Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Eight

Cartea lui Daniel – Numărul șaptezeci și opt

Unveiling the Four Abominations: The Historical Parallel of Rebellion in Laodicean Adventism

Descoperirea celor patru urâciuni: paralela istorică a răzvrătirii în adventismul laodicean

Author

Jeff Pippenger

Published

February 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of the Amorites is employed to illustrate the time when God’s wrath is executed against Laodicean Adventism. Sister White identifies that God’s timing for executing His punishment is the same in the last days when the one hundred and forty-four thousand are sealed, as it was when God brought his wrath upon the Amorites. She states, “Although” the nation of the Amorites “was conspicuous because of its idolatry and corruption, it had not yet filled up the cup of its iniquity . . . The compassionate Creator was willing to bear with their iniquity until the fourth generation. Then, if no change was seen for the better, His judgments were to fall upon them. With unerring accuracy the Infinite One still keeps an account with all nations. While His mercy is tendered with calls to repentance, this account will remain open; but when the figures reach a certain amount which God has fixed, the ministry of His wrath commences. The account is closed. Divine patience ceases.”

Istoria amoriților este folosită pentru a ilustra timpul când mânia lui Dumnezeu este adusă la îndeplinire împotriva adventismului laodicean. Sora White arată că timpul hotărât de Dumnezeu pentru executarea pedepsei Sale este același în zilele din urmă, când cei o sută patruzeci și patru de mii sunt sigilați, precum a fost atunci când Dumnezeu Și-a revărsat mânia asupra amoriților. Ea afirmă: „Deși” națiunea amoriților „era remarcabilă prin idolatria și corupția ei, ea nu umpluse încă măsura nelegiuirii sale... Creatorul cel plin de compasiune era dispus să îngăduie nelegiuirea lor până la a patra generație. Apoi, dacă nu se vedea nicio schimbare în bine, judecățile Sale aveau să cadă asupra lor. Cu o exactitate fără greș, Cel Infinit ține încă socoteală cu toate națiunile. Câtă vreme îndurarea Sa este oferită prin chemări la pocăință, acest cont va rămâne deschis; dar când cifrele ating o anumită sumă pe care Dumnezeu a fixat-o, începe lucrarea mâniei Sale. Contul se închide. Răbdarea divină încetează.”

Sister White clearly associates the ministry of God’s wrath against Laodicean Adventism during Ezekiel’s illustration of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, as commencing when their cup of iniquity is filled, and the cup reaches its fulness in the fourth generation. All of this information is set forth in the context of the vision that began in chapter eight, which illustrates four escalating abominations.

Sora White, sekinneri lianseilei Asa Isolna rongonong ni Laodicea Adventism lon ian Ezekiel an kilem in kileb ak katipin enman 144,000, pwe epwe popun fan iten atun ar kapen tipis a uruno, me kapen en a tori unusen ururuan lon aruowan epwe faanungaw. Meinisin ei poraus a kawor lon ai ekkewe kinikin fan itan ewe vision mi poputa lon chapter 8, mi awewei foúr sokkun angangen anioput mi tori won ekiseki.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. He said furthermore unto me, Son of man, seest thou what they do? even the great abominations that the house of Israel committeth here, that I should go far off from my sanctuary? but turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations. And he brought me to the door of the court; and when I looked, behold a hole in the wall. Then said he unto me, Son of man, dig now in the wall: and when I had digged in the wall, behold a door. And he said unto me, Go in, and behold the wicked abominations that they do here. So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. He said also unto me, Turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations that they do. Then he brought me to the door of the gate of the Lord’s house which was toward the north; and, behold, there sat women weeping for Tammuz.

> Și mi-a zis: „Fiul omului, ridică-ți acum ochii spre calea de la miazănoapte.” Și mi-am ridicat ochii spre calea de la miazănoapte și, iată, la miazănoapte, la poarta altarului, era această icoană a geloziei, la intrare. El mi-a zis mai departe: „Fiul omului, vezi tu ce fac ei? chiar marile urâciuni pe care casa lui Israel le săvârșește aici, ca să Mă depărtez de sanctuarul Meu? Dar întoarce-te iarăși și vei vedea urâciuni și mai mari.” Și m-a adus la ușa curții; și când m-am uitat, iată, era o gaură în zid. Atunci mi-a zis: „Fiul omului, sapă acum în zid.” Și după ce am săpat în zid, iată, era o ușă. Și mi-a zis: „Intră și vezi urâciunile cele rele pe care le săvârșesc aici.” Așadar am intrat și am văzut; și iată, tot felul de târâtoare și de fiare urâcioase, și toți idolii casei lui Israel, zugrăviți pe zid de jur împrejur. Și înaintea lor stăteau șaptezeci de bărbați dintre bătrânii casei lui Israel, și în mijlocul lor stătea Iaazania, fiul lui Șafan, fiecare cu cădelnița în mână; și un nor gros de tămâie se înălța. Atunci mi-a zis: „Fiul omului, ai văzut ce fac în întuneric bătrânii casei lui Israel, fiecare în cămările chipurilor lui? Căci ei zic: «Domnul nu ne vede; Domnul a părăsit pământul.»” El mi-a zis și: „Întoarce-te iarăși și vei vedea urâciuni și mai mari pe care le săvârșesc.” Atunci m-a adus la ușa porții casei Domnului care era spre miazănoapte; și iată, acolo ședeau femei care îl plângeau pe Tamuz.

> Then said he unto me, Hast thou seen this, O son of man? turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations than these. And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:5–18.

> Atunci mi-a zis: „Ai văzut aceasta, fiul omului? Întoarce-te iarăși și vei vedea urâciuni mai mari decât acestea.” Și m-a dus în curtea dinăuntru a Casei Domnului și, iată, la intrarea Templului Domnului, între pridvor și altar, erau aproape douăzeci și cinci de bărbați, cu spatele întors spre Templul Domnului și cu fețele spre răsărit; și se închinau soarelui spre răsărit. Atunci mi-a zis: „Ai văzut aceasta, fiul omului? Este oare un lucru neînsemnat pentru casa lui Iuda să săvârșească urâciunile pe care le săvârșesc aici? Căci au umplut țara de silnicie și s-au întors iarăși să-Mă mânie; și iată, își apropie ramura de nas. De aceea și Eu voi lucra cu furie: ochiul Meu nu va cruța și nu voi avea milă; și chiar dacă vor striga în urechile Mele cu glas tare, tot nu-i voi asculta.” Ezechiel 8:5–18.

After Ezekiel was shown the first abomination of the setting up of the image of jealousy at the entry of the gate of the altar, he is informed that he will be shown even greater abominations than the image of jealousy. The second abomination is represented by the secret chambers, where the leadership, represented as the ancient men, are offering prayer, represented by incense, and proclaiming that the Lord has forsaken the earth and does not see them. But Ezekiel is informed that he will see even greater abominations than these.

Nakon što je Ezekilu pokazana prva gadost — postavljanje lika ljubomore na ulazu u vrata žrtvenika — obaviješten je da će mu biti pokazane još veće gadosti od lika ljubomore. Druga gadost predstavljena je tajnim odajama, gdje poglavari, prikazani kao starješine, uznose molitvu, prikazanu kao kad, i objavljuju da je Gospod napustio zemlju i da ih ne vidi. Ali Ezekil je obaviješten da će vidjeti još veće gadosti od ovih.

The third abomination is represented by “women weeping for Tammuz,” but there is still a greater abomination than that, for the fourth abomination identifies a leadership of twenty-five men worshipping the sun, with the backs toward the temple.

Urâciunea a treia este reprezentată prin „femeile care plâng pentru Tamuz”, dar există încă o urâciune mai mare decât aceea, căci a patra urâciune identifică o conducere de douăzeci și cinci de bărbați care se închină soarelui, cu spatele întors spre templu.

In the fourth abomination the pronouncement is made that “the ancient men,” “have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose.” The “day of provocation” is the day when God’s ministry of wrath begins, as it did with ancient Israel when they rejected the message of Joshua and Caleb concerning the Promised Land. The rejection of the sealing message marks when the cup of iniquity is full for Jerusalem. Joshua and Caleb represent the little company, who are the faithful few that are sighing and crying for the abominations in the church and in the land.

În cea de-a patra urâciune se rostește declarația că „bătrânii”, „au umplut țara de silnicie și s-au întors să Mă mânie iarăși; și, iată, duc ramura la nasul lor”. „Ziua mâniei” este ziua când începe slujirea mâniei lui Dumnezeu, așa cum s-a întâmplat cu Israelul din vechime când au respins solia lui Iosua și Caleb cu privire la Țara Făgăduită. Respingerea soliei sigilării marchează momentul când măsura nelegiuirii este plină pentru Ierusalim. Iosua și Caleb reprezintă mica ceată, care sunt cei puțini credincioși ce suspină și strigă din pricina urâciunilor din biserică și din țară.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying, The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not. But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have showed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. Numbers 14:5–12.

> Atunci Moise și Aaron au căzut cu fața la pământ înaintea întregii adunări a obștii copiilor lui Israel. Și Iosua, fiul lui Nun, și Caleb, fiul lui Iefune, dintre cei ce iscodiseră țara, și-au sfâșiat hainele. Și au vorbit către toată adunarea copiilor lui Israel, zicând: „Țara prin care am trecut ca s-o iscodim este o țară nespus de bună. Dacă Domnul Își găsește plăcerea în noi, atunci ne va duce în țara aceasta și ne-o va da; o țară în care curge lapte și miere. Numai nu vă răzvrătiți împotriva Domnului și nu vă temeți de poporul țării, căci ei vor fi pâine pentru noi; ocrotirea lor s-a depărtat de la ei, iar Domnul este cu noi: nu vă temeți de ei.” Dar toată adunarea a zis să-i ucidă cu pietre. Și slava Domnului s-a arătat în cortul adunării înaintea tuturor copiilor lui Israel. Și Domnul a zis lui Moise: „Până când Mă va disprețui poporul acesta? Și până când nu va crede în Mine, în ciuda tuturor semnelor pe care le-am arătat în mijlocul lor? Îi voi lovi cu ciumă și-i voi nimici, iar din tine voi face un neam mai mare și mai puternic decât ei.” Numeri 14:5–12.

The “provocation” that was brought about by the rebels in Numbers, and also in Ezekiel is based upon the rebel’s refusal to acknowledge the “signs” that have been manifested. The “signs” that were rejected in the time of Moses, were the “signs” that typified the manifestation of the power of God in the history of the Millerites. Ancient Israel provoked God by rejecting the “signs” of the manifestation of his power in their foundational history. In the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, modern Israel also rejects (turns its back against) the very foundational history that was to be the “sign,” that would allow them to “recognize” the repetition of the history of the Midnight Cry which is repeated in the last days.

„Provocarea” care a fost provocată de răzvrătiți în Numeri, precum și în Ezechiel, se întemeiază pe refuzul răzvrătitului de a recunoaște „semnele” care au fost manifestate. „Semnele” care au fost respinse în vremea lui Moise au fost „semnele” care prefigurau manifestarea puterii lui Dumnezeu în istoria mileriților. Israelul din vechime L-a provocat pe Dumnezeu prin respingerea „semnelor” manifestării puterii Sale în istoria lor de temelie. În timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, Israelul modern respinge, de asemenea (îi întoarce spatele), tocmai acea istorie de temelie care trebuia să fie „semnul” ce le-ar fi îngăduit să „recunoască” repetarea istoriei Strigătului de la Miezul Nopții, care se repetă în zilele din urmă.

God allows the rebels to see the repetition of the manifestation of the power of God, for it was the repetition of the manifestation of the power of God that was not only the latter rain, but the truth that would have saved them if they would have been among those who loved the truth.

Dumnezeu le îngăduie celor răzvrătiți să vadă repetarea manifestării puterii lui Dumnezeu, căci repetarea manifestării puterii lui Dumnezeu era nu numai ploaia târzie, ci și adevărul care i-ar fi mântuit, dacă s-ar fi aflat printre aceia care au iubit adevărul.

The identification of the four abominations of Ezekiel eight as symbols of the four generations of Laodicean Adventism is part of the message that is unsealed by the Lion of the tribe of Judah in the last days. The first generation began at the rebellion of 1863, and twenty-five years later in 1888, the rebellion that marked the beginning of the second generation with the symbol of secret chambers arrived. Thirty-one years later, in 1919, the publication of the book by W. W. Prescott titled, The Doctrine of Christ, marked the beginning of the third generation, which Ezekiel had represented as women weeping for Tammuz. Thirty-eight years after that, in 1957, with the publication of the book, Questions on Doctrine, the fourth generation arrived that identifies the time when the rebels will turn against the sealing message that arises from the east, and worship the sun.

Identificarea celor patru urâciuni din Ezechiel opt ca simboluri ale celor patru generații ale adventismului laodicean face parte din solia care este desigilată de Leul din seminția lui Iuda în zilele de pe urmă. Prima generație a început odată cu răzvrătirea din 1863, iar douăzeci și cinci de ani mai târziu, în 1888, a venit răzvrătirea care a marcat începutul celei de-a doua generații, prin simbolul cămărilor tainice. Treizeci și unu de ani mai târziu, în 1919, publicarea cărții lui W. W. Prescott, intitulată The Doctrine of Christ, a marcat începutul celei de-a treia generații, pe care Ezechiel o reprezentase ca femei plângând pentru Tamuz. Treizeci și opt de ani după aceea, în 1957, odată cu publicarea cărții Questions on Doctrine, a sosit cea de-a patra generație, care identifică timpul când răzvrătiții se vor întoarce împotriva soliei de sigilare care se ridică de la răsărit și se vor închina soarelui.

We will begin to consider the second generation of Laodicean Adventism’s rebellion that arrived at the Minneapolis General Conference in 1888. It is important to remember that all four of Ezekiel’s abominations occur in Jerusalem, though they represent a progressive history of rebellion, it is always addressing the rebellion that occurs within the city that represents Laodicean Adventism in the last days.

Vom începe să analizăm a doua generație a răzvrătirii adventismului laodicean, care a ajuns la Conferința Generală de la Minneapolis, în 1888. Este important să ne amintim că toate cele patru urâciuni ale lui Ezechiel au loc în Ierusalim; deși ele reprezintă o istorie progresivă a răzvrătirii, este vorba întotdeauna despre răzvrătirea care are loc în cetatea ce reprezintă adventismul laodicean în zilele din urmă.

> “As one of the signs of Jerusalem’s destruction, Christ had said, ‘Many false prophets shall rise, and shall deceive many.’ False prophets did rise, deceiving the people, and leading great numbers into the desert. Magicians and sorcerers, claiming miraculous power, drew the people after them into the mountain solitudes. But this prophecy was spoken also for the last days. This sign is given as a sign of the Second Advent. Even now false christs and false prophets are showing signs and wonders to seduce His disciples. Do we not hear the cry, ‘Behold, He is in the desert’? Have not thousands gone forth into the desert, hoping to find Christ? And from thousands of gatherings where men profess to hold communion with departed spirits is not the call now heard, ‘Behold, He is in the secret chambers’? This is the very claim that spiritism puts forth. But what says Christ? ‘Believe it not. For as the lightning cometh out of the east, and shineth even unto the west; so shall also the coming of the Son of man be.’” The Desire of Ages, 631.

> „Ca unul dintre semnele distrugerii Ierusalimului, Hristos spusese: «Se vor ridica mulți proroci mincinoși și vor înșela pe mulți.» Proroci mincinoși s-au ridicat într-adevăr, înșelând poporul și conducând un mare număr de oameni în pustie. Magicieni și vrăjitori, pretinzând putere miraculoasă, au atras poporul după ei în singurătățile munților. Dar această profeție a fost rostită și pentru zilele din urmă. Acest semn este dat ca semn al celei de-a Doua Veniri. Chiar și acum, hristoși mincinoși și proroci mincinoși arată semne și minuni ca să-i seducă pe ucenicii Săi. Nu auzim oare strigătul: «Iată, este în pustie»? Nu au ieșit mii de oameni în pustie, nădăjduind să-L găsească pe Hristos? Și din miile de adunări în care oamenii pretind că au comuniune cu spiritele celor morți, nu se aude acum chemarea: «Iată, este în odăile tainice»? Tocmai aceasta este pretenția pe care o înaintează spiritismul. Dar ce spune Hristos? «Să nu credeți. Căci, cum iese fulgerul de la răsărit și se vede până la apus, tot așa va fi și venirea Fiului omului.»” Hristos, Lumina lumii, 631.

The secret chambers are a symbol of spiritualism, and the second abomination of Ezekiel chapter eight, takes place within the temple, where earthly images had been secretly hung upon the walls.

Odeile tainice sunt un simbol al spiritismului, iar a doua urâciune din capitolul opt al lui Ezechiel are loc în interiorul templului, unde chipuri pământești fuseseră atârnate în taină pe pereți.

> So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, portrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. Ezekiel 8:10–12.

> Așa că am intrat și am privit; și iată, tot felul de târâtoare și de fiare urâcioase și toți idolii casei lui Israel erau zugrăviți pe zid de jur împrejur. Și stăteau înaintea lor șaptezeci de bărbați dintre bătrânii casei lui Israel, iar în mijlocul lor stătea Iaazania, fiul lui Șafan, fiecare om cu cădelnița în mâna lui; și un nor gros de tămâie se înălța. Atunci El mi-a zis: „Fiul omului, ai văzut ce fac în întuneric bătrânii casei lui Israel, fiecare în odăile chipurilor lui? Căci ei zic: «Domnul nu ne vede; Domnul a părăsit pământul.»” Ezechiel 8:10–12.

Ezekiel sees “the idols of the house of Israel, portrayed upon the walls” of the sanctuary, but he is plainly told that this rebellion is also occurring within each of the ancient men’s “chambers of imagery.” The rebellion within the literal temple identifies the rebellion within the human temple.

Ezekieli vede „idolii casei lui Israel, înfățișați pe pereți” ai sanctuarului, dar i se spune limpede că această răzvrătire are loc și în „odăile închipuirilor” fiecăruia dintre bătrâni. Răzvrătirea din templul literal identifică răzvrătirea din templul omenesc.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> „Prin curățirea templului de cumpărătorii și vânzătorii lumii, Isus Și-a vestit misiunea de a curăți inima de întinarea păcatului — de dorințele pământești, de poftele egoiste, de obiceiurile rele care corup sufletul. Maleahi 3:1–3 citat.” Hristos, Lumina lumii, p. 161.

The second abomination represented a manifestation of wickedness both within the church, and the minds of the elders that were to be the church’s guardians. The wickedness there manifested is the wickedness of spiritualism. In the days of Noah, when every imagination of men’s hearts were wicked, the antediluvians had filled up their cup of iniquity.

A doua urâciune reprezenta o manifestare a răutății atât înăuntrul bisericii, cât și în mințile bătrânilor care trebuiau să fie păzitorii bisericii. Răutatea manifestată acolo este răutatea spiritismului. În zilele lui Noe, când orice închipuire a inimii oamenilor era rea, antediluvienii își umpluseră măsura nelegiuirii.

> And God saw that the wickedness of man was great in the earth, and that every imagination of the thoughts of his heart was only evil continually. Genesis 6:5.

> „Și Dumnezeu a văzut că răutatea omului era mare pe pământ și că toate întocmirile gândurilor inimii lui erau îndreptate în fiecare zi numai spre rău.” Geneza 6:5.

The second generation identifies when spiritualism entered into both the leaders of Jerusalem, and also into the corporate structure of Laodicean Adventism. What “the ancients of the house of Israel” did “in the dark,” “in” their “chambers of” “imagery,” identifies “that every imagination of the thoughts of” their hearts “was only evil.” Sister White is clear that the destruction of Jerusalem represents the end of the world, and the testimony of the flood in Noah’s age also represents the end of the world. In the last days those who refuse to be sanctified by the truth are overtaken by spiritualism, as represented by the second abomination of Ezekiel chapter eight.

A doua generație identifică momentul în care spiritualismul a pătruns atât în rândul conducătorilor Ierusalimului, cât și în structura corporativă a adventismului laodicean. Ceea ce „bătrânii casei lui Israel” făceau „în întuneric”, „în” „odăile” „chipurilor” lor, arată că „toate întocmirile gândurilor” inimilor lor „erau îndreptate în fiecare zi numai spre rău”. Sora White afirmă limpede că nimicirea Ierusalimului reprezintă sfârșitul lumii, iar mărturia potopului din vremea lui Noe reprezintă, de asemenea, sfârșitul lumii. În zilele de pe urmă, cei care refuză să fie sfințiți prin adevăr sunt ajunși de spiritualism, așa cum este reprezentat prin a doua urâciune din capitolul opt al lui Ezechiel.

The second abomination of Ezekiel represents the rebellion that arrived in 1888, and becomes the symbol of the second generation, but more than this, 1888, and all that it represents or is represented by, was repeated on September 11, 2001. Sister White specifically identifies that in 1888, the mighty angel of Revelation eighteen descended, and therefore the history represents the time when the great buildings of New York City were to be thrown down by a touch from God, and Revelation eighteen, verses one through three were to be fulfilled.

A doua urâciune din Ezechiel reprezintă răzvrătirea care a venit în 1888 și devine simbolul celei de-a doua generații; dar, mai mult decât atât, 1888, și tot ceea ce reprezintă sau este reprezentat prin acesta, s-a repetat la 11 septembrie 2001. Sora White identifică în mod specific faptul că, în 1888, îngerul cel puternic din Apocalipsa optsprezece s-a coborât, iar prin urmare această istorie reprezintă timpul când marile clădiri ale orașului New York urmau să fie dărâmate printr-o atingere din partea lui Dumnezeu și când Apocalipsa optsprezece, versetele unu până la trei, urmau să se împlinească.

> “An unwillingness to yield up preconceived opinions, and to accept this truth, lay at the foundation of a large share of the opposition manifested at Minneapolis against the Lord’s message through Brethren Waggoner and Jones. By exciting that opposition Satan succeeded in shutting away from our people, in a great measure, the special power of the Holy Spirit that God longed to impart to them. The enemy prevented them from obtaining that efficiency which might have been theirs in carrying the truth to the world, as the apostles proclaimed it after the day of Pentecost. The light that is to lighten the whole earth with its glory was resisted, and by the action of our own brethren has been in a great degree kept away from the world.” Selected Messages, book 1, 235.

> „O nevoiță de a renunța la părerile preconcepute și de a primi acest adevăr a stat la temelia unei mari părți a împotrivirii manifestate la Minneapolis împotriva soliei Domnului prin frații Waggoner și Jones. Prin stârnirea acelei împotriviri, Satana a izbutit să îndepărteze de la poporul nostru, în mare măsură, puterea specială a Duhului Sfânt pe care Dumnezeu dorea atât de mult să le-o împărtășească. Vrăjmașul i-a împiedicat să dobândească acea eficiență care ar fi putut fi a lor în ducerea adevărului la lume, așa cum l-au proclamat apostolii după ziua Cincizecimii. Lumina care trebuie să lumineze întregul pământ cu slava ei a fost împotrivită, iar prin acțiunea propriilor noștri frați a fost, în mare măsură, ținută departe de lume.” Solii alese, cartea 1, 235.

The history of 1888, provided the example of the rejection of the message of the latter rain that arrived on September 11, 2001. 1888 is a symbol of the second generation of Laodicean Adventism, that is represented by Ezekiel’s second abomination, and the history therein identifies a rebellion that was typified by the seventy elders in Ezekiel. Their rebellion represented spiritualism, and paralleled the cup of probationary time being fulfilled in the time of Noah. The rejection of the message illustrated the rejection by the leadership of the message of the latter rain, which was to identify the arrival of the third Woe of Islam.

Istoria anului 1888 a oferit exemplul respingerii soliei ploii târzii care a sosit la 11 septembrie 2001. 1888 este un simbol al celei de-a doua generații a adventismului laodicean, reprezentată de a doua urâciune din Ezechiel, iar istoria de acolo identifică o răzvrătire care a fost preînchipuită de cei șaptezeci de bătrâni din Ezechiel. Răzvrătirea lor reprezenta spiritualismul și era paralelă cu împlinirea paharului timpului de probă în vremea lui Noe. Respingerea soliei a ilustrat respingerea de către conducere a soliei ploii târzii, care trebuia să identifice sosirea celei de-a treia Vai a islamului.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> „Ploaia târzie urmează să cadă peste poporul lui Dumnezeu. Un înger puternic urmează să se coboare din cer, iar întregul pământ va fi luminat de slava lui.” Review and Herald, 21 aprilie 1891.

The leadership that in 1888 rejected the message, typified the rejection of the message of Islam on September 11, 2001, but God intends to produce a manifestation of power that those leaders will witness as part of his judgment upon them. The manifestation of the power of the latter rain occurs at the end of the period of the sealing. It began on September 11, 2001, but it reaches its climax at the end of the three-and-a-half days of Revelation eleven, when the “great earthquake” arrives.

Conducerea care, în 1888, a respins mesajul a prefigurat respingerea mesajului islamului la 11 septembrie 2001, însă Dumnezeu intenționează să producă o manifestare de putere pe care acei conducători o vor vedea ca parte a judecății Sale asupra lor. Manifestarea puterii ploii târzii are loc la sfârșitul perioadei sigilării. Ea a început la 11 septembrie 2001, dar își atinge apogeul la sfârșitul celor trei zile și jumătate din Apocalipsa unsprezece, când vine „marele cutremur”.

The message of 1888, was the Laodicean message, the last call for a former chosen people who were then in the process of being passed by.

Mesajul din 1888 a fost mesajul către Laodicea, ultima chemare pentru un popor odinioară ales, care atunci era în curs de a fi trecut cu vederea.

> “The message given us by A. T. Jones, and E. J. Waggoner is the message of God to the Laodicean church, and woe be unto anyone who professes to believe the truth and yet does not reflect to others the God-given rays.” The 1888 Materials, 1053.

> „Mesajul dat nouă prin A. T. Jones și E. J. Waggoner este mesajul lui Dumnezeu pentru biserica Laodiceei, și vai de oricine mărturisește că crede adevărul și totuși nu reflectă către alții razele date de Dumnezeu.” The 1888 Materials, 1053.

The message of 1888, represented the message that identified that when the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001, the straight testimony to the Laodicean church was to be given, and the straight testimony is the message of Islam of the third Woe that, when breathed upon a backslidden people, has the power to bring them to life as a mighty army.

Mesajul din 1888 a reprezentat mesajul care a identificat că, atunci când marile clădiri ale orașului New York au fost doborâte la 11 septembrie 2001, mărturia directă către biserica Laodiceea trebuia să fie dată, iar mărturia directă este mesajul islamului din cea de-a treia Vai, care, atunci când este suflat peste un popor decăzut de la credință, are puterea de a-l aduce la viață ca pe o oaste puternică.

> “A straight testimony must be borne to our churches and institutions, to arouse the sleeping ones.’

> „Trebuie să fie dată o mărturie directă bisericilor și instituțiilor noastre, pentru a-i trezi pe cei care dorm.”

> “When the word of the Lord is believed and obeyed, steady advancement will be made. Let us now see our great need. The Lord cannot use us until he breathes life into the dry bones. I heard the words spoken: ‘Without the deep moving of the Spirit of God upon the heart, without its life-giving influence, truth becomes a dead letter.’” Review and Herald, November 18, 1902.

> „Când cuvântul Domnului este crezut și ascultat, se va face un progres statornic. Să vedem acum marea noastră nevoie. Domnul nu ne poate folosi până când nu suflă viață în oasele uscate. Am auzit cuvintele rostite: «Fără mișcarea profundă a Duhului lui Dumnezeu asupra inimii, fără influența Sa dătătoare de viață, adevărul devine o literă moartă.»” Review and Herald, 18 noiembrie 1902.

1888 marks the beginning of the second generation of Adventism, but it also provides a line of prophecy that aligns with the last days. On September 11, 2001 God led the people who chose to accept that the attack of Islam upon the earth beast was a fulfillment of prophecy back to the old paths. God’s people needed to return to the jewels of William Miller and become educated upon the foundational truths that included the fulfillment of the first and second Woes, that in turn established the arrival of the third Woe at that time. Once those people returned to those old paths they were led to see the sacredness of Habakkuk’s two tables.

1888 marchează începutul celei de-a doua generații a adventismului, dar oferă totodată o linie profetică ce se aliniază cu ultimele zile. La 11 septembrie 2001, Dumnezeu a condus înapoi pe cărările cele vechi pe oamenii care au ales să accepte că atacul islamului asupra fiarei de pe pământ a fost o împlinire a profeției. Poporul lui Dumnezeu trebuia să se întoarcă la nestematele lui William Miller și să fie instruit cu privire la adevărurile fundamentale, care includeau împlinirea primei și a celei de-a doua Vai, ceea ce, la rândul său, a stabilit sosirea celei de-a treia Vai la acel timp. Odată ce acei oameni s-au întors la acele cărări vechi, ei au fost conduși să vadă caracterul sacru al celor două table ale lui Habacuc.

The rebellion of 1863 against Habakkuk’s two tables, which are Miller’s jewels and also the foundations of Adventism, typified a rebellion that was repeated on September 11, 2001; for once again the leadership of Laodicean Adventism was given opportunity to uphold the jewels of Miller, or reject them. All four generations of Adventism that are represented in Ezekiel eight, are also representing the rebellion of Laodicean Adventism on September 11, 2001.

Pobuna iz 1863. godine protiv Habakukovih dviju ploča, koje su Millerovi dragulji i ujedno temelji adventizma, predoznačila je pobunu koja se ponovila 11. rujna 2001.; jer je vodstvu laodicejskog adventizma ponovno bila dana prilika da podupre Millerove dragulje ili da ih odbaci. Sve četiri generacije adventizma koje su prikazane u osmom poglavlju Ezekiela također predstavljaju pobunu laodicejskog adventizma 11. rujna 2001.

We will continue to identify the second generation of Laodicean Adventism in the next article.

În articolul următor vom continua să identificăm a doua generație a adventismului laodicean.

> “God created man with affections capable of embracing eternal realities. These affections were to be kept pure and holy, free from all earthliness. But human beings have lost eternity out of their reckoning. God, the Alpha and Omega, the beginning and the end, the One who holds in His keeping the destiny of every soul, is forgotten. Supposing themselves to be mighty in knowledge, men have let themselves down to the lowest level in God’s sight.

> “រូបមនុស្សត្រូវបានព្រះជាម្ចាស់បង្កើតឡើងដោយមានចិត្តស្នេហាដែលអាចទទួលយកសេចក្ដីពិតនៃអស់កល្បជានិច្ចបាន។ ចិត្តស្នេហាទាំងនេះត្រូវបានរក្សាទុកឲ្យបរិសុទ្ធ និងវិសុទ្ធ ដោយរួចផុតពីអ្វីៗទាំងអស់ដែលជាលក្ខណៈផែនដី។ ប៉ុន្តែមនុស្សជាតិបានបាត់បង់អស់កល្បជានិច្ចចេញពីការគិតគូររបស់ខ្លួន។ ព្រះជាម្ចាស់ ជា​អាល់ហ្វា និង​អូមេហ្គា ជា​ដើម និង​ជា​ចុង ជាព្រះអង្គដែលកាន់ទុកវាសនានៃព្រលឹងគ្រប់រូបនៅក្នុងព្រះហស្តរបស់ទ្រង់ ត្រូវបានគេបំភ្លេចចោល។ ដោយសន្មតថាខ្លួនមានអំណាចខ្លាំងក្នុងចំណេះដឹង មនុស្សបានបន្ទាបខ្លួនឯងចុះដល់កម្រិតទាបបំផុតនៅចំពោះព្រះនេត្ររបស់ព្រះជាម្ចាស់។”

> “The mind of man has become earthly. In the place of revealing the impress of divinity, it reveals the impress of humanity. In its chambers are seen the imagery of earth. The debasing practises which prevailed in the days of Noah, placing the inhabitants of that age beyond hope of salvation, are seen today.” Signs of the Times, December 18, 1901.

> „Mintea omului a devenit pământească. În loc să descopere amprenta divinității, ea descoperă amprenta umanității. În încăperile ei se vede imagistica pământului. Practicile degradante care au predominat în zilele lui Noe, punându-i pe locuitorii acelui veac dincolo de orice speranță de mântuire, se văd astăzi.” Signs of the Times, 18 decembrie 1901.

Back to Articles