mesele sunt pline de vărsături și de necurăție, așa încât nu mai este niciun loc curat. Pe cine va învăța el cunoașterea? Și cui îi va face să înțeleagă învățătura? Celor înțărcați de lapte, celor depărtați de la sân? Căci poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo. Da, prin buze bâlbâitoare și printr-o altă limbă va vorbi El acestui popor. El le zisese: „Iată odihna, lăsați pe cel obosit să se odihnească”; și: „Iată locul de înviorare.” Dar ei n-au voit să asculte. De aceea, cuvântul Domnului le va fi: poruncă peste poruncă, poruncă peste poruncă; rând peste rând, rând peste rând; puțin aici, puțin acolo; ca să meargă, să cadă pe spate, să fie zdrobiți, prinși în laț și capturați. De aceea, ascultați cuvântul Domnului, oameni batjocoritori, care stăpâniți peste acest popor care este în Ierusalim. Isaia 28:5-14

The keys of the kingdom are the words of the Scriptures, that are given to God’s last-day people by the Word.

Ključevi kraljevstva jesu riječi Svetoga pisma, koje Riječ daje Božjem narodu posljednjih dana.

> “There are truths in the word which, like veins of precious ore, are hidden beneath the surface. The hidden treasure is discovered as it is searched for, as a miner searches for gold and silver. The evidence of the truth of God’s word is in the word itself. Scripture is the key that unlocks scripture. The deep meaning of the truths of God’s word is unfolded to our minds by His Spirit.

> „În Cuvânt există adevăruri care, asemenea filoanelor de minereu prețios, sunt ascunse sub suprafață. Comoara ascunsă este descoperită pe măsură ce este căutată, așa cum un miner caută aur și argint. Dovada adevărului Cuvântului lui Dumnezeu se află în Cuvântul însuși. Scriptura este cheia care descuie Scriptura. Înțelesul adânc al adevărurilor Cuvântului lui Dumnezeu este descoperit minții noastre prin Duhul Său.”

> “The Bible is the great lesson book for the students in our schools. It teaches the whole will of God concerning the sons and daughters of Adam. It is the rule of life, teaching us of the character that we must form for the future life. We need not the dim light of tradition to make the Scriptures comprehensible. As well might we suppose that the noonday sun needs the glimmering torchlight of earth to increase its glory. The utterances of priest and minister are not needed to save men from error. Those who consult the divine Oracle will have light. In the Bible every duty is made plain. Every lesson given is comprehensible. Every lesson reveals to us the Father and the Son. The word is able to make all wise unto salvation. In the word the science of salvation is plainly revealed. Search the Scriptures, for they are the voice of God speaking to the soul.” Testimonies, volume 8, 157.

> „Biblia este marea carte de învățătură pentru elevii din școlile noastre. Ea învață întreaga voință a lui Dumnezeu cu privire la fiii și fiicele lui Adam. Ea este regula vieții, învățându-ne despre caracterul pe care trebuie să-l formăm pentru viața viitoare. Nu avem nevoie de lumina palidă a tradiției pentru a face Scripturile inteligibile. Tot atât de bine am putea presupune că soarele de la amiază are nevoie de pâlpâirea făcliei pământești pentru a-și spori slava. Rostirile preotului și ale predicatorului nu sunt necesare pentru a-i salva pe oameni de rătăcire. Cei care consultă Oracolul divin vor avea lumină. În Biblie, fiecare datorie este făcută limpede. Fiecare lecție dată este inteligibilă. Fiecare lecție ni-L descoperă pe Tatăl și pe Fiul. Cuvântul este în stare să-i facă pe toți înțelepți pentru mântuire. În Cuvânt, știința mântuirii este descoperită în mod clar. Cercetați Scripturile, căci ele sunt glasul lui Dumnezeu care vorbește sufletului.” Testimonies, volumul 8, 157.

The keys that Christ gave unto the last-day church have the same power they had when they were given to Peter.

Cheile pe care Hristos le-a dat bisericii din zilele de pe urmă au aceeași putere pe care o aveau atunci când i-au fost date lui Petru.

> “Peter had expressed the truth which is the foundation of the church’s faith, and Jesus now honored him as the representative of the whole body of believers. He said, ‘I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven.’

> „Petru exprimase adevărul care este temelia credinței bisericii, iar Isus l-a onorat acum ca reprezentant al întregului trup al credincioșilor. El a spus: «Îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri.»”

> “‘The keys of the kingdom of heaven’ are the words of Christ. All the words of Holy Scripture are His, and are here included. These words have power to open and to shut heaven. They declare the conditions upon which men are received or rejected. Thus the work of those who preach God’s word is a savor of life unto life or of death unto death. Theirs is a mission weighted with eternal results.” The Desire of Ages, 413.

> „Cheile împărăției cerurilor” sunt cuvintele lui Hristos. Toate cuvintele Sfintei Scripturi sunt ale Lui și sunt incluse aici. Aceste cuvinte au putere să deschidă și să închidă cerul. Ele declară condițiile în temeiul cărora oamenii sunt primiți sau respinși. Astfel, lucrarea celor care propovăduiesc Cuvântul lui Dumnezeu este o mireasmă de viață spre viață sau de moarte spre moarte. A lor este o misiune împovărată de urmări veșnice.” Hristos, Lumina lumii, p. 413.

The power that is manifested through His words, when placed in the hands of men is based upon the principles identified in His word. The simplest perhaps, and perhaps the most profound is that truth is established upon the testimony of two.

Puterea care se manifestă prin cuvintele Sale, atunci când este pusă în mâinile oamenilor, se întemeiază pe principiile identificate în Cuvântul Său. Cel mai simplu, poate, și poate cel mai profund, este că adevărul se întemeiază pe mărturia a doi.

> “Another grave evil that had arisen in the church was that of brethren going to law against one another. Abundant provision had been made for the settlement of difficulties among believers. Christ Himself had given plain instruction as to how such matters were to be adjusted. ‘If thy brother shall trespass against thee,’ the Saviour had counseled, ‘go and tell him his fault between thee and him alone: if he shall hear thee, thou hast gained thy brother. But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. And if he shall neglect to hear them, tell it unto the church: but if he neglect to hear the church, let him be unto thee as a heathen man and a publican. Verily I say unto you, Whatsoever ye shall bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever ye shall loose on earth shall be loosed in heaven.” Matthew 18:15–18.” Acts of the Apostles, 304.

> „O altă rea gravă care se ivise în biserică era aceea că frații se dădeau în judecată unii pe alții. Se făcuse o bogată prevedere pentru rezolvarea dificultăților dintre credincioși. Hristos Însuși dăduse îndrumări clare cu privire la felul în care trebuiau să fie aplanate asemenea chestiuni. «Dacă fratele tău va păcătui împotriva ta», sfătuise Mântuitorul, «du-te și mustră-l între tine și el singur; dacă te va asculta, ai câștigat pe fratele tău. Dar dacă nu te va asculta, mai ia cu tine unul sau doi, pentru ca orice vorbă să fie sprijinită pe mărturia a doi sau trei martori. Și dacă nu va voi să-i asculte, spune-l bisericii; iar dacă nu va voi să asculte nici de biserică, să fie pentru tine ca un păgân și ca un vameș. Adevărat vă spun că orice veți lega pe pământ va fi legat în cer; și orice veți dezlega pe pământ va fi dezlegat în cer.» Matei 18:15–18.” Faptele apostolilor, 304.

There are at least three geographical witnesses of the period when the one hundred and forty-four thousand are sealed at the Midnight Cry. Remembering the fact that at the cry at midnight, it is too late to obtain the oil, we find the geographical testimony of the Exeter camp meeting providing an illustration of the point where God’s last-day people are sealed, and we find that truth represented by the geography of Caesarea Philippi, and also by the testimony of the battle of Panium, in verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven. Perhaps it is a little off to identify these three witnesses as geographical, but I am employing that term because the geography is certainly part of the setting in Exeter and Caesarea Philippi. Jesus places Peter within the prophetic geography that the one hundred and forty-four thousand find themselves in the last days. Then He gives a command.

Hi ha almenys tres testimonis geogràfics del període en què els cent quaranta-quatre mil són segellats al Crit de Mitjanit. Recordant el fet que, al crit de mitjanit, ja és massa tard per obtenir l’oli, trobem el testimoni geogràfic de la reunió de camp d’Exeter que ofereix una il·lustració del punt en què el poble de Déu dels darrers dies és segellat, i trobem aquesta veritat representada per la geografia de Cesarea de Filip, i també pel testimoni de la batalla de Pànium, als versets tretze al quinze de Daniel capítol onze. Potser és una mica imprecís identificar aquests tres testimonis com a geogràfics, però faig servir aquest terme perquè la geografia és certament part de l’escenari tant a Exeter com a Cesarea de Filip. Jesús situa Pere dins de la geografia profètica en què els cent quaranta-quatre mil es troben en els darrers dies. Després dóna una ordre.

> And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to show unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day. Then Peter took him, and began to rebuke him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee. But he turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men. Matthew 16:19–23.

> Și îți voi da cheile Împărăției cerurilor; și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Atunci le-a poruncit ucenicilor Săi să nu spună nimănui că El este Isus Hristosul. De atunci înainte, Isus a început să le arate ucenicilor Săi că trebuie să meargă la Ierusalim și să sufere multe din partea bătrânilor, a preoților celor mai de seamă și a cărturarilor, și să fie omorât, iar a treia zi să învieze. Atunci Petru L-a luat deoparte și a început să-L mustre, zicând: Ferească-Te Dumnezeu, Doamne: să nu Ți se întâmple așa ceva. Dar El S-a întors și i-a zis lui Petru: Înapoia Mea, Satano: tu ești o pricină de poticnire pentru Mine, căci gândurile tale nu sunt la lucrurile lui Dumnezeu, ci la cele ale oamenilor. Matei 16:19–23.

The word “Exeter” is the name of a city in Devon, England. Its etymology can be traced back to Old English, where it was known as “Exanceaster” or “Execestre.” The name is believed to derive from the Old English words “Exe” (referring to the River Exe, upon which the city is situated) and “ceaster” (meaning “Roman fort” or “walled city”). Therefore, “Exeter” means either the “fort on the River Exe,” or “the walled city by the River Exe.” The geography associated with the arrival and fulfillment of the Midnight Cry in Millerite history identifies a location where there was water, representing the outpouring of the Holy Spirit, and a point where God was raising up an army to proclaim the message to the world, which Sister White informs us went like a “tidal wave.” A tidal wave is not simply river water, it is water that is super empowered.

Cuvântul „Exeter” este numele unui oraș din Devon, Anglia. Etimologia sa poate fi urmărită până în engleza veche, unde era cunoscut sub numele de „Exanceaster” sau „Execestre”. Se crede că numele derivă din cuvintele din engleza veche „Exe” (referindu-se la râul Exe, pe care este situat orașul) și „ceaster” (însemnând „fort roman” sau „oraș împrejmuit cu ziduri”). Prin urmare, „Exeter” înseamnă fie „fortul de pe râul Exe”, fie „orașul împrejmuit cu ziduri de lângă râul Exe”. Geografia asociată cu sosirea și împlinirea Strigătului de la Miezul Nopții în istoria millerită identifică un loc în care era apă, reprezentând revărsarea Duhului Sfânt, și un punct în care Dumnezeu ridica o oaste pentru a proclama solia către lume, despre care Sora White ne informează că a mers ca un „val uriaș”. Un val uriaș nu este pur și simplu apă de râu; este apă supraîmputernicită.

Millerite history was the fulfillment of the parable of the ten virgins, and when the one hundred and forty-four thousand are brought to the conclusion of the sealing time, they will repeat the waymarks identified at the beginning of the sealing time, and also the history of the Exeter camp meeting. An angel will descend with a testing message that is required to be eaten. That message will lead to the foundations, and it will confront the two classes with the “seven times,” of Leviticus twenty-six. It will include the Revelation of Jesus Christ, that is represented by Peter as an acceptance that Jesus was anointed as the Christ, when the divine symbol descended in the form of a dove, typifying September 11, 2001. It will include the understanding that Jesus is the divine Son of God, and also that by Jesus taking upon His divine being the flesh of fallen mankind, He is also the Son of man.

Istoria millerită a fost împlinirea pildei celor zece fecioare, iar atunci când cei o sută patruzeci și patru de mii vor fi aduși la încheierea timpului sigilării, ei vor repeta semnele de hotar identificate la începutul timpului sigilării, precum și istoria adunării de tabără de la Exeter. Un înger se va coborî cu un mesaj de punere la probă care trebuie să fie mâncat. Acest mesaj va conduce la temelii și va confrunta cele două clase cu „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. El va include Descoperirea lui Isus Hristos, care este reprezentată de Petru ca o acceptare a faptului că Isus a fost uns ca Hristosul, atunci când simbolul divin a coborât în chip de porumbel, prefigurând 11 septembrie 2001. El va include înțelegerea că Isus este divinul Fiu al lui Dumnezeu și, de asemenea, că, prin faptul că Isus a luat asupra ființei Sale divine trupul omenirii decăzute, El este și Fiul omului.

These truths will produce two classes of worshippers, as they did post-September 11, 2001. The two classes were represented at the Exeter camp meeting, for at that camp meeting there was a tent set up by a group from Watertown, who rejected the message of the Midnight Cry as presented through Samuel Snow. They held counterfeit meetings that were so loud and emotional the leaders of the meetings of Snow went to them and informed them to quiet down. At the camp meeting there were two classes manifested, and both professed to be associated with water, but one was a counterfeit and represented the foolish who were without oil. The group in the Exeter tent were the army who were the city, that was also a fort, for they were typifying Ezekiel’s dead dry bones who are raised up as a mighty army at the message of the Midnight Cry.

Adevărurile acestea vor produce două clase de închinători, aşa cum au făcut şi după 11 septembrie 2001. Cele două clase au fost reprezentate la adunarea de tabără de la Exeter, căci la acea adunare de tabără fusese ridicat un cort de către un grup din Watertown, care a respins solia Strigătului de la Miezul Nopţii aşa cum a fost prezentată prin Samuel Snow. Ei au ţinut adunări contrafăcute, atât de zgomotoase şi de emoţionale, încât conducătorii adunărilor lui Snow au mers la ei şi i-au înştiinţat să se liniştească. La adunarea de tabără s-au manifestat două clase, şi amândouă pretindeau a fi asociate cu apa, dar una era o contrafacere şi îi reprezenta pe cei neînţelepţi care erau fără untdelemn. Grupul din cortul de la Exeter era oastea care era cetatea, care era şi o fortăreaţă, căci ei preînchipuiau oasele uscate şi moarte ale lui Ezechiel, care sunt ridicate ca o oştire puternică la solia Strigătului de la Miezul Nopţii.

In the history where those two classes are manifested Peter represented both classes. His confession that identified Jesus as the Christ, and the Son of God was produced by the inspiration of the Holy Spirit, for Christ plainly told him, “Flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven.” When Jesus then informed the disciples of the cross, Peter, lacking the influence of the Holy Spirit at that moment, took Christ, “and began to rebuke Him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee. But He turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men.”

În istoria în care se manifestă aceste două clase, Petru le-a reprezentat pe amândouă. Mărturisirea lui, prin care L-a identificat pe Isus ca fiind Hristosul și Fiul lui Dumnezeu, a fost produsă prin inspirația Duhului Sfânt, căci Hristos i-a spus limpede: „Carnea și sângele nu ți-au descoperit lucrul acesta, ci Tatăl Meu, care este în ceruri.” Când Isus i-a înștiințat apoi pe ucenici despre cruce, Petru, lipsit în acel moment de influența Duhului Sfânt, L-a luat pe Hristos deoparte „și a început să-L mustre, zicând: Să Te ferească Dumnezeu, Doamne: să nu Ți se întâmple așa ceva. Dar El S-a întors și i-a zis lui Petru: Înapoia Mea, Satano: tu Îmi ești o pricină de poticnire; căci tu nu cugeți la lucrurile lui Dumnezeu, ci la cele ale oamenilor.”

The emotional outburst of Peter aligned with the emotional worship that was occurring in the Watertown tent when Samuel Snow was presenting the message of the Midnight Cry. At that level Peter represents those who are candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. Those candidates represent a class that has the oil, which is the Holy Spirit, and it is the message and it is the character, and the other class lacks the oil. In the setting of Caesarea Philippi, Christ began to unfold “that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day.”

Izbucnirea emoțională a lui Petru s-a aliniat cu închinarea emoțională care avea loc în cortul din Watertown atunci când Samuel Snow prezenta solia Strigătului de la Miezul Nopții. La acel nivel, Petru îi reprezintă pe aceia care sunt candidați să se numere printre cei o sută patruzeci și patru de mii. Acei candidați reprezintă o clasă care are untdelemnul, care este Duhul Sfânt, și este solia și este caracterul, iar cealaltă clasă este lipsită de untdelemn. În cadrul de la Cezareea lui Filip, Hristos a început să descopere „că trebuie să meargă la Ierusalim și să pătimească multe lucruri din partea bătrânilor și a mai-marilor preoților și a cărturarilor, și să fie omorât, iar a treia zi să învieze.”

The disappointment of the disciples when those events were actually fulfilled at the cross is the history Sister White employs to illustrate the disappointment of October 22, 1844, and the disappointment of the Hebrews at the Red Sea crossing with Pharaoh’s army closing in and the waters of the sea in front of them. All of those witnesses identify the soon coming Sunday law, and the revelation of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, provides the testimony of the events that lead to that Sunday law. In doing so they also represent the “portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Dezamăgirea ucenicilor atunci când acele evenimente s-au împlinit în realitate la cruce este istoria pe care sora White o folosește pentru a ilustra dezamăgirea din 22 octombrie 1844 și dezamăgirea evreilor la trecerea Mării Roșii, cu oștirea lui Faraon strângându-se asupra lor și cu apele mării înaintea lor. Toți acești martori identifică legea duminicală care urmează să vină în curând, iar descoperirea versetelor treisprezece până la cincisprezece din Daniel unsprezece oferă mărturia evenimentelor care conduc la acea lege duminicală. Făcând astfel, ei reprezintă și „partea din profeția lui Daniel referitoare la zilele din urmă”.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “A careful study of types and antitypes led to the observation that the crucifixion of Christ took place on the very day in the yearly round of ceremonies given to Israel when the Passover lamb was slain. Would not the cleansing of the sanctuary typified in the Day of Atonement—falling on the tenth day of the seventh month—likewise take place on the very day in the year celebrated in the type? (see The Great Controversy, 399). This, according to the true Mosaic reckoning of time, would be October 22. Early in August, 1844, at a camp meeting at Exeter, New Hampshire, this view was introduced and it was accepted as the date for the fulfillment of the prophecy of the 2300 days. The parable of the ten virgins in Matthew 25:1–13 took on particular significance—the tarrying of the bridegroom, the waiting and slumbering of those who awaited the marriage, the cry at midnight, the shutting of the door, et cetera. The message that Christ was coming on October 22 came to be known as the ‘midnight cry.’ ‘The ‘midnight cry,’ wrote Ellen White, ‘was heralded by thousands of believers.’ She added:

> “O cercetare atentă a tipurilor și antitipurilor a condus la observația că răstignirea lui Hristos a avut loc chiar în ziua din ciclul anual al ceremoniilor date lui Israel în care era înjunghiat mielul pascal. Nu avea oare și curățirea sanctuarului, prefigurată prin Ziua Ispășirii — care cădea în ziua a zecea a lunii a șaptea — să aibă loc tot în chiar ziua din an celebrată în tip? (vezi Tragedia veacurilor, 399). Aceasta, potrivit adevăratei socoteli mozaice a timpului, ar fi fost 22 octombrie. La începutul lunii august 1844, la o adunare de tabără din Exeter, New Hampshire, această concepție a fost prezentată și a fost acceptată ca data împlinirii profeției celor 2300 de zile. Pilda celor zece fecioare din Matei 25:1–13 a căpătat o semnificație deosebită — zăbovirea mirelui, așteptarea și ațipirea celor care așteptau nunta, strigătul de la miezul nopții, închiderea ușii etc. Solia că Hristos urma să vină la 22 octombrie a ajuns să fie cunoscută sub numele de „strigătul de la miezul nopții”. „«Strigătul de la miezul nopții», a scris Ellen White, «a fost vestit de mii de credincioși».” Ea a adăugat:”

> “‘Like a tidal wave the [seventh-month] movement swept over the land. From city to city, from village to village, and into remote country places it went, until the waiting people of God were fully aroused.—The Great Controversy, 400.’

> „Ca un val uriaș de maree, mișcarea [lunii a șaptea] a cuprins țara. Din cetate în cetate, din sat în sat și până în locurile îndepărtate de la țară, ea a înaintat, până când poporul lui Dumnezeu, care aștepta, a fost pe deplin trezit. — Tragedia veacurilor, 400.”

> “The rapidity with which the message spread is depicted by writers cited by L. E. Froom:

> „Viteza cu care s-a răspândit solia este descrisă de scriitorii citați de L. E. Froom:

> “‘Bates left the record that the Exeter message ‘flew as it were upon the wings of the wind.’ Men and women sped by rail and water, by stagecoach and horseback, with bundles of books and papers, distributing them as ‘profusely as the leaves of autumn.’ White said, ‘The work before us was to fly to every part of that wide field, sound the alarm, and wake the slumbering ones.’ And Wellcome adds that the movement broke forth like the released waters of a dam. Fields of ripened grain were left standing unharvested, and full-grown potatoes left undug in the ground. The coming of the Lord was nigh. There was no time now for such earthly things.—The Prophetic Faith of Our Fathers, Vol. IV, p. 816.

> „Bates a consemnat că mesajul de la Exeter „a zburat, ca și cum ar fi fost purtat pe aripile vântului”. Bărbați și femei se grăbeau pe calea ferată și pe apă, cu diligența și călare, cu pachete de cărți și ziare, distribuindu-le „la fel de îmbelșugat ca frunzele toamnei”. White a spus: „Lucrarea dinaintea noastră era să zburăm în fiecare parte a acelui câmp întins, să dăm alarma și să-i trezim pe cei adormiți.” Iar Wellcome adaugă că mișcarea a izbucnit asemenea apelor eliberate ale unui baraj. Câmpuri de grâne coapte au fost lăsate în picioare, nerecoltate, iar cartofi ajunși la deplină maturitate au fost lăsați ne scoși din pământ. Venirea Domnului era aproape. Nu mai era acum timp pentru asemenea lucruri pământești.—The Prophetic Faith of Our Fathers, Vol. IV, p. 816.

> “As an eyewitness and participant in the movement, Ellen White described the character of the rapidly accelerating work:

> „Ca martor ocular și participantă la mișcare, Ellen White a descris caracterul lucrării care se accelera rapid:“

> “‘Believers saw their doubt and perplexity removed, and hope and courage animated their hearts. The work was free from those extremes which are ever manifested when there is human excitement without the controlling influence of the word and Spirit of God…. It bore the characteristics that mark the work of God in every age. There was little ecstatic joy, but rather deep searching of heart, confession of sin, and forsaking of the world. A preparation to meet the Lord was the burden of agonizing spirits….

> „Credincioșii au văzut cum îndoiala și nedumerirea lor au fost înlăturate, iar nădejdea și curajul le-au însuflețit inimile. Lucrarea era lipsită de acele extreme care se manifestă întotdeauna atunci când există o însuflețire omenească fără influența călăuzitoare a Cuvântului și a Duhului lui Dumnezeu…. Ea purta trăsăturile care caracterizează lucrarea lui Dumnezeu în fiecare veac. Era puțină bucurie extatică, ci mai degrabă o adâncă cercetare a inimii, mărturisirea păcatului și părăsirea lumii. Pregătirea pentru întâmpinarea Domnului era povara sufletelor agonizante….“

> “‘Of all the great religious movements since the days of the apostles, none have been more free from human imperfection and the wiles of Satan than was that of the autumn of 1844. Even now, after the lapse of many years [1888], all who shared in that movement and who have stood firm upon the platform of truth still feel the holy influence of that blessed work and bear witness that it was of God.—Ibid., 400, 401.’

> „«Dintre toate marile mișcări religioase de la zilele apostolilor încoace, niciuna n-a fost mai lipsită de imperfecțiunea omenească și de vicleniile lui Satana decât aceea din toamna anului 1844. Chiar și acum, după trecerea multor ani [1888], toți cei care au luat parte la acea mișcare și care au rămas statornici pe platforma adevărului încă simt influența sfântă a acelei lucrări binecuvântate și mărturisesc că ea a fost de la Dumnezeu.—Ibid., 400, 401.»

> “In spite of the evidences of a work sweeping across the land and drawing thousands into the fellowship of the Second Advent, and some two hundred ministers from various churches united in spreading the message, [See C. M. Maxwell, Tell it to the world, pp. 19, 20.] the Protestant churches as a whole spurned it and used every means at their command to prevent the belief in Christ’s soon coming from spreading. No one dared to mention in a church service the hope of the soon coming of Jesus, but to those awaiting the event it was quite different.

> „În ciuda dovezilor unei lucrări care străbătea țara și atrăgea mii de oameni în părtășia celei de-a Doua Veniri și a faptului că aproximativ două sute de slujitori din diferite biserici s-au unit în răspândirea soliei, [Vezi C. M. Maxwell, Tell it to the world, pp. 19, 20.] bisericile protestante, luate în ansamblu, au respins-o și au folosit toate mijloacele aflate la îndemâna lor pentru a împiedica răspândirea credinței în apropiata venire a lui Hristos. Nimeni nu îndrăznea să pomenească, într-un serviciu divin, speranța apropiatei veniri a lui Isus, dar pentru aceia care așteptau evenimentul lucrurile stăteau cu totul altfel.”

> “Ellen White told what it was like:

> „Ellen White je opisala kako je to izgledalo:“

> “‘Every moment seemed precious and of the utmost importance to me. I felt that we were doing work for eternity, and that the careless and uninterested were in the greatest peril. My faith was unclouded, and I appropriated the precious promises of Jesus to myself….

> „Fiecare clipă mi se părea prețioasă și de cea mai mare însemnătate. Simțeam că făceam o lucrare pentru veșnicie și că cei nepăsători și neinteresați se aflau în cea mai mare primejdie. Credința mea era neumbrită și mi-am însușit pentru mine prețioasele făgăduințe ale lui Isus….“

> “‘With diligent searching of hearts and humble confession we came prayerfully up to the time of expectation. Every morning we felt that it was our first business to secure the evidence that our lives were right before God. We realized that if we were not advancing in holiness we were sure to retrograde. Our interest for each other increased; we prayed much with and for one another.

> „Prin cercetare stăruitoare a inimilor și prin mărturisire smerită am ajuns, în spirit de rugăciune, până la vremea așteptării. În fiecare dimineață simțeam că prima noastră datorie era să dobândim dovada că viețile noastre erau în rânduială înaintea lui Dumnezeu. Ne dădeam seama că, dacă nu înaintam în sfințenie, aveam cu siguranță să dăm înapoi. Interesul nostru unii pentru alții a crescut; ne rugam mult unii cu alții și unii pentru alții.‟

> “‘We assembled in the orchards and groves to commune with God and to offer up our petitions to Him, feeling more clearly His presence when surrounded by His natural works. The joys of salvation were more necessary to us than our food and drink. If clouds obscured our minds we dared not rest or sleep till they were swept away by the consciousness of our acceptance with the Lord.—Life Sketches of James White and Ellen G. White (1880), 188, 189.” Arthur White, The Ellen White Biography, volume 1, 51, 52.

> „Adunarea noastră avea loc în livezi și dumbrăvi, pentru a avea părtășie cu Dumnezeu și pentru a-I înălța cererile noastre, simțind mai limpede prezența Sa atunci când eram înconjurați de lucrările Sale din natură. Bucuriile mântuirii ne erau mai necesare decât hrana și băutura noastră. Dacă nori ne întunecau mintea, nu îndrăzneam să ne odihnim sau să dormim până când nu erau risipiți prin conștiința primirii noastre de către Domnul.—Life Sketches of James White and Ellen G. White (1880), 188, 189.” Arthur White, The Ellen White Biography, volumul 1, 51, 52.

Back to Articles