Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-One

Cartea lui Daniel - Numărul douăzeci și unu

In Measure

Cu măsură

Author

Jeff Pippenger

Published

December 16, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are working through Isaiah chapter twenty-seven, for it establishes the context for the following chapters of Isaiah. Those following chapters identify the latter rain as the correct biblical methodology. The methodology, when recognized and employed, reveals the prophetic message that if accepted produces a corresponding experience.

Lucrăm la capitolul douăzeci și șapte din Isaia, căci acesta stabilește contextul pentru capitolele următoare din Isaia. Acele capitole următoare identifică ploaia târzie ca fiind metodologia biblică corectă. Această metodologie, atunci când este recunoscută și aplicată, descoperă mesajul profetic care, dacă este primit, produce o experiență corespunzătoare.

On September 11, 2001 the song that is to be sung unto the former covenant people of God, who are the Seventh-day Adventist people, is that they are being passed by as God’s people, for they have not brought forth the fruits that were intended by God for His vineyard to produce. The song was to be premised on the covenant relationship, represented by the vineyard which God had planted and also by their rejection of the stone of stumbling in 1863. They had become Laodicea in 1856, and for seven years, or “seven times”, or twenty-five hundred and twenty days, God sought entrance, but they closed the door against Him in 1863.

În ziua de 11 septembrie 2001, cântarea care trebuie cântată fostului popor al legământului al lui Dumnezeu, care este poporul Adventist de Ziua a Șaptea, este că ei sunt trecuți cu vederea ca popor al lui Dumnezeu, deoarece nu au adus roadele pe care Dumnezeu intenționase ca via Sa să le producă. Cântarea trebuia să fie întemeiată pe relația de legământ, reprezentată prin via pe care Dumnezeu o sădise și, de asemenea, prin respingerea de către ei a pietrei de poticnire în 1863. Ei deveniseră Laodicea în 1856 și, timp de șapte ani, sau „șapte vremi”, sau două mii cinci sute douăzeci de zile, Dumnezeu a căutat intrare, dar ei I-au închis ușa în 1863.

Since September 11, 2001 they are being bound into bundles in advance of being spewed fully out of His mouth at the Sunday law. The message to be sung to Adventism since September 11, 2001 is the Laodicean message, which is the message of the vineyard that contains the stumbling stone that crushes any who refuse to “see” and “taste” the precious stone. The promise to the Laodiceans in Isaiah’s passage is that any Adventist who chooses to accept this final warning, still has time to “take hold of” Christ’s “strength, that” they “may make peace with” Christ, for Christ is still willing “to make peace with” them. But at the cry at midnight, just before the soon-coming Sunday law, that opportunity is forever over.

Оты 11 сентября 2001 года они связываются в связки в преддверии того, как будут окончательно извергнуты из Его уст при воскресном законе. Весть, которую надлежит возвещать адвентизму от 11 сентября 2001 года, — это Лаодикийская весть, то есть весть о винограднике, содержащая камень преткновения, сокрушающий всякого, кто отказывается «увидеть» и «вкусить» драгоценный камень. Обетование лаодикийцам в отрывке Исаии состоит в том, что у всякого адвентиста, решающего принять это последнее предостережение, ещё есть время «ухватиться за» Христову «силу, чтобы» он «мог заключить мир с» Христом, ибо Христос всё ещё желает «заключить мир с» ним. Но при полуночном крике, непосредственно перед скоро грядущим воскресным законом, эта возможность навеки прекращается.

In the time period that began on September 11, 2001 God promised to make those who “in time past were not a people”, “a root out of a dry ground”, to “take root” “blossom and bud, and fill the face of the world with fruit.” What causes the root of Jesse to blossom and bud is the latter rain, for the root that is to blossom and bud is destined prophetically to be the ensign that is lifted up, and the ensign is the root of Jesse.

Mubihe cy’igihe cyatangiye ku wa 11 Nzeri 2001, Imana yasezeranye ko abari “kera batari ubwoko,” “umuzi uvuye mu butaka bwumye,” baz “ashinga imizi,” “barabye kandi bagashibuka, bakuzuza isi yose imbuto.” Igitera umuzi wa Yesi kurabya no gushibuka ni imvura y’itumba, kuko uwo muzi ugomba kurabya no gushibuka wagenewe mu buryo bw’ubuhanuzi kuba ibendera rishyirwaho hejuru, kandi iryo bendera ni ryo muzi wa Yesi.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. Isaiah 11:10.

> Și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Isai, care va sta ca un steag pentru popoare; neamurile o vor căuta, iar locul lui de odihnă va fi slăvit. Isaia 11:10.

The latter rain caused the root of Jesse to blossom and bud beginning on September 11, 2001 and at the soon-coming Sunday law the root will fill the whole earth with fruit. The Sunday law in Isaiah chapter twenty-seven is the progressive history that is also represented in chapters one through three in the book of Daniel. The latter rain began to sprinkle when the nations were angered on September 11, 2001 with the release and then immediate restraint of Islam of the third Woe.

Ploaia târzie a făcut ca rădăcina lui Iese să înflorească și să odrăslească începând cu 11 septembrie 2001, iar la legea duminicală care se apropie curând rădăcina va umple tot pământul cu rod. Legea duminicală din capitolul douăzeci și șapte al cărții Isaia este istoria progresivă care este reprezentată, de asemenea, în capitolele unu până la trei din cartea lui Daniel. Ploaia târzie a început să stropească atunci când neamurile s-au mâniat la 11 septembrie 2001, odată cu eliberarea și apoi restrângerea imediată a islamului, ca a treia Vai.

> “‘The commencement of that time of trouble,’ here mentioned does not refer to the time when the plagues shall begin to be poured out, but to a short period just before they are poured out, while Christ is in the sanctuary. At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „Începutul acelui timp de strâmtorare”, menționat aici, nu se referă la timpul când plăgile vor începe să fie revărsate, ci la o scurtă perioadă chiar înainte ca ele să fie revărsate, în timp ce Hristos este în sanctuar. În acel timp, pe când lucrarea de mântuire se încheie, necazul va veni peste pământ, iar națiunile se vor mânia, însă vor fi ținute în frâu, astfel încât să nu împiedice lucrarea îngerului al treilea. În acel timp, va veni „ploaia târzie”, sau înviorarea de la fața Domnului, pentru a da putere glasului celui tare al îngerului al treilea și pentru a-i pregăti pe sfinți să stea în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi revărsate.” Scrieri timpurii, 85.

In the passage Sister White is clarifying that there is a short period when salvation is still open. The “time of trouble” she is addressing is distinct from the great time of trouble, that begins when probation fully closes. In Adventism it is rightly referred to as “the little time of trouble” in relation to the great time of trouble that begins when Michael stands up. The “little time of trouble” represents the period when national ruin begins at the soon-coming Sunday law, and continues until probation closes.

En el pasaje, la hermana White aclara que hay un breve período durante el cual la salvación todavía está abierta. El “tiempo de angustia” al que ella se refiere es distinto del gran tiempo de angustia, que comienza cuando el tiempo de gracia se cierra por completo. En el adventismo, con razón se le denomina “el pequeño tiempo de angustia” en relación con el gran tiempo de angustia que comienza cuando Miguel se levanta. El “pequeño tiempo de angustia” representa el período en que la ruina nacional comienza con la ley dominical que está por venir, y continúa hasta que se cierra el tiempo de gracia.

In the history from September 11, 2001 through to the Sunday law the final cleansing and judgment of Adventism is illustrated as occurring during the “sprinkling” of the latter rain. That period when the latter rain, which is also the “refreshing,” begins as a “sprinkling”, but progresses unto the full outpouring at the Sunday law. In that period, which begins when Islam of the third Woe makes the nations angry, the latter rain begins to fall, and some recognize the latter rain and receive it, and some do not recognize the latter rain. Some recognize that something is happening, but they don’t understand what it is, and brace themselves against it.

În istoria care se întinde de la 11 septembrie 2001 până la legea duminicală, curățirea și judecata finală a adventismului sunt ilustrate ca având loc în timpul „stropirii” ploii târzii. Acea perioadă în care ploaia târzie, care este de asemenea „înviorarea”, începe ca o „stropire”, dar înaintează până la revărsarea deplină la legea duminicală. În acea perioadă, care începe atunci când islamul celui de-al treilea Vai mânie neamurile, ploaia târzie începe să cadă, iar unii recunosc ploaia târzie și o primesc, iar alții nu recunosc ploaia târzie. Unii recunosc că se întâmplă ceva, dar nu înțeleg ce este și se împotrivesc acestuia.

> “Many have in a great measure failed to receive the former rain. They have not obtained all the benefits that God has thus provided for them. They expect that the lack will be supplied by the latter rain. When the richest abundance of grace shall be bestowed, they intend to open their hearts to receive it. They are making a terrible mistake. The work that God has begun in the human heart in giving His light and knowledge must be continually going forward. Every individual must realize his own necessity. The heart must be emptied of every defilement and cleansed for the indwelling of the Spirit. It was by the confession and forsaking of sin, by earnest prayer and consecration of themselves to God, that the early disciples prepared for the outpouring of the Holy Spirit on the Day of Pentecost. The same work, only in greater degree, must be done now. Then the human agent had only to ask for the blessing, and wait for the Lord to perfect the work concerning him. It is God who began the work, and He will finish His work, making man complete in Jesus Christ. But there must be no neglect of the grace represented by the former rain. Only those who are living up to the light they have will receive greater light. Unless we are daily advancing in the exemplification of the active Christian virtues, we shall not recognize the manifestations of the Holy Spirit in the latter rain. It may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

> „Mulți au dat greș, într-o foarte mare măsură, în a primi ploaia timpurie. Ei nu au dobândit toate binecuvântările pe care Dumnezeu le-a pregătit astfel pentru ei. Ei se așteaptă ca lipsa să fie suplinită de ploaia târzie. Când va fi revărsat cel mai bogat belșug de har, ei intenționează să-și deschidă inimile pentru a-l primi. Ei fac o greșeală teribilă. Lucrarea pe care Dumnezeu a început-o în inima omenească prin darea luminii și cunoștinței Sale trebuie să înainteze necontenit. Fiecare individ trebuie să-și dea seama de propria lui nevoie. Inima trebuie să fie golită de orice întinare și curățită pentru locuirea lăuntrică a Duhului. Prin mărturisirea și părăsirea păcatului, prin rugăciune stăruitoare și prin consacrarea lor lui Dumnezeu s-au pregătit primii ucenici pentru revărsarea Duhului Sfânt în Ziua Cincizecimii. Aceeași lucrare, numai că într-o măsură mai mare, trebuie făcută acum. Atunci, instrumentul omenesc nu avea decât să ceară binecuvântarea și să aștepte ca Domnul să desăvârșească lucrarea privitoare la el. Dumnezeu este Acela care a început lucrarea și El Își va încheia lucrarea, făcându-l pe om desăvârșit în Isus Hristos. Dar nu trebuie să existe nicio neglijare a harului reprezentat de ploaia timpurie. Numai aceia care trăiesc potrivit luminii pe care o au vor primi o lumină mai mare. Dacă nu înaintăm zilnic în manifestarea virtuților creștine active, nu vom recunoaște manifestările Duhului Sfânt în ploaia târzie. Ea poate cădea peste inimile din jurul nostru, dar noi nu o vom discerne și nu o vom primi.” Testimonies to Ministers, 506, 507.

The latter rain is now falling and there are those who recognize it and therefore receive it, and there are those who do not recognize it, and therefore do not receive it. The latter rain must be recognized to be received. The latter rain is not just an experience only, it is an experience that is produced by a message, but the message can only be received when the correct methodology is employed to establish the message. Without recognizing the methodology which establishes the message of the latter rain, it is virtually impossible to understand the prophetic lessons that are represented in the rise and fall of kingdoms set forth in the books of Daniel and Revelation.

Ploaia târzie cade acum și sunt unii care o recunosc și, prin urmare, o primesc, și sunt alții care nu o recunosc și, prin urmare, nu o primesc. Ploaia târzie trebuie să fie recunoscută pentru a fi primită. Ploaia târzie nu este doar o simplă experiență, ci este o experiență produsă de un mesaj; însă mesajul poate fi primit numai atunci când este folosită metodologia corectă pentru a stabili mesajul. Fără recunoașterea metodologiei care stabilește mesajul ploii târzii, este practic imposibil să fie înțelese lecțiile profetice reprezentate în ridicarea și căderea împărățiilor prezentate în cărțile lui Daniel și Apocalipsa.

The ensign that is lifted up to the world is identified by Isaiah as the “root of Jesse”, and in chapter twenty-seven those who “come of Jacob” “take root.” Those that are the “root of Jesse” are also identified there as “Israel,” and they are those who first blossom and bud, and thereafter fill the world with fruit. The laws of nature do not contradict the laws of prophecy, for it is the same Law-Giver that produced both nature and prophecy. Before a plant bears fruit, it must first come out of dormancy as evidenced by the buds, and thereafter the blossoms. Spiritual Israel, who is the “root of Jesse” receives a progressive outpouring of rain. It begins with a “sprinkling” and escalates to a full outpouring when the world is filled with the fruit presented by the ensign.

Steagul care este înălțat pentru lume este identificat de Isaia drept „rădăcina lui Iesei”, iar în capitolul douăzeci și șapte, cei care „vin din Iacov” „prind rădăcină”. Cei care sunt „rădăcina lui Iesei” sunt tot acolo identificați și ca „Israel” și sunt aceia care mai întâi înfloresc și înmuguresc, iar apoi umplu lumea de rod. Legile naturii nu contrazic legile profeției, căci Același Dătător al Legii a produs atât natura, cât și profeția. Înainte ca o plantă să aducă rod, ea trebuie mai întâi să iasă din starea de repaus, lucru dovedit prin muguri, iar apoi prin flori. Israelul spiritual, care este „rădăcina lui Iesei”, primește o revărsare progresivă a ploii. Aceasta începe cu o „stropire” și se intensifică până la o revărsare deplină, când lumea este umplută de rodul prezentat de steag.

In Isaiah chapter twenty-seven, the starting point of the sprinkling of the rain is represented as taking place when the buds “shooteth forth.” When they first “shooteth forth,” the rain is identified as being poured out “in measure.” “In measure, when it shooteth forth.” On September 11, 2001 the sprinkling of the latter rain began to be poured out “in measure,” for at that time the wheat and tares, or the wise and the foolish were still mixed together.

În capitolul douăzeci și șapte din Isaia, punctul de început al stropirii ploii este reprezentat ca având loc atunci când mugurii „dau în floare”. Când ei mai întâi „dau în floare”, ploaia este identificată ca fiind revărsată „cu măsură”. „Cu măsură, când dă în floare.” La 11 septembrie 2001, stropirea ploii târzii a început să fie revărsată „cu măsură”, căci la acel timp grâul și neghina, sau cei înțelepți și cei nechibzuiți, erau încă amestecați împreună.

> “The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează întregul pământ cu slava Sa, nu va veni până când nu vom avea un popor luminat, care să știe din experiență ce înseamnă să fie împreună-lucrători cu Dumnezeu. Când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură; însă aceasta nu se va întâmpla câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu sunt împreună-lucrători cu Dumnezeu. Dumnezeu nu-Și poate revărsa Duhul atunci când egoismul și îngăduința de sine sunt atât de vădite, când predomină un spirit care, dacă ar fi pus în cuvinte, ar exprima acel răspuns al lui Cain: «Sunt eu păzitorul fratelui meu?» Dacă adevărul pentru vremea aceasta, dacă semnele care se înmulțesc din toate părțile, care mărturisesc că sfârșitul tuturor lucrurilor este aproape, nu sunt suficiente pentru a trezi energia adormită a acelora care mărturisesc că cunosc adevărul, atunci întunericul, proporțional cu lumina care a strălucit, va cuprinde aceste suflete. Nu există nici măcar aparența unei scuze pentru nepăsarea lor, pe care să o poată aduce înaintea lui Dumnezeu în marea zi a socotelii finale. Nu va exista niciun motiv de invocat cu privire la faptul că nu au trăit, nu au umblat și nu au lucrat în lumina adevărului sacru al Cuvântului lui Dumnezeu și astfel nu au descoperit unei lumi întunecate de păcat, prin purtarea lor, prin compasiunea lor și prin zelul lor, că puterea și realitatea Evangheliei nu puteau fi contestate.” Review and Herald, 21 iulie 1896.

Isaiah twenty-seven identifies the history of the beginning of the outpouring of the latter rain, when the root buds out of a dry ground, and then all the way through until the earth is filled with fruit. The chapter identifies that “in measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it.” When the latter rain is being measured as a “sprinkling”, Sister White states that the latter rain, “may be falling on hearts all around us, but we shall not discern or receive it.”

Isaia douăzeci și șapte identifică istoria începutului revărsării ploii târzii, când rădăcina odrăslește dintr-un pământ uscat, și apoi pe tot parcursul, până când pământul se umple de rod. Capitolul arată că „cu măsură, când va răsări, Te vei certa cu ea”. Când ploaia târzie este măsurată ca o „stropire”, Sora White afirmă că ploaia târzie „poate cădea pe inimile din jurul nostru, dar noi nu o vom deosebi și nici nu o vom primi”.

In so doing she identifies a church that is mixed with those that recognize and others who do not recognize the falling of the rain. In the previous passage she identifies that when God pours the latter rain out without measure it marks when there is no longer a mixture of wise and foolish virgins by stating, “When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God.”

Prin aceasta, ea identifică o biserică alcătuită din cei care recunosc și cei care nu recunosc căderea ploii. În pasajul precedent, ea arată că, atunci când Dumnezeu revarsă fără măsură ploaia târzie, aceasta marchează momentul când nu mai există niciun amestec de fecioare înțelepte și nechibzuite, afirmând: „Când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură; dar aceasta nu se va întâmpla câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu sunt împreună-lucrători cu Dumnezeu.”

The larger portion of the church, or the majority of the church, are represented in Matthew twenty-five as foolish virgins, for biblically “many” are called but “few” are chosen. The wise and the foolish are providentially separated at the crisis at midnight, that precedes the soon-coming Sunday law. The separation creates a people who can then receive the full outpouring of the Spirit in the latter rain and become the “nation that is born in a day”. Then the root of Jesse will be lifted up as an ensign and fill the world with fruit.

Biserica, în cea mai mare parte a ei, sau majoritatea bisericii, este reprezentată în Matei douăzeci și cinci ca fecioare nechibzuite, căci, potrivit Scripturii, „mulți” sunt chemați, dar „puțini” sunt aleși. Cele înțelepte și cele nechibzuite sunt despărțite, prin providență, în criza de la miezul nopții, care precede apropiata lege duminicală. Această despărțire formează un popor care poate apoi să primească deplina revărsare a Duhului în ploaia târzie și să devină „neamul care se naște într-o zi”. Apoi rădăcina lui Iese va fi înălțată ca un steag și va umple lumea cu rod.

Isaiah twenty-seven identifies that when the latter rain began to be poured out “in measure”, on September 11, 2001, “thou will debate with it.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it.” The event of September 11, 2001 became an immediate debate in the world and the church. To this very day–over twenty years later–there are still arguments against assigning those events to an act of Islam, as opposed to some form of a globalist conspiracy. The debate associated with the arrival of the sprinkling of the latter rain began on September 11, 2001, but the debates that are carried on in the world, are not the “debate” that is identified in God’s prophetic Word. The debate is about predictions such as the one that follows.

Isaya makumi maviri nenomwe inoratidza kuti apo mvura yokunaya kwokupedzisira yakatanga kudururwa “muchiyero”, musi wa11 Gunyana 2001, “muchapikisana nayo.” “Muchiyero, painotanga kubuda, muchapikisana nayo.” Chiitiko chomusi wa11 Gunyana 2001 chakabva chava nharo pakarepo munyika nomuchechi. Kusvikira nanhasi chaiye—anopfuura makore makumi maviri gare gare—kuchine kupokana nokuramba kuisa zviitiko izvozvo pachinhu chokuti chiito cheIslam, pachinzvimbo cheimwe nzira yorangano yevanotsigira utongi hwenyika yose. Nharo yakabatana nokusvika kwokusaswa kwemvura yokunaya kwokupedzisira yakatanga musi wa11 Gunyana 2001, asi nharo dzinoramba dzichiitwa munyika hadzisi “nharo” inotaurwa muShoko raMwari rechiporofita. Nharo yacho iri pamusoro pezviporofita zvakadai sechinotevera.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> „Cu o anumită ocazie, aflându-mă în orașul New York, am fost chemată, în timpul nopții, să privesc clădiri înălțându-se etaj după etaj către cer. Aceste clădiri erau garantate ca fiind incombustibile și erau ridicate spre glorificarea proprietarilor și constructorilor lor. Tot mai sus și încă și mai sus se înălțau aceste clădiri, iar în ele era folosit materialul cel mai costisitor. Cei cărora le aparțineau aceste clădiri nu se întrebau: «Cum Îl putem slăvi noi cel mai bine pe Dumnezeu?» Domnul nu era în gândurile lor.”

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> „Am gândit: «O, dacă aceia care își investesc astfel mijloacele ar putea vedea calea lor așa cum o vede Dumnezeu! Ei grămădesc clădiri mărețe, dar cât de nebunească este, în ochii Cârmuitorului universului, planificarea și născocirea lor. Ei nu cercetează, cu toate puterile inimii și ale minții, cum L-ar putea slăvi pe Dumnezeu. Au pierdut din vedere aceasta, cea dintâi datorie a omului.»”

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> „Na măsură ce aceste clădiri impunătoare se înălțau, proprietarii se bucurau, cu o mândrie ambițioasă, că aveau bani pe care să-i folosească pentru satisfacerea eului și pentru a stârni invidia vecinilor lor. O mare parte din banii pe care i-au investit astfel fusese obținută prin stoarcere, prin apăsarea celor săraci. Ei au uitat că în cer se păstrează un raport al fiecărei tranzacții de afaceri; fiecare învoială nedreaptă, fiecare faptă frauduloasă este consemnată acolo. Vine vremea când, prin frauda și insolenta lor, oamenii vor ajunge la un punct peste care Domnul nu le va îngădui să treacă, și vor învăța că îndelunga-răbdare a lui Iehova are o limită.”

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: “They are perfectly safe.” But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 12, 13.

> „Următoarea scenă care s-a desfășurat înaintea mea a fost o alarmă de incendiu. Oamenii priveau clădirile înalte și presupus ignifuge și spuneau: «Sunt în deplină siguranță.» Dar aceste clădiri au fost mistuite ca și cum ar fi fost făcute din smoală. Mașinile de pompieri nu au putut face nimic pentru a opri distrugerea. Pompierii nu au fost în stare să pună în funcțiune mașinile.” Testimonies, volumul 9, 12, 13.

The Adventist church immediately after September 11, 2001 sought to hide passages such as this from the world. How could this not be about New York City, and the enormously high buildings which the fire engines could not stop the ensuing fires? How could a passage such as this from the writings that the Adventist church professes to be written by a prophetess not be proclaimed from the rooftops after such a fulfillment as that?

Biserica Adventistă, imediat după 11 septembrie 2001, a căutat să ascundă de lume pasaje precum acesta. Cum s-ar putea ca acesta să nu fie despre New York City și despre clădirile de o înălțime uriașă, în care autospecialele de pompieri nu au putut opri incendiile care au urmat? Cum s-ar putea ca un astfel de pasaj din scrierile despre care Biserica Adventistă mărturisește că au fost scrise de o profetesă să nu fie proclamat de pe acoperișuri după o asemenea împlinire ca aceea?

The arrival of the sprinkling of the latter rain, that marks the arrival of the prophetic “debate,” also identifies the final rebellion of Adventism, for it is there that they fully reject the clear and simple words of the one they identify as the prophetess to the remnant.

Sosirea stropirii ploii târzii, care marchează sosirea „dezbaterii” profetice, identifică de asemenea răzvrătirea finală a adventismului, căci acolo ei resping pe deplin cuvintele clare și simple ale aceleia pe care o identifică drept profetesa rămășiței.

> “Satan is . . . constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18). Satan will work ingeniously, in different ways and through different agencies, to unsettle the confidence of God’s remnant people in the true testimony.

> „Sotona je... neprestano usmeren na podmetanje lažnog — da bi odveo od istine. Sama poslednja Sotonina obmana biće da učini bez dejstva svedočanstvo Duha Božjeg. „Gde nema utvare, narod propada“ (Priče Solomunove 29,18). Sotona će dovitljivo delovati, na različite načine i preko različitih oruđa, da poljulja poverenje Božjeg naroda ostatka u pravo svedočanstvo.

> “There will be a hatred kindled against the Testimonies which is satanic. The workings of Satan will be to unsettle the faith of the churches in them, for this reason: Satan cannot have so clear a track to bring in his deceptions and bind up souls in his delusions if the warnings and reproofs and counsels of the Spirit of God are heeded.” Selected Messages, book 1, 48.

> „Vor fi aprinse o ură împotriva Mărturiilor, care este satanică. Lucrarea lui Satana va fi să zdruncine credința bisericilor în ele, din acest motiv: Satana nu poate avea o cale atât de deschisă pentru a-și introduce amăgirile și a lega sufletele în rătăcirile sale, dacă avertizările, mustrările și sfaturile Duhului lui Dumnezeu sunt luate în seamă.” Selected Messages, cartea 1, 48.

The prophetic binding of both the wheat and the tares began on September 11, 2001, with the rebellion against the Spirit of Prophecy, which marked the conclusion of a progressive rebellion that began against the Bible in 1863.

Legarea profetică atât a grâului, cât și a neghinei a început la 11 septembrie 2001, odată cu răzvrătirea împotriva Spiritului Profeției, care a marcat încheierea unei răzvrătiri progresive ce începuse împotriva Bibliei în 1863.

> “We as a people profess to have truth in advance of every other people upon the earth. Then our life and character should be in harmony with such a faith. The day is just upon us when the righteous shall be bound like precious grain in bundles for the heavenly garner, while the wicked are, like the tares, gathered for the fires of the last great day. But the wheat and tares ‘grow together until the harvest.’” Testimonies, volume 5, 100.

> „Noi, ca popor, mărturisim că avem adevărul înaintea oricărui alt popor de pe pământ. Atunci viața și caracterul nostru ar trebui să fie în armonie cu o asemenea credință. Ziua este chiar asupra noastră când cei neprihăniți vor fi legați ca grâul prețios în snopi pentru grânarul ceresc, în timp ce cei răi sunt, asemenea neghinei, adunați pentru focurile ultimei zile celei mari. Dar grâul și neghina «cresc împreună până la seceriș».” Mărturii, volumul 5, 100.

How could Adventism ignore the following passage that states directly that when these buildings came down Revelation eighteen, verse one through three would be fulfilled?

विस्मय की बात है कि एडवेंटवाद निम्नलिखित अनुच्छेद की उपेक्षा कैसे कर सकता था, जो सीधे यह घोषित करता है कि जब ये भवन गिर पड़ेंगे, तब प्रकाशितवाक्य अठारह, पद एक से तीन की पूर्ति होगी?

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Da ли сада долази вест да сам објавила како Њујорк треба да буде збрисан плимним таласом? То никада нисам рекла. Рекла сам, док сам посматрала како се тамо подижу велике зграде, спрат за спратом: „Какви ће се страшни призори одиграти када Господ устане да силно потресе земљу! Тада ће се испунити речи из Откривења 18:1–3.“ Цело осамнаесто поглавље Откривења упозорење је на оно што долази на земљу. Али немам никакву посебну светлост у погледу онога што долази на Њујорк, осим што знам да ће једнога дана тамошње велике зграде бити оборене обртањем и превртањем Божје силе. Из светлости која ми је дата знам да је разарање у свету. Једна реч од Господа, један додир Његове силне моћи, и ове масивне грађевине пашће. Одиграће се призори чију страхоту не можемо ни замислити.“ Review and Herald, July 5, 1906.

The issue we are addressing here is not whether these passages were fulfilled on September 11, 2001, for they absolutely were, but the issue we are seeking to address is the “debate” that would begin at that time. The debate was over correct or incorrect methodology. The Adventist church began its rejection of the fourteen rules of prophetic interpretation of William Miller in 1863, and they have progressed to the point now where you cannot purchase a book of biblical study written by Adventist theologians that isn’t repeatedly endorsed by the theologians of apostate Protestantism and Roman Catholicism. From 1863 to 2001, and still today, the methodology that was originally represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation were set aside for the methodology of Roman Catholicism and apostate Protestantism. The prophetic “debate” that began when Revelation eighteen, verses one through three were fulfilled was over true or false methodology.

പ്രശ്നമായി ഇവിടെ നാം പരിഗണിക്കുന്നത് ഈ ഭാഗങ്ങൾ 2001 സെപ്റ്റംബർ 11-ന് നിറവേറ്റപ്പെട്ടുവോ എന്നതല്ല; അവ നിർവിവാദമായി അന്നേ നിറവേറ്റപ്പെട്ടു. എന്നാൽ നാം അഭിമുഖീകരിക്കാൻ ശ്രമിക്കുന്ന പ്രശ്നം അന്നത്തെ സമയം മുതൽ ആരംഭിച്ച “വിവാദം” ആകുന്നു. ആ വിവാദം ശരിയായതോ തെറ്റായതോ ആയ രീതിശാസ്ത്രത്തെക്കുറിച്ചായിരുന്നു. അഡ്വന്റിസ്റ്റ് സഭ 1863-ൽ വില്യം മില്ലറിന്റെ പ്രവചനവ്യാഖ്യാനത്തിനുള്ള പതിനാലു നിയമങ്ങളെ തള്ളിക്കളയാൻ തുടങ്ങി; ഇപ്പോൾ അവർ എത്തിയിരിക്കുന്ന നിലയെന്നാൽ, മതഭ്രഷ്ട പ്രൊട്ടസ്റ്റന്റിസത്തിന്റെയും റോമൻ കത്തോലിക്കത്വത്തിന്റെയും ദൈവശാസ്ത്രജ്ഞന്മാർ ആവർത്തിച്ച് പിന്തുണച്ചിട്ടില്ലാത്ത ഒരു ബൈബിൾ പഠനഗ്രന്ഥവും അഡ്വന്റിസ്റ്റ് ദൈവശാസ്ത്രജ്ഞർ എഴുതിയതിൽ നിങ്ങൾക്ക് വാങ്ങാൻ കഴിയാത്തവിധമായി. 1863 മുതൽ 2001 വരെ, ഇന്നും അതുപോലെ തന്നേ, വില്യം മില്ലറിന്റെ പ്രവചനവ്യാഖ്യാനനിയമങ്ങൾ ആദ്യം പ്രതിനിധീകരിച്ചിരുന്ന രീതിശാസ്ത്രം റോമൻ കത്തോലിക്കത്വത്തിന്റെയും മതഭ്രഷ്ട പ്രൊട്ടസ്റ്റന്റിസത്തിന്റെയും രീതിശാസ്ത്രത്തിനുവേണ്ടി മാറ്റിവെക്കപ്പെട്ടു. വെളിപ്പാട് പതിനെട്ടാം അധ്യായം, ഒന്നു മുതൽ മൂന്നുവരെ ഉള്ള വാക്യങ്ങൾ നിറവേറ്റപ്പെട്ടപ്പോൾ ആരംഭിച്ച പ്രവചനാത്മകമായ “വിവാദം” സത്യമായോ വ്യാജമായോ ഉള്ള രീതിശാസ്ത്രത്തെക്കുറിച്ചായിരുന്നു.

We will continue our consideration of the “debate” of chapter twenty-seven of Isaiah in the next article.

Vom continua analiza „dezbaterii” din capitolul douăzeci și șapte al lui Isaia în articolul următor.

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> „Ar trebui să știm noi înșine în ce constă creștinismul, ce este adevărul, care este credința pe care am primit-o, care sunt regulile Bibliei — regulile care ne-au fost date de cea mai înaltă autoritate.” The 1888 Materials, 403.

Back to Articles