Article

# Panium - Number Eight

Panium - Numărul Opt

Third Line Overview

Prezentare generală a celei de-a treia linii

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Seleucus III Ceraunus, ruled briefly as king from 226 to 223 BC before being assassinated or dying under mysterious circumstances. Seleucus III was the immediate predecessor of Antiochus III. The two brothers represent the “sons” of verse ten, and they represent Reagan and Bush in 1989.

Seleucus al III-lea Ceraunus a domnit pentru scurt timp ca rege din 226 până în 223 î.Hr., înainte de a fi asasinat sau de a muri în împrejurări misterioase. Seleucus al III-lea a fost predecesorul imediat al lui Antioh al III-lea. Cei doi frați reprezintă „fiii” din versetul zece și îi reprezintă pe Reagan și Bush în 1989.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Dar fiii lui se vor ridica și vor aduna o mulțime de oști mari; și unul va veni negreșit, va năvăli și va trece mai departe; apoi se va întoarce și se va înfuria, până la fortăreața lui. Daniel 11:10.

Verse ten is the third line and it represents the “time of the end” in 1989. It ties together with verse forty of chapter eleven and Isaiah eight verse eight. The connection of these three verses identifies that verse eleven represents the current Ukrainian war, with Putin and Zelenskyy as the antagonists represented in the Battle of Raphia set forth in verse eleven. Verse twelve identifies the aftermath of the Ukrainian war and the fate of Putin. Verse thirteen through fifteen is the battle of Panium.

Versetul zece este a treia linie și reprezintă „timpul sfârșitului” în 1989. El se leagă de versetul patruzeci din capitolul unsprezece și de Isaia opt cu opt. Legătura dintre aceste trei versete arată că versetul unsprezece reprezintă actualul război din Ucraina, cu Putin și Zelenskyy ca antagoniști reprezentați în Bătălia de la Rafia, prezentată în versetul unsprezece. Versetul doisprezece identifică urmările războiului din Ucraina și soarta lui Putin. Versetele treisprezece până la cincisprezece reprezintă bătălia de la Panium.

The theme of verse ten is the “time of the end” and in agreement with the principles associated with the unsealing of truth at the “time of the end” the verse, though only one verse has a multitude of prophetic lines represented. Verse ten identifies the beginning of the hidden history of verse forty, which marks the beginning of the movement of the third angel and the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Tema versetului zece este „vremea sfârșitului” și, în acord cu principiile asociate cu desigilarea adevărului la „vremea sfârșitului”, versetul, deși este doar un singur verset, reprezintă o multitudine de linii profetice. Versetul zece identifică începutul istoriei ascunse a versetului patruzeci, care marchează începutul mișcării îngerului al treilea și sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii.

The verse connects the seven times of Leviticus twenty-six as identified in the vision which begins in Isaiah chapter seven. That connection marks the combining of divinity with humanity, which is the finishing of the mystery of godliness during the sounding of the seventh trumpet, which is the third woe of Islam.

Versetul pune în legătură cele șapte vremuri din Leviticul douăzeci și șase, astfel cum sunt identificate în vedenia care începe în capitolul șapte din Isaia. Această legătură marchează unirea divinității cu omenirea, care este desăvârșirea tainei evlaviei în timpul sunării celei de-a șaptea trâmbițe, care este al treilea vai al Islamului.

The verse marks 1989 as the time of the end, and with the connection of Leviticus twenty-six’s seven times, it includes the foundational truth of William Miller, and the rebellion of 1863. The verse starts the hidden history of verse forty. It is therefore an essential element of the increase of knowledge that arrives at the time of the end in 1989 and begins the prophetic illustration of the external events that make up the hidden history of verse forty, and through its connection with the seven times also identifies the internal events in the history between 1989 and the Sunday law.

Versetul marchează anul 1989 ca fiind vremea sfârșitului, iar, prin legătura cu cele șapte vremi din Leviticul douăzeci și șase, include adevărul fundamental al lui William Miller și răzvrătirea din 1863. Versetul începe istoria ascunsă a versetului patruzeci. Prin urmare, el este un element esențial al sporirii cunoștinței care sosește la vremea sfârșitului, în 1989, și începe ilustrarea profetică a evenimentelor externe care alcătuiesc istoria ascunsă a versetului patruzeci și, prin legătura sa cu cele șapte vremi, identifică de asemenea evenimentele interne din istoria dintre 1989 și legea duminicală.

The number ten is a symbol of a test, and the verses’ connection with the vision of Isaiah seven which places an emphasis upon understanding the truth.

Numărul zece este un simbol al unei încercări, iar legătura versetelor cu viziunea din Isaia șapte pune accent pe înțelegerea adevărului.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Căci capul Siriei este Damascul, și capul Damascului este Rețin; iar în șaizeci și cinci de ani Efraim va fi zdrobit, ca să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, și capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

You will not be established if you do not believe that a “head” represents a capital city (Samaria and Damascus) and a king (Rezin and Remaliah’s son Pekah). If you do not understand those three interchangeable symbols, in the context of Isaiah eight, verse eight, (which is the same vision as chapter seven) then you will not be able to identify Putin and Russia as the king of the south in verses eleven through fifteen.

Dacă nu credeți că un „cap” reprezintă o cetate de scaun (Samaria și Damasc) și un împărat (Rețin și Pecah, fiul lui Remalia), nu veți fi întăriți. Dacă nu înțelegeți aceste trei simboluri interschimbabile, în contextul lui Isaia 8:8 (care este aceeași viziune ca în capitolul șapte), atunci nu veți putea identifica pe Putin și Rusia drept împăratul de la miazăzi în versetele unsprezece până la cincisprezece.

> Now therefore, behold, the Lord bringeth up upon them the waters of the river, strong and many, even the king of Assyria, and all his glory: and he shall come up over all his channels, and go over all his banks: And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:7, 8.

> Oleh sebab itu, sesungguhnya Tuhan mendatangkan ke atas mereka air sungai itu, yang kuat dan melimpah, yakni raja Asyur beserta seluruh kemuliaannya; ia akan meluap melampaui segala salurannya dan melimpahi segala tepinya. Ia akan menerobos Yehuda; ia akan meluap dan melampaui, ia akan sampai setinggi leher; dan bentangan sayapnya akan memenuhi luas negerimu, ya Imanuel. Yesaya 8:7, 8.

The theme of verse ten is a three-step testing process that begins at the time of the end and leads to the close of probation at the Sunday law.

Tema versetului zece este un proces de încercare în trei etape, care începe la timpul sfârșitului și conduce la încheierea timpului de probă la legea duminicală.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Atunci el a zis: „Du-te, Daniele, căci cuvintele acestea sunt închise și pecetluite până la vremea sfârșitului. Mulți vor fi curățiți, albiți și încercați; dar cei răi vor face rău; și niciunul dintre cei răi nu va înțelege; însă cei înțelepți vor înțelege.” Daniel 12:9, 10.

At the “time of the end” the book of Daniel is “unsealed” and a three-step testing process as represented by “purified, and made white, and tried” begins. The “wise” understand, the “wicked” do not understand. Their lack of understanding, just as their lack of oil in the parable of the ten virgins causes them to be destroyed.

În „vremea sfârșitului”, cartea lui Daniel este „desigilată”, iar începe un proces de încercare în trei etape, reprezentat prin „curățiți, albiți și încercați”. Cei „înțelepți” înțeleg, cei „răi” nu înțeleg. Lipsa lor de înțelegere, la fel ca lipsa lor de untdelemn din parabola celor zece fecioare, face ca ei să fie nimiciți.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu este nimicit din lipsă de cunoștință; fiindcă ai lepădat cunoștința, și Eu te voi lepăda, ca să nu-Mi mai fii preot; întrucât ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita și Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

The words “My people” means a covenant people, and these covenant people are to be rejected and destroyed for “lack of knowledge.” The Sunday law in the United States is the waymark where things are forgotten or remembered. Remember the Sabbath day is present truth at that point. It is there the whore of Tyre is remembered. It is there that God remembers the sins of Babylon in Revelation.

Cuvintele „Poporul Meu” înseamnă un popor al legământului, iar acest popor al legământului urmează să fie lepădat și nimicit din „lipsă de cunoștință”. Legea duminicală din Statele Unite este semnul de hotar unde lucrurile sunt uitate sau aduse aminte. Adu-ți aminte de ziua Sabatului este adevărul prezent în acel punct. Acolo este adusă aminte curva Tirului. Acolo Își aduce aminte Dumnezeu de păcatele Babilonului în Apocalipsa.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Și am auzit un alt glas din cer, zicând: Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din plăgile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Răsplătiți-i cum v-a răsplătit și ea și întoarceți-i îndoit, după faptele ei; în paharul în care a turnat ea, turnați-i îndoit. Apocalipsa 18:4–6.

It is there that the children, or the prophetic last generation of Laodicean Adventism is cut off. It is there that those who Daniel calls the “wicked” manifest that they had “forgot” God’s law, and the portion of God’s law which they forgot is God’s prophetic rules or laws. The context is clearly that they lack the “knowledge” that is increased when the book of Daniel is unsealed. Daniel contrasts the “wise” with the “wicked” and Jesus the “wise virgins” with the “foolish virgins.” Amos identifies the same class as “fair virgins” as those who are unable to find the prophetic message represented by the east, north and seas.

Acolo sunt nimiciți copiii, adică ultima generație profetică a adventismului laodiceean. Acolo se arată că aceia pe care Daniel îi numește „cei răi” au „uitat” Legea lui Dumnezeu, iar partea din Legea lui Dumnezeu pe care au uitat-o este reprezentată de regulile sau legile profetice ale lui Dumnezeu. Contextul arată limpede că le lipsește „cunoștința” care sporește atunci când cartea lui Daniel este desigilată. Daniel îi pune în contrast pe „cei înțelepți” cu „cei răi”, iar Isus, pe „fecioarele înțelepte” cu „fecioarele nechibzuite”. Amos identifică aceeași categorie drept „fecioare frumoase”, ca fiind acelea care nu sunt în stare să găsească solia profetică reprezentată de răsărit, miazănoapte și mări.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> „Iată, vin zile”, zice Domnul Dumnezeu, „când voi trimite foamete în țară, nu foamete de pâine, nici sete de apă, ci de auzirea cuvintelor Domnului. Ei vor rătăci de la o mare la alta și de la miazănoapte până la răsărit; vor alerga încoace și încolo ca să caute cuvântul Domnului și nu-l vor găsi. În ziua aceea, fecioarele cele frumoase și tinerii vor leșina de sete. Cei ce jură pe păcatul Samariei și zic: «Viu este dumnezeul tău, Dane!» și: «Viu este felul de a fi al Beer-Șebei!» — aceia vor cădea și nu se vor mai ridica niciodată.” Amos 8:11–14.

The message they cannot find is represented by where they are looking as they “wander from sea to sea, and from the north even to the east.” Amos says these “fair virgins” are in a “famine” of hearing “the Word of the Lord,” and that “in that day they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it.” The message that was unsealed from the book of Daniel at the time of the end in 1989 in fulfillment of verse forty and also of verse ten of chapter eleven is summarized in the final two verses of chapter eleven.

Mesej yang tidak dapat mereka temukan dilambangkan oleh tempat yang mereka cari ketika mereka “mengembara dari laut ke laut, dan dari utara bahkan ke timur.” Amos mengatakan bahawa “anak-anak dara yang cantik” ini berada dalam suatu “kelaparan” untuk mendengar “Firman Tuhan,” dan bahawa “pada hari itu mereka akan berlari ke sana ke mari untuk mencari firman Tuhan, tetapi tidak akan menemukannya.” Mesej yang dibuka meterainya daripada kitab Daniel pada waktu kesudahan, pada tahun 1989, sebagai penggenapan ayat empat puluh dan juga ayat sepuluh pasal sebelas, diringkaskan dalam dua ayat terakhir pasal sebelas.

> But tidings out of the east and out of the north shall trouble him: therefore he shall go forth with great fury to destroy, and utterly to make away many. And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:44, 45.

> Dar vești dinspre răsărit și dinspre miazănoapte îl vor tulbura; de aceea va ieși cu mare furie ca să nimicească și să piardă cu desăvârșire pe mulți. Și își va așeza corturile palatului său între mări, în muntele slăvit și sfânt; totuși își va ajunge sfârșitul, și nimeni nu-i va veni în ajutor. Daniel 11:44, 45.

The foolish, fair and wicked virgins who lack the oil, the message of the east, north and seas who rejected knowledge and God’s covenant and Law are remembered by God at the Sunday law. Three battles are represented in verses ten through fifteen. I separate these three battles into three histories, but they are also a line when considered together, for verse ten opens up the “time of the end” and therefore initiates a three-step testing process.

Fecioarele nechibzuite, frumoase și rele, care sunt lipsite de untdelemn, solia răsăritului, a miazănoaptei și a mărilor, care au respins cunoștința și legământul, precum și Legea lui Dumnezeu, sunt aduse în amintire de Dumnezeu la legea duminicală. Trei bătălii sunt reprezentate în versetele zece până la cincisprezece. Eu separ aceste trei bătălii în trei istorii, dar ele formează și o linie atunci când sunt considerate împreună, căci versetul zece deschide „vremea sfârșitului” și, prin urmare, inițiază un proces de încercare în trei pași.

Verse ten connects with the seven times of Leviticus twenty-six and therefore the foundations of Adventism and William Miller’s work. The second step of the three steps is a visual test that began when the light of verse eleven and the Ukrainian war opened up. The second test is visual and represents a test concerning our ability to recognize current events in the light of God’s prophetic Word. The third test is the Battle of Panium of verse fifteen, where Simon Barjonah’s name was changed to Peter, and thus marked the sealing of the one hundred and forty-four thousand just before probation closes at the Sunday law of verse sixteen.

Versetul zece este legat de cele șapte vremi din Leviticul douăzeci și șase și, prin urmare, de temeliile adventismului și de lucrarea lui William Miller. Al doilea pas al celor trei pași este o probă vizuală care a început atunci când s-a deschis lumina versetului unsprezece și războiul din Ucraina. A doua probă este vizuală și reprezintă o încercare privitoare la capacitatea noastră de a recunoaște evenimentele curente în lumina Cuvântului profetic al lui Dumnezeu. A treia probă este Bătălia de la Panium din versetul cincisprezece, unde numele lui Simon Barjona a fost schimbat în Petru, marcând astfel sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii chiar înainte ca timpul de probă să se încheie la legea duminicală din versetul șaisprezece.

When we consider Antiochus Magnus appearance in each of the three battles represented by verse ten, eleven and fifteen we also see the history of verse nine through sixteen the rise and fall of the false prophet of Bible prophecy.

Când luăm în considerare apariția lui Antioh cel Mare în fiecare dintre cele trei bătălii reprezentate de versetele zece, unsprezece și cincisprezece, vedem, de asemenea, în istoria versetelor nouă până la șaisprezece, ridicarea și căderea profetului mincinos din profeția biblică.

Verses one through four identify the rise and fall of the dragon power. Verses nine and ten identify 1798 and 1989 respectively and in so doing, verses nine through sixteen identify the rise and fall of the false prophet. Verses forty to forty-five represent the rise and fall of the beast. Verses nine and ten also align with verse forty’s two “time of the ends” in 1798 and 1989.

Versetele unu până la patru identifică ridicarea și căderea puterii balaurului. Versetele nouă și zece identifică anii 1798 și 1989, respectiv, și, făcând astfel, versetele nouă până la șaisprezece identifică ridicarea și căderea prorocului mincinos. Versetele patruzeci până la patruzeci și cinci reprezintă ridicarea și căderea fiarei. Versetele nouă și zece se aliniază, de asemenea, cu cele două „vremi ale sfârșitului” din versetul patruzeci, în 1798 și 1989.

Sister White informs us clearly that to misunderstand the “time of the end” produces confusion as to where to apply the prophecies.

Sora White ne informează limpede că a înțelege greșit „vremea sfârșitului” produce confuzie cu privire la locul unde trebuie aplicate profețiile.

> “Many are doing the same thing today, in 1897, because they have not had experience in the testing message comprehended in the first, second, and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread, but the supposed wise and great men are prating about ‘higher education’ which they suppose originates with finite men. They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Sermons and Talks, volume 1, 290.

> „Mulți fac astăzi același lucru, în 1897, deoarece nu au avut experiență în solia de încercare cuprinsă în soliile primului, celui de-al doilea și celui de-al treilea înger. Sunt unii care cercetează Scripturile pentru a găsi dovezi că aceste solii sunt încă în viitor. Ei adună elementele care dovedesc adevărul soliilor, dar nu le acordă locul lor cuvenit în istoria profetică. De aceea, unii ca aceștia sunt în primejdia de a induce poporul în eroare cu privire la plasarea soliilor. Ei nu văd și nu înțeleg vremea sfârșitului și nici când trebuie plasate soliile. Ziua lui Dumnezeu vine cu pași neauziți, dar așa-zișii oameni înțelepți și mari pălăvrăgesc despre «educația superioară», despre care presupun că își are originea în oameni mărginiți. Ei nu cunosc semnele venirii lui Hristos sau ale sfârșitului lumii.” Sermons and Talks, volumul 1, 290.

Verse ten’s theme is the “time of the end” and there are several “time of the ends” identified in chapter eleven. If you “do not see and understand” the “time of the ends” in chapter eleven, you will not know when “to locate the messages.” She says, “there are those who are searching the Scriptures,” and as with all prophets her words are addressing the last days, so in the last days those she is identifying are a class who do not understand the time of the end, so they are also Amos’ “fair virgins” who fall and never rise again.

Tema versetului zece este „vremea sfârșitului”, iar în capitolul unsprezece sunt identificate mai multe „vremi ale sfârșiturilor”. Dacă „nu vezi și nu înțelegi” „vremile sfârșiturilor” din capitolul unsprezece, nu vei ști când „să așezi soliiile la locul lor”. Ea spune: „sunt unii care cercetează Scripturile”, iar, ca în cazul tuturor prorocilor, cuvintele ei se adresează zilelor de pe urmă; astfel, în zilele de pe urmă, aceia pe care îi identifică sunt o categorie care nu înțelege vremea sfârșitului, așadar ei sunt și „fecioarele frumoase” ale lui Amos, care cad și nu se mai ridică niciodată.

In chapter eleven verse one Darius and Cyrus stand together to mark the time of the end in 1989. When Ptolemy went to Babylon and took the northern king into captivity in Egypt in 246 BC, in turn typifying 1798 as represented in verses seven through nine, it was a “time of the end.” Verse ten is the “time of the end” in 1989.

Në kapitullin njëmbëdhjetë, vargu një, Dariu dhe Kiri qëndrojnë së bashku për të shënuar kohën e fundit në vitin 1989. Kur Ptolemeu shkoi në Babiloni dhe e mori mbretin e veriut rob në Egjipt në vitin 246 p.e.s., duke parafiguruar nga ana tjetër vitin 1798, siç paraqitet në vargjet shtatë deri nëntë, kjo ishte një “kohë e fundit”. Vargu dhjetë është “koha e fundit” në vitin 1989.

1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom of Israel which began in 723 BC. Twelve hundred and sixty years later in 538 the papacy ruled for twelve hundred and sixty years until 1798. 1798 is a “time of the end,” for it is the end of the seven times, and also the twelve hundred and sixty years, as well as the twelve hundred and ninety years of Daniel chapter twelve. 1798 is a “time of the end” and therefore 538 is also a “time of the end.” 538 is the end of the twelve hundred and sixty years that paganism trampled down God’s sanctuary and His host which preceded papalism doing the same work for the same amount of time.

1798 este sfârșitul celor două mii cinci sute douăzeci de ani de împrăștiere împotriva împărăției de nord a lui Israel, care au început în anul 723 î.Hr. O mie două sute șaizeci de ani mai târziu, în 538, papalitatea a domnit timp de o mie două sute șaizeci de ani, până în 1798. 1798 este un „timp al sfârșitului”, căci este sfârșitul celor șapte vremi și, de asemenea, al celor o mie două sute șaizeci de ani, precum și al celor o mie două sute nouăzeci de ani din capitolul douăsprezece al cărții lui Daniel. 1798 este un „timp al sfârșitului” și, prin urmare, 538 este de asemenea un „timp al sfârșitului”. 538 este sfârșitul celor o mie două sute șaizeci de ani în care păgânismul a călcat în picioare sanctuarul lui Dumnezeu și oastea Sa, care au precedat papalitatea făcând aceeași lucrare pentru aceeași perioadă de timp.

538 represents the empowerment of the papacy and in so doing it represents the empowerment of the papacy again at the Sunday law. The Sunday law identifies a “time of the end.” Therefore, verse sixteen, as well as verse one, seven through nine and verse ten all mark the “time of the end.” This truth is to be understood by those who know when to locate the messages. Pompey fulfilled verse sixteen when he took Jerusalem. He was followed by Julius Caesar, Augustus Caesar and Tiberias Caesar. Jesus’ birth was a “time of the end” and it took place in the time of Augustus Caesar.

538 reprezintă împuternicirea papalității și, făcând astfel, reprezintă din nou împuternicirea papalității la legea duminicală. Legea duminicală identifică un „timp al sfârșitului”. Prin urmare, versetul șaisprezece, precum și versetul unu, șapte până la nouă și versetul zece, toate marchează „timpul sfârșitului”. Acest adevăr trebuie să fie înțeles de aceia care știu când să așeze mesajele. Pompei a împlinit versetul șaisprezece când a cucerit Ierusalimul. El a fost urmat de Iuliu Cezar, Cezar Augustus și Cezar Tiberiu. Nașterea lui Isus a fost un „timp al sfârșitului” și a avut loc în vremea lui Cezar Augustus.

> Then shall stand up in his estate a raiser of taxes in the glory of the kingdom: but within few days he shall be destroyed, neither in anger, nor in battle. Daniel 11:20.

> Atunci se va ridica în locul lui unul care va trimite un strângător de biruri în slava împărăției; dar, în câteva zile, va fi nimicit, și nu prin mânie, nici prin război. Daniel 11:20.

Verse twenty adds to the list of “time of the ends” in chapter eleven, and so does Tiberias Caesar who ruled during the crucifixion of Christ.

Versetul douăzeci se adaugă la lista „vremii sfârșiturilor” din capitolul unsprezece, la fel și Cezarul Tiberiu, care a domnit în timpul răstignirii lui Hristos.

> And in his estate shall stand up a vile person, to whom they shall not give the honour of the kingdom: but he shall come in peaceably, and obtain the kingdom by flatteries. And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:21, 22.

> Și în locul lui se va ridica un om disprețuit, căruia nu-i vor da cinstea împărăției; dar el va veni pe neașteptate și va pune mâna pe împărăție prin lingușiri. Și oștile vor fi măturate înaintea lui ca de un potop și vor fi zdrobite; da, chiar și prințul legământului. Daniel 11:21, 22.

The cross stands at the center of the prophetic week which Christ came to confirm with many.

Crucea stă în centrul săptămânii profetice pe care Hristos a venit s-o întărească pentru mulți.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> I on će utvrditi savez s mnogima za jednu sedmicu; a usred sedmice učinit će da prestanu žrtva i prinos, i zbog raširenosti gadosti opustošit će je, sve do svršetka; i ono što je određeno izlit će se na opustošenoga. Danilo 9:27.

In the midst of the week, we have a beginning and an ending for the first twelve hundred and sixty days ended right where the next twelve hundred and sixty days started. The week aligns with the seven times of scattering against the northern kingdom that represented both paganism and papalism trampling down the sanctuary and host.

À la moitié de la semaine, nous avons un commencement et une fin : les premiers mille deux cent soixante jours s’achevèrent précisément là où commencèrent les mille deux cent soixante jours suivants. La semaine correspond aux sept temps de dispersion contre le royaume du nord, lequel représentait à la fois le paganisme et la papauté, foulant aux pieds le sanctuaire et l’armée.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Atunci am auzit un sfânt vorbind; și un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: „Până când va ține vedenia cu privire la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, care dau atât sanctuarul, cât și oștirea să fie călcate în picioare?” Daniel 8:13.

538 is a “time of the end” and it aligns with the cross, which is also the end of a prophetic period. 538 and the cross provide two witnesses that both the beginning and ending of a prophecy is prophetically marked as a “time of the end.”

៥៣៨ គឺជា «ពេលវេលានៃចុងបញ្ចប់» ហើយវាស្របគ្នានឹងឈើឆ្កាង ដែលក៏ជាចុងបញ្ចប់នៃរយៈពេលទំនាយមួយផងដែរ។ ៥៣៨ និងឈើឆ្កាងផ្តល់សាក្សីពីរដែលបញ្ជាក់ថា ទាំងការចាប់ផ្តើម និងការបញ្ចប់នៃទំនាយមួយ ត្រូវបានសម្គាល់តាមបែបទំនាយថាជា «ពេលវេលានៃចុងបញ្ចប់»។

Verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.” Verse twenty-three identifies the league the Maccabean Jews made with pagan Rome in 161 to 158 BC. The history of the Hasmonean Dynasty from their initial battle unto their ending in the destruction of Jerusalem in 70 AD represents apostate Protestantism in the United States beginning in 1844, the end of a time prophecy, and therefore a “time of the end,” and ending at the Sunday law as represented by 70 AD.

Versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu marchează toate „vremea sfârșitului”. Versetul douăzeci și trei identifică alianța pe care iudeii macabei au încheiat-o cu Roma păgână în anii 161–158 î.Hr. Istoria Dinastiei Hasmoneene, de la lupta lor inițială până la sfârșitul ei în distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr., reprezintă protestantismul apostat în Statele Unite, începând în 1844, sfârșitul unei profeții de timp și, prin urmare, o „vreme a sfârșitului”, și încheindu-se la legea duminicală, așa cum este reprezentată de anul 70 d.Hr.

Verse twenty-three identifies a “time of the end” in 167 BC at the battle of Modein and also in 70 AD, both typifying 1844 and the Sunday law respectively. Verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul douăzeci și trei identifică un „timp al sfârșitului” în 167 î.Hr., la bătălia de la Modein, și de asemenea în anul 70 d.Hr., ambele prefigurând, respectiv, anul 1844 și legea duminicală. Versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu marchează toate „timpul sfârșitului”.

Verse twenty-four identifies the three-hundred-and-sixty-year supremacy of pagan Rome, thus marking both the beginning in 31 BC and ending in 330 as “time of the ends.” Verse twenty-seven and twenty-nine identify both the beginning and ending of that period, so verse twenty-four, verse twenty-seven, verse twenty-nine, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul douăzeci și patru identifică supremația de trei sute șaizeci de ani a Romei păgâne, marcând astfel atât începutul, în anul 31 î.Hr., cât și sfârșitul, în anul 330, drept „vremea sfârșiturilor”. Versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă identifică atât începutul, cât și sfârșitul acelei perioade, astfel încât versetul douăzeci și patru, versetul douăzeci și șapte, versetul douăzeci și nouă, versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu marchează toate „vremea sfârșitului”.

Verse thirty-one identifies 538 when the abomination that maketh desolate was placed and verses thirty-six and forty identify 1798 as the “time of the end.” 538 in verse thirty-one and 1798 in verses thirty-six and forty, verses twenty-seven and twenty-nine, verse twenty-four, verse twenty-three, verses twenty-one and twenty-two, verse twenty, verse sixteen, verse ten, verses seven through nine and verse one all mark the “time of the end.”

Versetul treizeci și unu identifică anul 538, când a fost așezată urâciunea pustiirii, iar versetele treizeci și șase și patruzeci identifică anul 1798 ca fiind „vremea sfârșitului”. Anul 538 în versetul treizeci și unu și anul 1798 în versetele treizeci și șase și patruzeci, versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă, versetul douăzeci și patru, versetul douăzeci și trei, versetele douăzeci și unu și douăzeci și doi, versetul douăzeci, versetul șaisprezece, versetul zece, versetele șapte până la nouă și versetul unu marchează toate „vremea sfârșitului”.

The “time of the end” is marked thirteen times before verse forty-one which is the Sunday law and another “time of the end,” as is verse forty-five when the pope comes to his end with none to help. Fifteen times the “time of the end” is located in chapter eleven. Verse ten’s theme is the “time of the end.” It represents the truths which are unsealed in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

„Vremea sfârșitului” este marcată de treisprezece ori înainte de versetul patruzeci și unu, care este legea duminicală, și de încă o „vreme a sfârșitului”, așa cum este și versetul patruzeci și cinci, când papa ajunge la sfârșitul său fără ca cineva să-i vină în ajutor. De cincisprezece ori este localizată „vremea sfârșitului” în capitolul unsprezece. Tema versetului zece este „vremea sfârșitului”. Ea reprezintă adevărurile care sunt desigilate în timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii.

We will continue in the next article.

Vom continua în articolul următor.

Back to Articles