Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Cartea lui Daniel - Numărul cincizeci și trei

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

Viziunile profetice dezvăluite: înțelegerea zilelor de pe urmă prin experiența lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Toți prorocii vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> „Fiecare dintre profeții din vechime a vorbit mai puțin pentru vremea lor decât pentru a noastră, astfel încât profețirea lor este valabilă pentru noi. «Și toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise pentru avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor.» 1 Corinteni 10:11. «Lor le-a fost descoperit că nu pentru ei înșiși, ci pentru noi slujeau ei aceste lucruri, care acum v-au fost vestite de cei ce v-au propovăduit Evanghelia prin Duhul Sfânt trimis din cer, lucruri în care chiar îngerii doresc să privească.» 1 Petru 1:12”

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> „Biblia și-a adunat și și-a strâns laolaltă comorile pentru această ultimă generație. Toate marile evenimente și solemnele desfășurări ale istoriei Vechiului Testament s-au repetat și se repetă în biserică în aceste zile din urmă.” Selected Messages, cartea 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel reprezintă poporul lui Dumnezeu, care, în zilele de pe urmă, a descoperit prin Cuvântul profetic că a fost risipit. Când se trezesc la acest fapt, li se cere să împlinească rugăciunea din Levitic douăzeci și șase și, de asemenea, rugăciunea pentru a înțelege ultima taină profetică ce este desigilată chiar înainte de închiderea timpului de probă, așa cum este reprezentată de rugăciunea lui Daniel din capitolul doi. Dacă și atunci când ei intră în experiența lui Daniel, îngerul Gabriel îi va atinge, îi va informa și le va vorbi, cu scopul de a le da „pricepere și înțelegere”. Cei înțelepți sunt aceia care „înțeleg” „creșterea cunoștinței” atunci când o taină profetică este desigilată.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Și m-a înștiințat, a vorbit cu mine și a zis: Daniele, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. La începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, iar eu am venit să ți-o fac cunoscută; căci tu ești preaiubit. De aceea, înțelege cuvântul și ia aminte la vedenie. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Viziunea pe care lui Daniel i se spune să o înțeleagă este viziunea „mareh” a înfățișării. Gabriel nu terminase lucrarea care îi fusese încredințată în capitolul opt, când i se spusese să-l facă pe Daniel să înțeleagă viziunea „mareh”. În capitolul nouă, el s-a întors pentru a încheia tâlcuirea. În capitolul nouă, Daniel nu mai trăiește în perioada împărăției Babilonului, ci în istoria imperiului medo-persan.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

Toen Gabriel Daniël opdraagt „de zaak te verstaan” en „het gezicht te overwegen”, duidt hij daarmee op een proces van verstandelijke onderscheiding dat hij wil dat Daniël toepast. De woorden die vertaald zijn met „verstaan” en „overwegen” zijn hetzelfde Hebreeuwse woord. Dat woord is „biyn” en betekent verstandelijk onderscheiden. Het Hebreeuwse woord dat vertaald is met „zaak” is „dabar” en betekent „het woord”. Gabriel deelt Daniël daarom, en hen die hij in de laatste dagen vertegenwoordigt, mee dat zij het woord der waarheid recht moeten snijden.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Sârguiește-te să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, ca un lucrător care n-are de ce să-i fie rușine, împărțind drept cuvântul adevărului. 2 Timotei 2:15.

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Cuvântul „matter” este, de asemenea, folosit de Daniel în capitolul zece, versetul unu, unde este tradus de trei ori prin „lucru”.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> V tretjem letu perzijskega kralja Kira je bila Danielu, ki so ga imenovali Beltešacar, razodeta beseda; in beseda je bila resnična, toda določeni čas je bil dolg; in razumel je besedo in imel razumevanje videnja. Daniel 10,1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

Dalam ayat itu, kata “vision” adalah penglihatan “mareh” tentang penampakan, dan Daniel memiliki pengertian baik tentang perkara itu (matter) maupun juga tentang penglihatan (“mareh”) tersebut. Dalam ayat kedua puluh tiga pasal sembilan, Gabriel menginstruksikan Daniel untuk membedakan dengan tepat antara perkara itu dan penglihatan itu, dan dalam ayat pertama pasal sepuluh ia memiliki pengertian tentang keduanya, yakni perkara itu (thing) dan penglihatan (“mareh”). Gabriel sedang memberitahukan kepada Daniel dalam pasal sembilan agar mengenali perbedaan itu (rightly divide) antara perkara itu dan penglihatan itu. Penglihatan itu adalah penglihatan “mareh”, dan “matter,” atau “thing,” adalah penglihatan “chazon”.

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

În capitolul opt, ambele viziuni sunt identificate și se observă o distincție, deoarece Daniel dorea să înțeleagă viziunea „chazon”, însă lui Gabriel i s-a poruncit să-l facă pe Daniel să înțeleagă viziunea „mareh”. Când Gabriel își începe lucrarea de a-l face pe Daniel să înțeleagă „lucrul” și „viziunea”, îl înștiințează pe Daniel să ia aminte că ele sunt două viziuni diferite.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> Și m-a înștiințat, a vorbit cu mine și a zis: Daniele, acum am ieșit ca să-ți dau pricepere și înțelegere. La începutul cererilor tale a ieșit porunca, iar eu am venit să ți le arăt; căci ești preaiubit. De aceea, ia aminte la cuvânt și înțelege vedenia. Șaptezeci de săptămâni sunt hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale sfinte, ca să se pună capăt fărădelegii, să se facă sfârșit păcatelor, să se facă ispășire pentru nelegiuire, să se aducă neprihănirea veșnică, să se pecetluiască vedenia și prorocia și să fie uns Sfântul sfinților. Să știi dar și să înțelegi că, de la ieșirea poruncii pentru restaurarea și zidirea din nou a Ierusalimului până la Mesia, Cârmuitorul, vor fi șapte săptămâni și șaizeci și două de săptămâni; piața și zidul vor fi zidite din nou, și aceasta în vremuri de strâmtorare. După cele șaizeci și două de săptămâni, Mesia va fi stârpit, dar nu pentru Sine; și poporul unui domnitor care va veni va nimici cetatea și sfântul locaș; și sfârșitul lui va fi ca printr-un potop, iar până la sfârșitul războiului pustiirile sunt hotărâte. El va întări legământul cu mulți timp de o săptămână; iar la jumătatea săptămânii va face să înceteze jertfa și darul de mâncare, și din pricina aripii urâciunilor va face-o pustie, până la sfârșit, și ceea ce este hotărât se va vărsa peste cel pustiit. Daniel 9:22–27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel a dorit ca Daniel să înțeleagă că elemente atât ale viziunii „chazon”, cât și ale viziunii „mareh” urmau să fie reprezentate în tâlcuirea pe care i-a oferit-o. Tâlcuirea avea să se refere la ambele viziuni, iar responsabilitatea lui Daniel era să împartă drept viziunea care aborda călcarea în picioare a sanctuarului și a oștirii de viziunea care a condus la apariția lui Hristos în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel identifică faptul că, de la decretul lui Artaxerxes din 457 î.Hr., aveau să fie patru sute nouăzeci de ani „tăiați” din cei două mii trei sute de ani ai vedeniei despre seri și dimineți, care era în mod deosebit pentru iudei. În versetele tocmai citate, cuvântul „hotărât” este menționat de trei ori, însă sunt două cuvinte ebraice diferite, amândouă traduse prin „hotărât” în aceste versete. Prima dată când este menționat „hotărât” este în versetul douăzeci și patru, iar acel cuvânt ebraic este „chathak” și înseamnă „a tăia”.

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Ea arată că lui Israel i-a fost acordată o perioadă de probă, care a început odată cu al treilea decret al lui Artaxerxe și care avea să se încheie la uciderea cu pietre a lui Ștefan, în anul 34 d.Hr. Cei patru sute nouăzeci de ani au fost „tăiați” și reprezentau o perioadă profetică mai scurtă în cadrul profeției mai lungi de două mii trei sute de ani. Numărul „patru sute nouăzeci” este un simbol al timpului de probă, după cum a mărturisit Isus.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Atunci Petru a venit la El și a zis: Doamne, de câte ori să păcătuiască fratele meu împotriva mea și să-l iert? Până la șapte ori? Isus i-a zis: Eu nu-ți spun: până la șapte ori, ci până la șaptezeci de ori câte șapte. Matei 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Postoji kraj oproštenju, a taj kraj predstavljen je brojem „četiri stotine devedeset“. „Četiri stotine devedeset“ godina predstavlja razdoblje kušnje za Židove od njihova izbavljenja sve dok nisu napunili čašu vremena svoje kušnje kamenovanjem Stjepana. „Četiri stotine devedeset“ godina također je povezano s prokletstvom „sedam vremena“ u Levitskom zakoniku dvadeset i šest. Postoje samo dva mjesta u Bibliji koja govore o tome da zemlja uživa svoje subote. Prvo se nalazi u Levitskom zakoniku dvadeset i šest.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> Iar dacă, pentru toate acestea, nu Mă veți asculta, ci veți umbla împotriva Mea, atunci și Eu voi umbla împotriva voastră cu mânie și Eu, da, Eu vă voi pedepsi de șapte ori pentru păcatele voastre. Veți mânca carnea fiilor voștri și veți mânca și carnea fiicelor voastre. Vă voi nimici înălțimile, vă voi doborî chipurile și voi arunca trupurile voastre moarte peste trupurile moarte ale idolilor voștri, și sufletul Meu vă va urî. Voi pustii cetățile voastre și voi aduce locașurile voastre sfinte la pustiire și nu voi mirosi mireasma plăcută a jertfelor voastre. Voi pustii țara; și vrăjmașii voștri care vor locui în ea vor rămâne uimiți de ea. Vă voi risipi printre neamuri și voi scoate sabia după voi; țara voastră va fi pustiită și cetățile voastre vor fi pustii. Atunci țara se va bucura de sabatele ei, câtă vreme va zăcea pustie, iar voi veți fi în țara vrăjmașilor voștri; atunci țara se va odihni și se va bucura de sabatele ei. Câtă vreme va zăcea pustie, se va odihni, pentru că nu se odihnise în sabatele voastre când locuiați în ea. Leviticul 26:27–35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Pedepsele celor „șapte vremi”, la care se face referire de patru ori în capitolul douăzeci și șase, arată că, atunci când poporul lui Dumnezeu este împrăștiat, țara își va „avea sabatele ei”. Daniel și cei trei vrednici fuseseră împrăștiați în țara vrăjmașului, în împlinirea blestemului lui Moise, iar acea împrăștiere de șaptezeci de ani a fost o lecție simbolică prin obiect a împrăștierii celor două mii cinci sute douăzeci de ani. A fost o lecție profetică prin obiect, asemănătoare cu cei trei ani și jumătate de secetă din timpul lui Ilie, în vremea persecuției Izabelei. Acei trei ani și jumătate reprezentau trei ani și jumătate profetici, care echivalau cu o mie două sute șaizeci de ani de stăpânire papală, din anul 538 până în 1798. Cei șaptezeci de ani erau un simbol al „celor șapte vremi”, așa cum cei trei ani și jumătate erau un simbol al pustiei de o mie două sute șaizeci de ani. Cei șaptezeci de ani ai captivității lui Daniel, identificați de Ieremia, reprezentau „patru sute nouăzeci” de ani.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> Și Domnul Dumnezeul părinților lor le-a trimis prin solii Săi, sculându-Se dis-de-dimineață și trimițându-i, fiindcă avea milă de poporul Său și de locuința Sa. Dar ei și-au bătut joc de solii lui Dumnezeu, au disprețuit cuvintele Lui și au batjocorit pe prorocii Lui, până când mânia Domnului s-a ridicat împotriva poporului Său, până ce n-a mai fost leac. De aceea a adus împotriva lor pe împăratul haldeilor, care i-a ucis cu sabia pe tinerii lor în casa sfântului lor locaș și n-a avut milă nici de tânăr, nici de fecioară, nici de bătrân, nici de cel gârbovit de vârstă: pe toți i-a dat în mâna lui. Și toate vasele Casei lui Dumnezeu, mari și mici, și vistieriile Casei Domnului, și vistieriile împăratului și ale căpeteniilor lui, pe toate acestea le-a dus la Babilon. Au ars Casa lui Dumnezeu, au dărâmat zidul Ierusalimului, au ars toate palatele lui cu foc și au nimicit toate lucrurile lui de preț. Iar pe cei ce scăpaseră de sabie i-a dus robi în Babilon, unde au fost slujitori ai lui și ai fiilor lui până la domnia împărăției Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până când țara și-a ținut sabatele; în tot timpul cât a rămas pustiită s-a odihnit, ca să se împlinească șaptezeci de ani. În anul întâi al lui Cirus, împăratul Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, împăratul Persiei, care a pus să se vestească în toată împărăția lui și a pus și în scris, zicând: „Așa vorbește Cirus, împăratul Persiei: «Domnul Dumnezeul cerurilor mi-a dat toate împărățiile pământului și mi-a poruncit să-I zidesc o casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine dintre voi este din tot poporul Lui? Domnul Dumnezeul lui să fie cu el, și să se suie!»” 2 Cronici 36:15–23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

Les deux seules références, dans la Bible, au pays jouissant de ses sabbats se trouvent en relation avec la dispersion du peuple de Dieu et les soixante-dix années de captivité, lesquelles représentaient une période de temps qui permettrait au pays de jouir de ses sabbats. Cela équivalait au nombre de sabbats dont les Juifs avaient privé le pays en ne lui permettant pas de jouir du repos. Le repos du pays pendant soixante-dix ans représentait le total des années durant lesquelles la rébellion contre le commandement d’accorder au pays son repos s’était accomplie. Un calcul simple montre que, durant « quatre cent quatre-vingt-dix » années de rébellion, il y aurait eu au total soixante-dix années pendant lesquelles le pays n’avait pas observé le repos.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Patru sute nouăzeci de ani au fost tăiați din cei două mii trei sute de ani, ca perioadă de probă pentru iudei, iar acești „patru sute nouăzeci” de ani au o legătură directă cu împrăștierea celor „șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

„Chazon“ viziunea călcării în picioare și „mareh“ viziunea arătării de la sfârșitul a două mii trei sute de ani sunt distincte una de cealaltă, dar au o legătură directă. Ca și în cazul lui Daniel, poporul lui Dumnezeu trebuie să împartă drept cele două viziuni, recunoscând totodată legătura lor reciprocă. Cei șaptezeci de ani de captivitate, care au condus la cele trei decrete ce le-au îngăduit iudeilor să se întoarcă și să reconstruiască Ierusalimul, au reprezentat „patru sute nouăzeci” de ani de răzvrătire a iudeilor împotriva legământului de a îngădui țării să se odihnească.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

Când al treilea decret a identificat ocazia lor de a se întoarce și de a reclădi, li s-au acordat „patru sute nouăzeci” de ani de timp de probă, fiind încercați prin aceeași perioadă de timp în care neascultarea lor dusese la distrugerea Ierusalimului și la împrăștierea lor. La sfârșitul celei de-a doua perioade de „patru sute nouăzeci de ani”, neascultarea lor avea să aducă din nou distrugerea Ierusalimului și împrăștierea lor printre neamuri.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Împrăștierea robiei de șaptezeci de ani a fost precedată de „patru sute nouăzeci” de ani de răzvrătire, iar acea robie de șaptezeci de ani a fost urmată apoi de alți „patru sute nouăzeci de ani” de răzvrătire continuă.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Prima perioadă de „patru sute nouăzeci” de ani, care a adus cei șaptezeci de ani de odihnă ai țării, ajunsese la încheiere odată cu distrugerea Ierusalimului. La sfârșitul celor „patru sute nouăzeci” de ani care au fost tăiați din cei două mii trei sute de ani, Ierusalimul a fost din nou distrus, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Cei șaptezeci de ani ai robiei lui Israelul literal în Babilonul literal au fost un simbol al împrăștierii de „șapte vremi”, iar Sora White arată că cei șaptezeci de ani ai robiei lui Israelul literal în Babilonul literal au fost un tip al celor o mie două sute șaizeci de ani ai robiei lui Israelul spiritual în Babilonul spiritual.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Biserica lui Dumnezeu de pe pământ s-a aflat cu adevărat în captivitate în timpul acestei lungi perioade de persecuție neîncetată, tot așa cum fiii lui Israel au fost ținuți captivi în Babilon în timpul exilului.” Profeți și regi, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

Cei o mie două sute șaizeci de ani, din anul 538 până în 1798, au fost un tip al „șapte vremi”. La sfârșitul celor șaptezeci de ani, iudeii s-au întors ca să restaureze și să reconstruiască Ierusalimul. Întoarcerea lor, în timpul celor trei decrete, a marcat începutul (457 î.Hr.) al celor două mii trei sute de ani ai viziunii „mareh”, care a condus la apariția lui Hristos în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844. Cele trei decrete au marcat începutul perioadei profetice, și au fost necesare toate cele trei decrete pentru începerea perioadei profetice, deși ei au început să se întoarcă și să reconstruiască odată cu primul decret al lui Cirus.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> „În capitolul al șaptelea din Ezra se găsește decretul. Versetele 12−26. În forma sa cea mai deplină, el a fost emis de Artaxerxe, împăratul Persiei, în anul 457 î.Hr. Dar în Ezra 6:14 se spune că casa Domnului de la Ierusalim a fost zidită „după porunca [„decretul”, margine] lui Cirus, și a lui Darius, și a lui Artaxerxe, împăratul Persiei”. Acești trei împărați, prin inițierea, reconfirmarea și desăvârșirea decretului, l-au adus la perfecțiunea cerută de profeție pentru a marca începutul celor 2300 de ani. Luând anul 457 î.Hr., timpul când decretul a fost desăvârșit, ca dată a poruncii, s-a văzut că fiecare specificație a profeției privitoare la cele șaptezeci de săptămâni fusese împlinită.” Tragedia veacurilor, 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Din 1798 până în 1844, cei trei îngeri din Apocalipsa au intrat în istoria profetică și, așa cum cele trei decrete au marcat începutul profeției celor două mii trei sute de ani, tot astfel acei trei îngeri au marcat încheierea profeției. Perioada profetică s-a încheiat odată cu venirea celui de-al treilea înger, după cum începuse odată cu venirea celui de-al treilea decret, căci Isus identifică întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul unui lucru.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Evreii au început să se întoarcă sub primul decret, iar în istoria celui de-al doilea decret au terminat templul. Al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844, iar înainte de acea dată milleriții terminaseră templul spiritual pe care ieșiseră din Babilonul spiritual ca să-l reconstruiască. Acesta trebuia să fie desăvârșit, căci la 22 octombrie 1844 solul legământului avea să vină deodată la templul Său. Templul acela era poporul millerit care a intrat în legământ la 22 octombrie 1844 și pe care Petru îl identifică drept un templu.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. 1 Petru 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Templul millerit a fost zidit din 1798 până în 1844, adică patruzeci și șase de ani, sau, în sens profetic, trei zile, căci Hristos a arătat că sunt necesare trei zile pentru a ridica un templu.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> र यहूदियों का फसह निकट था, और यीशु यरूशलेम को गए। और उन्होंने मन्दिर में बैल, भेड़ें और कबूतर बेचनेवालों को, और रुपया बदलनेवालों को बैठे हुए पाया। तब उन्होंने रस्सियों का एक कोड़ा बनाकर उन सब को, और भेड़ों और बैलों को भी, मन्दिर से बाहर निकाल दिया; और सर्राफों के सिक्के बिखेर दिए, और मेज़ें उलट दीं। और कबूतर बेचनेवालों से कहा, इन्हें यहाँ से ले जाओ; मेरे पिता के घर को व्यापार का घर न बनाओ। तब उसके चेलों को स्मरण आया कि लिखा है, “तेरे घर की धुन ने मुझे खा लिया है।” इस पर यहूदियों ने उससे कहा, तू जो ये काम करता है, हमें कौन-सा चिन्ह दिखाता है? यीशु ने उत्तर देकर उनसे कहा, इस मन्दिर को ढा दो, और मैं तीन दिन में इसे खड़ा कर दूँगा। तब यहूदियों ने कहा, इस मन्दिर के बनने में छियालीस वर्ष लगे हैं, और क्या तू इसे तीन दिन में खड़ा कर देगा? परन्तु वह अपने शरीर के मन्दिर के विषय में कह रहा था। यूहन्ना 2:13–21।

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Sora White afirmă că, atunci când Solul legământului a venit deodată la templul Său, așa cum este prezentat în cartea lui Maleahi, această profeție s-a împlinit atunci când Hristos a curățit templul, după cum tocmai s-a arătat în pasajul din Ioan.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> „Prin curățirea templului de cumpărătorii și vânzătorii lumii, Isus Și-a vestit misiunea de a curăți inima de întinăciunea păcatului,—de dorințele pământești, poftele egoiste, obiceiurile rele, care corup sufletul. «Iată, voi trimite pe solul Meu; el va pregăti calea înaintea Mea. Și deodată va intra în Templul Său Domnul pe care-L căutați: Solul legământului, pe care-L doriți; iată că vine», zice Domnul oștirilor. «Dar cine va putea suferi ziua venirii Lui? Și cine va rămâne în picioare când Se va arăta El? Căci El va fi ca focul topitorului și ca leșia înălbitorului. El va ședea, va topi și va curăți argintul; va curăți pe fiii lui Levi, îi va lămuri cum se lămurește aurul și argintul, și vor aduce Domnului daruri neprihănite.» Maleahi 3:1–3.” Hristos, Lumina lumii, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Templul din Ioan, capitolul doi, a fost zidit în patruzeci și șase de ani, iar Isus a spus că va ridica templul dărâmat în trei zile. De la 1798 până la 1844 sunt patruzeci și șase de ani, iar aceasta identifică sosirea celor trei îngeri (zile) din Apocalipsa paisprezece, care fuseseră prefigurați prin cele trei decrete care au dat început profeției celor două mii trei sute de ani. Cei patruzeci și șase de ani reprezintă perioada în care Hristos a ridicat templul millerit, căci înainte de acel timp sanctuarul spiritual și Israelul spiritual fuseseră călcate în picioare de Babilonul spiritual.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

Atunci când Hristos a curățit templul la Paște, la începutul lucrării Sale, El împlinea profeția despre Solul legământului care vine deodată la templul Său, așa cum este prezentată în Maleahi. La 22 octombrie 1844, Hristos a venit deodată la templul Său, și Îi trebuiseră patruzeci și șase de ani ca să-Și ridice templul distrus.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Venirea lui Hristos ca Marele nostru Preot în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este înfățișată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prezisă de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este reprezentat, de asemenea, prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în parabola celor zece fecioare, din Matei 25.” Tragedia veacurilor, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Prima indignare s-a încheiat în 1798, iar sfârșitul ultimei indignări a fost în 1844. Începutul perioadei de patruzeci și șase de ani, în care Hristos a ridicat templul millerit, a ilustrat sfârșitul, căci atât începutul, cât și sfârșitul au fost marcate de încheierea indignării lui Dumnezeu împotriva poporului Său, deoarece Isus identifică întotdeauna sfârșitul unui lucru cu începutul lui.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

Vom continua studiul nostru asupra învățăturii date de Gabriel lui Daniel în articolul următor.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> „Cartea Apocalipsei trebuie să fie deschisă înaintea poporului. Mulți au fost învățați că ea este o carte pecetluită, dar ea este pecetluită numai pentru aceia care resping adevărul și lumina. Adevărurile pe care le cuprinde trebuie să fie vestite, pentru ca oamenii să aibă ocazia de a se pregăti pentru evenimentele care sunt atât de curând pe punctul de a avea loc. Solia celui de-al Treilea Înger trebuie să fie prezentată ca singura speranță pentru mântuirea unei lumi care piere.

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> „Pericolele zilelor de pe urmă sunt asupra noastră, iar în lucrarea noastră trebuie să-i avertizăm pe oameni cu privire la primejdia în care se află. Să nu fie lăsate neatinse scenele solemne pe care profeția le-a descoperit și care urmează curând să aibă loc. Noi suntem mesagerii lui Dumnezeu și nu avem timp de pierdut. Cei care ar vrea să fie împreună-lucrători cu Domnul nostru Isus Hristos vor arăta un interes profund față de adevărurile cuprinse în această carte. Cu pana și cu glasul se vor strădui să facă lămurite lucrurile minunate pe care Hristos a venit din cer să le descopere.” Signs of the Times, 4 iulie 1906.

Back to Articles