Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Seventeen

Apocalipsa lui Isus Hristos - Numărul șaptesprezece

Awakening the Dry Bones: A Call to Purity and Faith in the Tarrying Time

Uscarea oaselor uscate: o chemare la curăție și credință în vremea așteptării

Author

Jeff Pippenger

Published

November 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The dry bones that are laying dead in the street, who hear the “voice” of the one who is crying in the wilderness, do so because the Comforter has come, in fulfillment of Jesus’ promise to send him. In the first disappointment of the Millerites, the Millerites came to understand that they were in the tarrying time of the virgin’s parable.

Oasele uscate care zac moarte pe uliță, care aud „glasul” celui ce strigă în pustie, fac aceasta deoarece Mângâietorul a venit, în împlinirea făgăduinței lui Isus de a-L trimite. În prima dezamăgire a milleriților, milleriții au ajuns să înțeleagă că se aflau în timpul de întârziere din parabola fecioarelor.

> “The disappointed ones saw from the Bible that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect him in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 153.

> „Cei dezamăgiți au văzut din Biblie că se aflau în timpul întârzierii și că trebuiau să aștepte cu răbdare împlinirea vedeniei. Aceleași dovezi care i-au condus să-L aștepte pe Domnul lor în 1843 i-au determinat să-L aștepte în 1844.” Spiritual Gifts, volumul 1, 153.

Those who have been typified by the Millerites repeat the experience of the first disappointment, and when they do, they must understand that they too, are in the tarrying time of the virgin’s parable. It is only the influence of the Comforter that allows them to see this truth. That recognition, brought about by the Comforter, is represented by the first prophecy that Ezekiel was instructed to proclaim to the valley of dry, dead bones.

Cei care au fost prefigurați de milleriți repetă experiența primei dezamăgiri, iar când o fac, trebuie să înțeleagă că și ei se află în timpul întârzierii din parabola fecioarelor. Numai influența Mângâietorului le îngăduie să vadă acest adevăr. Acea recunoaștere, produsă de Mângâietorul, este reprezentată prin prima profeție pe care Ezechiel a fost instruit să o rostească către valea oaselor uscate și moarte.

> Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:4–8.

> 再び主は私に言われた。これらの骨に向かって預言して、彼らに言え。『ああ、枯れたる骨よ、主の言葉を聞け。これらの骨に対して主なる神はこう言われる。見よ、わたしはおまえたちの中に息を入れ、おまえたちは生きる。わたしはおまえたちの上に筋をつけ、肉を生じさせ、皮でおおい、またおまえたちの中に息を入れる。そうしておまえたちは生き、わたしが主であることを知るようになる。』そこで私は命じられたとおりに預言した。私が預言していると、すると物音がして、見よ、震動が起こり、骨はその骨に集まった。私が見ていると、見よ、筋と肉がその上に生じ、皮がその上をおおった。しかし、その中には息がなかった。エゼキエル書 37:4–8。

The “noise” represents the Holy Spirit. At that point the virgins need to recognize that they are in the tarrying time. The biblical instructions of what the disappointed must do when they recognize they are in the tarrying time is abundant. Jeremiah teaches they must never return to the “assembly of mockers,” which in the message to Philadelphia, is the synagogue of Satan. They must also separate the precious from the vile. The precious contrasted with the vile has a dual meaning.

„Zgomotul” reprezintă Duhul Sfânt. În acel moment, fecioarele trebuie să recunoască faptul că se află în timpul întârzierii. Instrucțiunile biblice cu privire la ceea ce trebuie să facă cei dezamăgiți atunci când recunosc că se află în timpul întârzierii sunt numeroase. Ieremia învață că ei nu trebuie să se întoarcă niciodată la „adunarea batjocoritorilor”, care, în solia către Filadelfia, este sinagoga Satanei. Ei trebuie, de asemenea, să despartă ce este prețios de ce este vrednic de dispreț. Ceea ce este prețios, în contrast cu ceea ce este vrednic de dispreț, are un înțeles dublu.

I learned for myself this prophetic distinction years ago, when I made an application of William Miller’s dream. I correctly defined the jewels as truths of God’s word, and the spurious jewels as corrupted doctrines. Thereafter, it was pointed out to me that James White had also made an application of William Miller’s dream, and in his application, he identified the jewels as God’s faithful people, and the spurious jewels as the false professors of truth. When I investigated what James White had taught about the dream, I realized we were both correct. The jewels can represent God’s faithful, and the counterfeit jewels, the unfaithful, but the jewels can also represent the truths of God’s word and the counterfeit jewels can be false doctrines. James White applied Miller’s dream to the history that James White was then living in, but I had approached the dream as the history of the last days. Together the two applications identify that men become what they believe, and should they choose to hold to erroneous doctrines, they will be swept out the window by the dirt brush man, along with the doctrines they have become associated with. We are what we eat.

Ndabyiyigiriye ubwanjye iri tandukaniro ry’ubuhanuzi imyaka myinshi ishize, igihe nakoraga ishyirwa mu bikorwa ry’inzozi za William Miller. Nasobanuye neza amabuye y’agaciro ko ari ukuri kw’Ijambo ry’Imana, naho amabuye y’agaciro y’impimbano ko ari inyigisho zangiritse. Nyuma yaho, nagaragarijwe ko James White na we yari yarakoze ishyirwa mu bikorwa ry’inzozi za William Miller, kandi muri iryo shyirwa mu bikorwa kwe, yagaragaje amabuye y’agaciro nk’abantu b’Imana b’indahemuka, naho amabuye y’agaciro y’impimbano nk’abiyita abayoboke b’ukuri kandi atari bo by’ukuri. Igihe nasesenguraga ibyo James White yari yarigishije kuri izo nzozi, nasanze twembi twari turi mu kuri. Amabuye y’agaciro ashobora kugereranya indahemuka z’Imana, kandi amabuye y’agaciro y’impimbano akagereranya abatari indahemuka; ariko kandi amabuye y’agaciro ashobora no kugereranya ukuri kw’Ijambo ry’Imana, naho amabuye y’agaciro y’impimbano akagereranya inyigisho z’ibinyoma. James White yashyize inzozi za Miller ku mateka James White yari arimo abamo icyo gihe, ariko jyewe nari naregereye izo nzozi nk’amateka y’iminsi y’imperuka. Hamwe, ayo mashyirwa mu bikorwa yombi agaragaza ko abantu bahinduka ibyo bizera, kandi nibahitamo gukomeza kwizirika ku nyigisho z’ibinyoma, bazahanagurirwa hanze banyujijwe mu idirishya n’umuntu w’umweyo w’umukungugu, hamwe n’izo nyigisho bamaze kwifatanya na zo. Turi icyo turya.

When the disappointed find they are in the tarrying time, according to Jeremiah they are to separate the precious from the vile.

Când cei dezamăgiți descoperă că se află în timpul întârzierii, potrivit lui Ieremia ei trebuie să despartă ce este de preț de ceea ce este vrednic de dispreț.

> “How is it that men who are at war with the government of God come into possession of the wisdom which they sometimes display? Satan himself was educated in the heavenly courts, and he has a knowledge of good as well as of evil. He mingles the precious with the vile, and this is what gives him power to deceive. But because Satan has robed himself in garments of heavenly brightness, shall we receive him as an angel of light? The tempter has his agents, educated according to his methods, inspired by his spirit, and adapted to his work. Shall we co-operate with them? Shall we receive the works of his agents as essential to the acquirement of an education?” Ministry of Healing, 440.

> „Cum se face că oamenii care sunt în război cu guvernarea lui Dumnezeu ajung în posesia înțelepciunii pe care o manifestă uneori? Satana însuși a fost educat în curțile cerești și are o cunoaștere atât a binelui, cât și a răului. El amestecă ceea ce este prețios cu ceea ce este ticălos, și tocmai aceasta îi dă puterea de a înșela. Dar, pentru că Satana s-a înveșmântat în haine de strălucire cerească, să-l primim noi ca pe un înger de lumină? Ispititorul își are agenții săi, educați după metodele lui, inspirați de spiritul lui și adaptați lucrării lui. Să cooperăm noi cu ei? Să primim lucrările agenților lui ca fiind esențiale pentru dobândirea unei educații?” Ministry of Healing, 440.

The precious and vile represents truth and error. It also represents two classes of men.

Prețiosul și ticălosul reprezintă adevărul și rătăcirea. De asemenea, ele reprezintă două clase de oameni.

> “‘Nevertheless the foundation of God standeth sure, having this seal, The Lord knoweth them that are His. And, Let everyone that nameth the name of Christ depart from iniquity. But in a great house there are not only vessels of gold and of silver, but also of wood and of earth; and some to honor, and some to dishonor.’ The ‘great house’ represents the Church. In the Church will be found the vile as well as the precious. The net cast into the sea gathers both good and bad.” Review and Herald, February 5, 1901.

> “‘Cu toate acestea, temelia lui Dumnezeu stă neclintită, având această pecete: Domnul îi cunoaște pe cei ce sunt ai Lui. Și: Oricine rostește Numele lui Hristos să se depărteze de nelegiuire. Dar într-o casă mare nu sunt numai vase de aur și de argint, ci și de lemn și de lut; și unele sunt pentru cinste, iar altele pentru necinste.’ ‘Casa mare’ reprezintă Biserica. În Biserică se vor găsi atât cei vrednici de dispreț, cât și cei prețioși. Năvodul aruncat în mare adună și pe cei buni, și pe cei răi.” Review and Herald, 5 februarie 1901.

Jeremiah was instructed that if he would return, he needed to separate from the foolish virgins, and he must also separate from the erroneous teachings of the foolish virgins. The one hundred and forty-four thousand are those who come into perfect unity. Jeremiah is representing the work that those called to be sealed by Ezekiel’s second message of the four winds must accomplish, if they are to be God’s “mouth,” when the vision speaks. The vision spoke in Millerite history when the judgment arrived, and it speaks in the history of the one hundred and forty-four thousand when the earth beast speaks, and the judgment of the third woe arrives. Then those who have accomplished the work identified by Jeremiah are lifted up as God’s watchmen.

Ieremia a fost înștiințat că, dacă avea să se întoarcă, trebuia să se despartă de fecioarele nechipzuite și, de asemenea, trebuia să se despartă de învățăturile rătăcite ale fecioarelor nechipzuite. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt aceia care ajung la o unitate desăvârșită. Ieremia reprezintă lucrarea pe care trebuie să o împlinească aceia chemați să fie sigilați prin a doua solie a lui Ezechiel despre cele patru vânturi, dacă au să fie „gura” lui Dumnezeu, atunci când vedenia vorbește. Vedenia a vorbit în istoria millerită atunci când a sosit judecata și vorbește în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii atunci când fiara pământului vorbește și sosește judecata celui de-al treilea vai. Atunci aceia care au împlinit lucrarea identificată prin Ieremia sunt înălțați ca străjeri ai lui Dumnezeu.

When the Lord sends the Comforter to awaken the disappointed from their death, He identifies a work of purification they must accomplish if they are to be His spokesmen in the Sunday law crisis. Isaiah agrees with Jeremiah’s counsel.

Când Domnul trimite Mângâietorul ca să-i trezească pe cei dezamăgiți din moartea lor, El indică o lucrare de curățire pe care trebuie să o împlinească, dacă vor să fie purtătorii Lui de cuvânt în criza legii duminicale. Isaia este în acord cu sfatul lui Ieremia.

> How beautiful upon the mountains are the feet of him that bringeth good tidings, that publisheth peace; that bringeth good tidings of good, that publisheth salvation; that saith unto Zion, Thy God reigneth! Thy watchmen shall lift up the voice; with the voice together shall they sing: for they shall see eye to eye, when the Lord shall bring again Zion. Break forth into joy, sing together, ye waste places of Jerusalem: for the Lord hath comforted his people, he hath redeemed Jerusalem. Isaiah 52:7–9.

> Cât de frumoase sunt pe munți picioarele celui ce aduce vești bune, care vestește pacea; care aduce vești bune despre bine, care vestește mântuirea; care zice Sionului: Dumnezeul tău domnește! Străjerii tăi își vor înălța glasul; împreună vor cânta de bucurie: căci vor vedea cu ochii lor, când Domnul va aduce iarăși pe Sion. Izbucniți în strigăte de bucurie, cântați împreună, voi, locuri pustiite ale Ierusalimului: căci Domnul a mângâiat pe poporul Său, a răscumpărat Ierusalimul. Isaia 52:7–9.

Those that “bringeth good tidings” and who “publish peace and salvation” lift up “their voices together,” for they “shall see eye to eye.”

Cei care „aduc vești bune” și care „vestesc pacea și mântuirea” își înalță „glasurile împreună”, căci „vor vedea ochi în ochi”.

> “A few others were shown me as joining their influence with those I have mentioned, and together they do what they can to draw off from the body and cause confusion; and their influence brings the truth of God into disrepute. Jesus and holy angels are bringing up and uniting God’s people into one faith, that they may all have one mind and one judgment. And while they are being brought into the unity of the faith, to see eye to eye upon the solemn, important truths for this time, Satan is at work to oppose their advancement. Jesus is at work through His instruments to gather and unite. Satan works through his instruments to scatter and divide. ‘For, lo, I will command, and I will sift the house of Israel among all nations, like as corn is sifted in a sieve, yet shall not the least grain fall upon the earth.’

> „Mi-au fost arătați și câțiva alții care își unesc influența cu a acelora pe care i-am menționat, iar împreună fac tot ce pot pentru a-i îndepărta de trup și a provoca confuzie; iar influența lor aduce adevărul lui Dumnezeu în discredit. Isus și îngerii sfinți îl ridică și îl unesc pe poporul lui Dumnezeu într-o singură credință, pentru ca toți să aibă un singur cuget și o singură judecată. Și, în timp ce ei sunt aduși în unitatea credinței, ca să vadă la fel adevărurile solemne și importante pentru acest timp, Satana lucrează pentru a se împotrivi înaintării lor. Isus lucrează prin uneltele Sale pentru a aduna și a uni. Satana lucrează prin uneltele sale pentru a risipi și a dezbina. «Căci, iată, voi porunci, și voi cerne casa lui Israel printre toate neamurile, cum se cerne grâul într-o sită, dar nici cel mai mic bob nu va cădea pe pământ.»”

> “God is now testing and proving His people. Character is being developed. Angels are weighing moral worth, and keeping a faithful record of all the acts of the children of men. Among God’s professed people are corrupt hearts; but they will be tested and proved. That God who reads the hearts of everyone, will bring to light hidden things of darkness where they are often least suspected, that stumbling blocks which have hindered the progress of truth may be removed, and God have a clean and holy people to declare His statutes and judgments.

> «Dumnezeu Își încearcă și Își pune acum la probă poporul. Caracterul este în curs de formare. Îngerii cântăresc valoarea morală și țin un raport credincios al tuturor faptelor copiilor oamenilor. Printre cei ce mărturisesc că sunt poporul lui Dumnezeu se află inimi stricate; dar ei vor fi încercați și puși la probă. Acel Dumnezeu care citește inimile fiecăruia va aduce la lumină lucrurile ascunse ale întunericului, acolo unde ele sunt adesea cel mai puțin bănuite, pentru ca pietrele de poticnire care au împiedicat înaintarea adevărului să fie îndepărtate, iar Dumnezeu să aibă un popor curat și sfânt care să vestească rânduielile și judecățile Sale. »

> “The Captain of our salvation leads His people on step by step, purifying and fitting them for translation, and leaving in the rear those who are disposed to draw off from the body, who are not willing to be led, and are satisfied with their own righteousness. ‘If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness!’ No greater delusion can deceive the human mind than that which leads men to indulge a self-confident spirit, to believe that they are right and in the light, when they are drawing away from God’s people, and their cherished light is darkness.” Testimonies, volume 1, 332, 333.

> „Căpetenia mântuirii noastre Își conduce poporul pas cu pas, curățindu-l și pregătindu-l pentru strămutare, iar în urmă îi lasă pe aceia care sunt înclinați să se desprindă de trup, care nu sunt dispuși să fie conduși și care sunt mulțumiți cu propria lor neprihănire. «Dacă deci lumina care este în tine este întuneric, cât de mare este întunericul acela!» Nicio amăgire nu poate înșela mintea omenească mai mult decât aceea care îi conduce pe oameni să cultive un spirit de încredere în sine, să creadă că au dreptate și că sunt în lumină, când, de fapt, se depărtează de poporul lui Dumnezeu, iar lumina pe care o prețuiesc este întuneric.” Testimonies, volumul 1, 332, 333.

The phrase “bringeth good tidings” is repeated twice in the passage of Isaiah to identify the history of the Midnight Cry, as does the verses that lead to Isaiah’s description of the unity that is accomplished when the precious is separated from the vile.

Expresia „aduce vești bune” este repetată de două ori în pasajul din Isaia pentru a identifica istoria Strigătului de la Miezul Nopții, la fel cum o fac și versetele care conduc la descrierea, de către Isaia, a unității care se împlinește atunci când ceea ce este prețios este despărțit de ceea ce este de nimic.

> Awake, awake; put on thy strength, O Zion; put on thy beautiful garments, O Jerusalem, the holy city: for henceforth there shall no more come into thee the uncircumcised and the unclean. Shake thyself from the dust; arise, and sit down, O Jerusalem: loose thyself from the bands of thy neck, O captive daughter of Zion. Isaiah 52:1, 2.

> Устани, устани; обуци силу своју, Сионе; обуци прекрасне хаљине своје, Јерусалиме, граде свети: јер одсад неће више улазити у тебе необрезани и нечисти. Отреси прах са себе; устани и седи, Јерусалиме; ослободи се окова са врата свога, заробљена кћери Сионска. Исаија 52:1, 2.

Jeremiah represents those in the first disappointment, that recognize they are in the tarrying time. Isaiah commands those same persons to “awake, awake.” They awake and ultimately arrive to a point where there will no longer be any uncircumcised and unclean in God’s church, for they will have accomplished the work of separating the precious and the vile. “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Ieremia îi reprezintă pe cei din prima dezamăgire, care recunosc că se află în timpul de întârziere. Isaia le poruncește acelorași persoane: „Trezește-te, trezește-te.” Ei se trezesc și, în cele din urmă, ajung într-un punct în care nu va mai fi niciun netăiat împrejur și necurat în biserica lui Dumnezeu, căci vor fi împlinit lucrarea de despărțire a celui prețios de cel de nimic. „Domnul dorește ca biserica Sa să fie curățită, înainte ca judecățile Sale să cadă mai vădit asupra lumii.”

> “We are rapidly nearing the close of this earth’s history. The end is very near, much nearer than many suppose, and I feel burdened to urge upon our people the necessity of seeking the Lord earnestly. Many are asleep, and what can be said to arouse them from their carnal slumber? The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.

> „Suntem pe cale să ajungem rapid la încheierea istoriei acestui pământ. Sfârşitul este foarte aproape, mult mai aproape decât presupun mulţi, şi mă simt apăsată să stăruiesc înaintea poporului nostru asupra necesităţii de a-L căuta pe Domnul cu seriozitate. Mulţi dorm, şi ce s-ar putea spune pentru a-i trezi din somnul lor carnal? Domnul doreşte ca biserica Sa să fie curăţită, înainte ca judecăţile Sale să cadă mai vădit asupra lumii.

> “‘Who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: and he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness.’

> „‘Cine va putea îndura ziua venirii Lui? și cine va rămâne în picioare când Se va arăta? căci El este ca focul topitorului și ca săpunul înălbitorului; și El va ședea ca un topitor și curățitor al argintului; și îi va curăți pe fiii lui Levi și îi va lămuri cum se lămurește aurul și argintul, ca să aducă Domnului un dar de mâncare în neprihănire.’”

> “Christ will remove every pretentious cloak. No mingling of the true with the spurious can deceive him. ‘He is like a refiner’s fire,’ separating the precious from the vile, the dross from the gold.

> „Hristos va îndepărta orice mantie fățarnică. Niciun amestec al adevărului cu falsul nu-L poate înșela. „El este ca focul topitorului”, despărțind ce este prețios de ce este vrednic de lepădat, zgura de aur.

> “Like the Levites, God’s chosen people are set apart by him for his special work. Every true Christian bears priestly credentials. He is honored with the sacred responsibility of representing to the world the character of his Heavenly Father. He is to heed well the words, ‘Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.’

> „Asemenea leviților, poporul ales al lui Dumnezeu este pus deoparte de El pentru lucrarea Sa specială. Fiecare creștin adevărat poartă însemne preoțești. El este onorat cu răspunderea sfântă de a reprezenta înaintea lumii caracterul Tatălui său ceresc. El trebuie să ia bine seama la cuvintele: «Fiți, dar, desăvârșiți, după cum și Tatăl vostru, care este în ceruri, este desăvârșit.»”

> “‘But unto you that fear my name shall the Sun of Righteousness arise with healing in his wings; and ye shall go forth, and grow up as calves of the stall. And ye shall tread down the wicked; for they shall be ashes under the soles of your feet in the day that I shall do this, saith the Lord of hosts.

> „Dar pentru voi, care vă temeți de Numele Meu, va răsări Soarele neprihănirii, cu vindecarea în aripile Lui; și veți ieși și veți crește ca vițeii din staul. Și îi veți călca în picioare pe cei răi; căci ei vor fi cenușă sub tălpile picioarelor voastre în ziua pe care o voi face Eu, zice Domnul oștirilor.”

> “‘Remember ye the law of Moses my servant, which I commanded unto him in Horeb for all Israel, with the statutes and the judgments. Behold, I will send you Elijah the prophet before the coming of the great and dreadful day of the Lord: and he shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers, lest I come and smite the earth with a curse.’” Review and Herald, November 8, 1906.

> „Aduceți-vă aminte de Legea lui Moise, robul Meu, pe care i-am poruncit-o la Horeb pentru tot Israelul, împreună cu legile și poruncile. Iată, vă voi trimite pe prorocul Ilie înainte de venirea zilei celei mari și înfricoșate a Domnului; și el va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor, ca nu cumva să vin și să lovesc țara cu blestem.” Review and Herald, 8 noiembrie 1906.

Those that hold to false doctrines will be separated in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. Those who refuse to allow the creative power of God to produce a personal sanctified experience, will be separated from the “gold” in the history that begins with the “voice” crying in the wilderness. They will remain as Laodiceans, right at the point where Laodicea transcends into Philadelphia.

Cei care susțin doctrine false vor fi separați în istoria care începe cu „vocea” care strigă în pustie. Cei care refuză să îngăduie puterii creatoare a lui Dumnezeu să producă o experiență personală sfințită vor fi separați de „aur” în istoria care începe cu „vocea” care strigă în pustie. Ei vor rămâne ca laodiceeni, chiar în punctul în care Laodiceea trece dincolo în Filadelfia.

The work of separating the precious from the vile is almost totally the work of the messenger of the covenant who comes suddenly to purify the sons of Levi, but we must participate.

Lucrarea de a despărți ce este prețios de ce este netrebnic este aproape în întregime lucrarea Solului legământului, care vine deodată să-i curățească pe fiii lui Levi, dar noi trebuie să luăm parte la ea.

> Wherefore, my beloved, as ye have always obeyed, not as in my presence only, but now much more in my absence, work out your own salvation with fear and trembling. For it is God which worketh in you both to will and to do of his good pleasure. Do all things without murmurings and disputings: That ye may be blameless and harmless, the sons of God, without rebuke, in the midst of a crooked and perverse nation, among whom ye shine as lights in the world. Philippians 2:12–15.

> Aşadar, preaiubiţii mei, după cum totdeauna aţi fost ascultători, nu numai când eram de faţă, ci cu mult mai mult acum, în lipsa mea, duceţi până la capăt mântuirea voastră cu frică şi cutremur. Căci Dumnezeu este Acela care lucrează în voi şi voinţa, şi înfăptuirea, după buna Lui plăcere. Faceţi toate lucrurile fără cârtiri şi împotriviri, ca să fiţi fără prihană şi curaţi, copii ai lui Dumnezeu, fără vină, în mijlocul unui neam strâmb şi stricat, în mijlocul căruia străluciţi ca nişte lumini în lume. Filipeni 2:12–15.

Jeremiah was told to separate the precious from the vile if he desired to be God’s spokesman in the coming judgment. The fact that Jeremiah was hearing God’s counsel to him, demonstrated the presence of the Comforter was already available if he chose to take up the work.

Ieremia a fost îndemnat să despartă ce este prețios de ce este vrednic de dispreț, dacă dorea să fie purtătorul de cuvânt al lui Dumnezeu în judecata care urma să vină. Faptul că Ieremia auzea sfatul pe care Dumnezeu i-l dădea dovedea că prezența Mângâietorului îi era deja la îndemână, dacă alegea să ia asupra sa lucrarea.

> “The work of gaining salvation is one of copartnership, a joint operation. There is to be co-operation between God and the repentant sinner. This is necessary for the formation of right principles in the character. Man is to make earnest efforts to overcome that which hinders him from attaining to perfection. But he is wholly dependent upon God for success. Human effort of itself is not sufficient. Without the aid of divine power it avails nothing. God works and man works. Resistance of temptation must come from man, who must draw his power from God. On the one side there is infinite wisdom, compassion, and power; on the other, weakness, sinfulness, absolute helplessness.

> „Lucrarea dobândirii mântuirii este una de conlucrare, o acțiune comună. Trebuie să existe cooperare între Dumnezeu și păcătosul pocăit. Acest lucru este necesar pentru formarea principiilor drepte în caracter. Omul trebuie să depună eforturi stăruitoare pentru a birui ceea ce îl împiedică să ajungă la desăvârșire. Dar el depinde întru totul de Dumnezeu pentru izbândă. Efortul omenesc, prin sine însuși, nu este suficient. Fără ajutorul puterii divine, el nu folosește la nimic. Dumnezeu lucrează și omul lucrează. Împotrivirea față de ispită trebuie să vină din partea omului, care trebuie să-și tragă puterea de la Dumnezeu. De o parte sunt înțelepciune infinită, compasiune și putere; de cealaltă, slăbiciune, păcătoșenie, neputință absolută.

> “God wishes us to have the mastery over ourselves. But He cannot help us without our consent and co-operation. The divine Spirit works through the powers and faculties given to man. Of ourselves, we are not able to bring the purposes and desires and inclinations into harmony with the will of God; but if we are ‘willing to be made willing,’ the Saviour will accomplish this for us, ‘Casting down imaginations, and every high thing that exalteth itself against the knowledge of God, and bringing into captivity every thought to the obedience of Christ.’ 2 Corinthians 10:5.” Acts of the Apostles, 482.

> „Dumnezeu dorește ca noi să avem stăpânire asupra noastră înșine. Dar El nu ne poate ajuta fără consimțământul și cooperarea noastră. Duhul divin lucrează prin puterile și facultățile date omului. Prin noi înșine, nu suntem în stare să aducem planurile, dorințele și înclinațiile în armonie cu voia lui Dumnezeu; dar, dacă suntem «dispuși să fim făcuți dispuși», Mântuitorul va împlini aceasta pentru noi, „Răsturnând izvodirile minții și orice lucru înalt care se ridică împotriva cunoașterii lui Dumnezeu și făcând rob orice gând, spre ascultarea de Hristos”. 2 Corinteni 10:5.” Faptele apostolilor, 482.

The three and a half days of Revelation eleven, when the dry bones are dead in the street, is a symbol of a “wilderness,” and a “wilderness” represents the “seven times” of Leviticus twenty-six. At the end of the scattering of the three and a half days, those called to be among the one hundred and forty-four thousand are to “awake” and “shake off the dust.” Sister White says “The Lord would have his church purified, before his judgments shall fall more signally upon the world.”

Trí dny a půl ze Zjevení jedenácté kapitoly, kdy suché kosti leží mrtvé na ulici, jsou symbolem „pouště“ a „poušť“ představuje „sedm časů“ z Leviticus dvacáté šesté kapitoly. Na konci rozptýlení trvajícího tři a půl dne mají ti, kteří jsou povoláni být mezi sto čtyřiceti čtyřmi tisíci, „procitnout“ a „setřást prach“. Sestra Whiteová říká: „Pán chce mít svou církev očištěnou, dříve než jeho soudy dopadnou výrazněji na svět.“

In connection with a “purified church” she references Jeremiah’s separation process that removes the “precious from the vile.” She also connects it with Malachi chapter three, where a messenger prepares the way for the messenger of the covenant. The messenger that prepares the way is Isaiah’s “voice crying in the wilderness.” The messenger of the covenant is Christ, who is preparing to enter into covenant with the one hundred and forty-four thousand, who “like” “the Levites,” “are set apart by him for his special work.” She then identifies them as priests, and quotes Jesus who says, “Be ye therefore perfect, even as your Father which is in heaven is perfect.”

În legătură cu o „biserică purificată”, ea face referire la procesul de despărțire din Ieremia, care îndepărtează „ce este de preț de ce este de nimic”. Ea îl pune, de asemenea, în legătură cu capitolul al treilea din Maleahi, unde un sol pregătește calea pentru Solul legământului. Solul care pregătește calea este „glasul celui ce strigă în pustie” din Isaia. Solul legământului este Hristos, care Se pregătește să intre în legământ cu cei o sută patruzeci și patru de mii, care, „asemenea” „leviților”, „sunt puși deoparte de El pentru lucrarea Sa specială”. Apoi îi identifică drept preoți și Îl citează pe Isus, care spune: „Fiți dar desăvârșiți, după cum și Tatăl vostru care este în ceruri desăvârșit este.”

There is a purification process that is marked at the end of the period of the tarrying time, for the Lord has a special work for the one hundred and forty-four thousand to accomplish, and He will have a purified church before “his judgments shall fall more signally upon the world.” His judgments are already in the world, but at the Sunday law, “God’s destructive judgments” begin to fall.

Există un proces de purificare care este marcat la sfârșitul perioadei timpului de întârziere, căci Domnul are o lucrare specială de împlinit prin cei o sută patruzeci și patru de mii și El va avea o biserică purificată înainte ca „judecățile Sale să cadă mai vădit asupra lumii”. Judecățile Sale sunt deja în lume, dar, la legea duminicală, „judecățile nimicitoare ale lui Dumnezeu” încep să cadă.

Those judgments are a “time of mercy for those who have never known the truth.” But there is no mercy in those judgments for those who would not enter into the necessary purification process. The “judgments,” which “fall more signally” identify judgments that are signs. They represent a signal, and the Holy Spirit uses the chaos and confusion accomplished by those judgments, to mark a distinction between those who keep “the spurious rest day” and those who “conscientiously keep the Sabbath of the Lord,” for this is the only way the “world can be warned.” The judgments that are signals are the backdrop that the Holy Spirit uses to direct God’s children that are still in Babylon, to recognize the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Acele judecăți sunt „un timp de îndurare pentru aceia care nu au cunoscut niciodată adevărul”. Dar în acele judecăți nu este nicio îndurare pentru aceia care nu au vrut să intre în procesul necesar de curățire. „Judecățile”, care „cad în chip mai vădit”, indică judecăți care sunt semne. Ele reprezintă un semnal, iar Duhul Sfânt folosește haosul și confuzia produse de acele judecăți pentru a marca o deosebire între aceia care păzesc „ziua de odihnă falsificată” și aceia care „păzesc cu conștiinciozitate Sabatul Domnului”, căci numai astfel „lumea poate fi avertizată”. Judecățile care sunt semne constituie fundalul pe care Duhul Sfânt îl folosește pentru a-i îndruma pe copiii lui Dumnezeu care sunt încă în Babilon să recunoască steagul celor o sută patruzeci și patru de mii.

But Sister White doesn’t simply reference Malachi chapter three, she also includes the closing verses of the book of Malachi chapter four, and once again references the “voice” that was to prepare the way for the messenger of the covenant. Those closing verses are not about the preparation for the messenger of the covenant, they are about remembering the law of Moses, and the turning of the hearts of the fathers to the children and vice versa. The “voice” first prepares for Christ, as the messenger of the covenant, to suddenly come to His temple and purify His disappointed people who have been awakened, that they might accomplish the work of the ensign. Then Malachi addresses another aspect of the work of the “voice.”

Dar sora White nu face doar referire la capitolul trei din Maleahi, ci include și versetele de încheiere ale cărții Maleahi, capitolul patru, și face din nou referire la „vocea” care trebuia să pregătească calea pentru Solul legământului. Acele versete de încheiere nu sunt despre pregătirea pentru Solul legământului, ci despre aducerea-aminte a legii lui Moise și despre întoarcerea inimilor părinților spre copii și a copiilor spre părinți. „Vocea” pregătește mai întâi pentru ca Hristos, ca Sol al legământului, să vină deodată la templul Său și să purifice poporul Său dezamăgit, care a fost trezit, pentru ca acesta să poată împlini lucrarea steagului. Apoi Maleahi tratează un alt aspect al lucrării „vocii”.

He “shall turn the heart of the fathers to the children, and the heart of the children to their fathers,” and He will do this work in relation to the law given at Horeb. Elijah, who is also Isaiah’s “voice,” will identify the sins of God’s people. It is part of the purification process. There is only one definition of sin, that being the transgression of the law given at Horeb. John the Baptist was Elijah, and his work included that very element.

El „va întoarce inima părinților spre copii și inima copiilor spre părinții lor” și va împlini această lucrare în legătură cu legea dată la Horeb. Ilie, care este și „glasul” lui Isaia, va identifica păcatele poporului lui Dumnezeu. Aceasta face parte din procesul de curățire. Există o singură definiție a păcatului, și anume călcarea legii date la Horeb. Ioan Botezătorul a fost Ilie, iar lucrarea lui a inclus tocmai acest element.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand. For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying, The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight. And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey. Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> În zilele acelea a venit Ioan Botezătorul, propovăduind în pustia Iudeei, și zicând: Pocăiți-vă, căci Împărăția cerurilor este aproape. Căci acesta este cel despre care s-a vorbit prin prorocul Isaia, care zice: Glasul celui ce strigă în pustie: Pregătiți calea Domnului, drepte faceți cărările Lui. Iar același Ioan avea îmbrăcămintea lui din păr de cămilă și un brâu de piele împrejurul mijlocului său; iar hrana lui era lăcuste și miere sălbatică. Atunci ieșeau la el Ierusalimul și toată Iudeea și tot ținutul dimprejurul Iordanului, și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Dar văzând pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul lui, le-a zis: Pui de vipere, cine v-a arătat să fugiți de mânia ce va să vină?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will thoroughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire. Matthew 3:1–12.

> Aduceți dar roade vrednice de pocăință; și să nu credeți că puteți zice în voi înșivă: Avem ca tată pe Avraam. Căci vă spun că Dumnezeu poate să ridice din pietrele acestea copii lui Avraam. Și securea este înfiptă chiar acum la rădăcina pomilor; deci orice pom care nu aduce roadă bună este tăiat și aruncat în foc. Cât despre mine, eu vă botez cu apă, spre pocăință; dar Cel ce vine după mine este mai puternic decât mine, și eu nu sunt vrednic să-I duc încălțămintea. El vă va boteza cu Duhul Sfânt și cu foc. Lopata Lui este în mâna Lui; Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va strânge grâul în grânar, dar pleava o va arde într-un foc care nu se stinge. Matei 3:1–12.

John the Baptist came to the “wilderness” of the three and a half days of Revelation eleven, for all the prophets are speaking more of the last days, than the days in which they lived. He brought a message to repent from sin, for the kingdom of heaven was at hand, just as the Revelation of Jesus Christ is opened up when “the time is at hand.” John the Baptist illustrates the work of the “voice,” for according to Jesus, he was also Elijah that was to come.

Ioan Botezătorul a venit în „pustia” celor trei zile și jumătate din Apocalipsa unsprezece, căci toți prorocii vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit. El a adus un mesaj de pocăință de păcat, căci Împărăția cerurilor era aproape, tot așa cum Revelația lui Isus Hristos se deschide atunci când „vremea este aproape”. Ioan Botezătorul ilustrează lucrarea „glasului”, căci, potrivit lui Isus, el era și Ilie care trebuia să vină.

> For all the prophets and the law prophesied until John. And if ye will receive it, this is Elias, which was for to come. He that hath ears to hear, let him hear. Matthew 11:13–15.

> Căci toți prorocii și Legea au prorocit până la Ioan. Și, dacă vreți să primiți, acesta este Ilie, cel ce trebuia să vină. Cine are urechi de auzit, să audă. Matei 11:13–15.

Jesus identifies that the prophetic identity of John the Baptist was a test. He states directly, “if ye will receive it”. Then Jesus encourages His disciples to receive it by saying, “He that hath ears to hear, let him hear.” Let him hear what? Let him hear who the voice is that comes to the final wilderness of the Bible, and prepares the way for the messenger of the covenant to prepare the one hundred and forty-four thousand to do a special work during a time of the signal judgments of God.

Yesu atangaza kwamba utambulisho wa kinabii wa Yohana Mbatizaji ulikuwa jaribio. Anasema waziwazi, “kama mkitaka kulipokea”. Kisha Yesu anawatia moyo wanafunzi Wake walipokee kwa kusema, “Yeye aliye na masikio ya kusikia, na asikie.” Asikie nini? Asikie ni nani yule sauti inayokuja katika nyika ya mwisho ya Biblia, na kuandaa njia kwa ajili ya mjumbe wa agano awaandae wale mia moja arobaini na nne elfu kufanya kazi maalumu wakati wa kipindi cha hukumu za ishara za Mungu.

John wore “a raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.” His “meat” was the message of Islam, for the word “locusts” represents Islam, and honey is the word of God, that was sweet in his mouth. The sweet message he ate was about the “wild” Arabian ass, the very first symbol of Islam in the Scriptures. The sweet message of the wild Arabian ass of Islam, which is also represented by “locusts” was also woven into his raiment, for camel’s are another symbol of Islam. It is not a wresting of the word “locusts” to use it as a symbol of Islam, even if the food John ate was referencing the locust tree, and not the insects. The word “locusts” is a symbol of Islam, and John was not representing the eating of any physical food, his diet was a symbol of the prophetic message he had eaten.

Ioan purta „o haină de păr de cămilă și un brâu de piele împrejurul coapselor; iar hrana lui erau lăcuste și miere sălbatică.” „Hrana” lui era mesajul islamului, căci cuvântul „lăcuste” reprezintă islamul, iar mierea este Cuvântul lui Dumnezeu, care era dulce în gura lui. Mesajul dulce pe care l-a mâncat era despre măgarul arab „sălbatic”, chiar cel dintâi simbol al islamului în Scripturi. Mesajul dulce al măgarului arab sălbatic al islamului, care este de asemenea reprezentat prin „lăcuste”, era țesut și în haina lui, căci și cămilele sunt un alt simbol al islamului. Nu este o răstălmăcire a cuvântului „lăcuste” folosirea lui ca simbol al islamului, chiar dacă hrana pe care a mâncat-o Ioan făcea referire la roșcove, iar nu la insecte. Cuvântul „lăcuste” este un simbol al islamului, iar Ioan nu reprezenta mâncarea vreunei hrane fizice; dieta lui era un simbol al mesajului profetic pe care îl mâncase.

His girdle was the “prophecy” represented in Habakkuk. That prophecy brings together the first disappointment, the tarrying time of the virgins, and the foundations of Adventism as represented upon the sacred charts. Habakkuk was the prophetic girdle that bound all those truths together.

Centura Sa era „profeția” reprezentată în Habacuc. Acea profeție aduce împreună prima dezamăgire, timpul de întârziere al fecioarelor și temeliile adventismului, așa cum sunt reprezentate pe hărțile sacre. Habacuc era centura profetică ce lega toate acele adevăruri laolaltă.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:3, 4.

> Căci vedenia este încă pentru o vreme hotărâtă, dar la sfârșit va vorbi și nu va minți; chiar dacă zăbovește, așteapt-o, fiindcă va veni negreșit, nu va întârzia. Iată, sufletul celui îngâmfat nu este drept în el; dar cel neprihănit va trăi prin credința sa. Habacuc 2:3, 4.

The prophetic message that bound together as a girdle the messages that make up the warning of the “voice,” is the parable of the virgins in relation to the vision that tarried, but would speak. The vision of the Midnight Cry produces a distinction between the vile, whose “soul is lifted up” and the precious, who are justified by faith. Justification by faith is the girdle the “voice” wears.

Mesajul profetic care a legat laolaltă, ca un brâu, mesajele ce alcătuiesc avertizarea „glasului” este parabola fecioarelor în legătură cu vedenia care zăbovea, dar avea să vorbească. Vedenia Strigătului de la Miezul Nopții produce o deosebire între cel ticălos, al cărui „suflet se înalță”, și cel prețios, care este îndreptățit prin credință. Îndreptățirea prin credință este brâul pe care îl poartă „glasul”.

> And righteousness shall be the girdle of his loins, and faithfulness the girdle of his reins. Isaiah 11:5.

> I neprihănirea va fi cingătoarea coapselor Sale, iar credincioșia, cingătoarea rărunchilor Săi. Isaia 11:5.

When the “voice crying in the wilderness” of the disappointment arrived, after the disappointment of July 18, 2020, his message was the same message that it had been since September 11, 2001. That message from Elijah to come, to the waiting disappointed dead dry bones is, that Islam is the “signal judgments,” that provide the backdrop for God’s other children in Babylon to learn righteousness.

Când a sosit „glasul celui ce strigă în pustie” al dezamăgirii, după dezamăgirea din 18 iulie 2020, mesajul său a fost același mesaj care fusese încă din 11 septembrie 2001. Acel mesaj din partea lui Ilie care avea să vină, către oasele uscate moarte, dezamăgite, care așteptau, este că Islamul reprezintă „judecățile de avertizare”, care oferă fundalul pe care ceilalți copii ai lui Dumnezeu din Babilon să învețe neprihănirea.

> The way of the just is uprightness: thou, most upright, dost weigh the path of the just. Yea, in the way of thy judgments, O Lord, have we waited for thee; the desire of our soul is to thy name, and to the remembrance of thee. With my soul have I desired thee in the night; yea, with my spirit within me will I seek thee early: for when thy judgments are in the earth, the inhabitants of the world will learn righteousness. Isaiah 26:7–9.

> Calea celuiui drept este neprihănirea; Tu, Preadreptule, cântărești cărarea celui drept. Da, pe calea judecăților Tale, Doamne, Te-am așteptat; dorința sufletului nostru este spre Numele Tău și spre aducerea-aminte de Tine. Cu sufletul meu Te-am dorit în timpul nopții; da, cu duhul meu dinăuntrul meu Te voi căuta dis-de-dimineață; căci, atunci când judecățile Tale sunt pe pământ, locuitorii lumii vor învăța dreptatea. Isaia 26:7–9.

John the Baptist, who was Elijah to come, is the “voice” in the “wilderness” of the three and a half days of Revelation chapter eleven. His work includes identifying the fourth and final generation of Adventism, whose souls are lifted up and who are trusting in the spiritual heritage of their fathers, but sense that the wrath of God is about to come. They are the fourth generation, for they have fully manifested into a generation that is just the opposite of Christ. They are the generation of vipers, but they still point to their father Abraham, to argue that they are actually the generation of the Lamb. The generation of the Lamb are Peter’s chosen generation, they are those who follow the Lamb whithersoever he goeth.

Ioan Botezătorul, care era Ilie cel ce trebuia să vină, este „glasul” din „pustie” al celor trei zile și jumătate din Apocalipsa capitolul unsprezece. Lucrarea lui include identificarea celei de-a patra și ultimei generații a adventismului, ale cărei suflete sunt îngâmfate și care se încred în moștenirea spirituală a părinților lor, dar simt că mânia lui Dumnezeu este pe punctul de a veni. Ei sunt a patra generație, căci s-au manifestat pe deplin ca o generație care este exact opusul lui Hristos. Ei sunt generația de vipere, dar încă arată spre părintele lor Avraam, pentru a susține că sunt în realitate generația Mielului. Generația Mielului este generația aleasă a lui Petru; ei sunt aceia care urmează Mielul oriunde merge El.

John obviously presented the sins of those who came to hear his message, for they repented and were baptized. He also informed them that there is One who would follow him, that would thoroughly purge His floor. That Person is the messenger of the covenant, He is “the dirt brush man” who sweeps the counterfeit coins and jewels out the window and restores the original jewels, that then shine ten times brighter than they did when William Miller was directed by angels in the work of assembling the original jewels in the movement of the first angel.

Ioan a prezentat în mod evident păcatele celor care au venit să-i audă solia, căci ei s-au pocăit și au fost botezați. El i-a înștiințat, de asemenea, că este Unul care va veni după el și care Își va curăți cu desăvârșire aria. Acea Persoană este Solul legământului; El este „omul cu peria de praf” care mătură pe fereastră monedele și bijuteriile contrafăcute și restaurează bijuteriile originale, care apoi strălucesc de zece ori mai puternic decât atunci când William Miller a fost îndrumat de îngeri în lucrarea de strângere laolaltă a bijuteriilor originale în mișcarea primului înger.

John the Baptist was direct in his denunciation of the Laodicean Adventist’s confidence in their father Abraham, for Elijah to come was to turn the hearts of the fathers to the children and vice versa. The principle of biblical application of the first and the last is represented in that work, but so too, is the remedy for those who find themselves in a scattered condition, in the enemies’ land, dead in the wilderness. They must recognize their sins, and the sins of their fathers and repent. In conjunction with recognizing their sins and the father’s sins, they must also admit that they had not been walking with the Lord during the period of the wilderness of three and a half days. Furthermore, they must admit that God was not walking with them during that history.

Ioan Botezătorul a fost direct în denunțarea încrederii adventistului laodicean în părintele lor Avraam, căci Ilie, care avea să vină, trebuia să întoarcă inimile părinților spre copii și pe ale copiilor spre părinți. Principiul aplicării biblice a celui dintâi și a celui din urmă este reprezentat în acea lucrare, dar tot astfel este reprezentat și remediul pentru aceia care se găsesc într-o stare de împrăștiere, în țara vrăjmașului, morți în pustie. Ei trebuie să-și recunoască păcatele și păcatele părinților lor și să se pocăiască. În legătură cu recunoașterea păcatelor lor și a păcatelor părinților, trebuie de asemenea să mărturisească faptul că nu umblaseră cu Domnul în timpul perioadei pustiei de trei zile și jumătate. Mai mult, trebuie să mărturisească faptul că Dumnezeu nu umblase cu ei în decursul acelei istorii.

> And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. Leviticus 26:39–42.

> Și cei ce vor rămâne dintre voi se vor istovi în nelegiuirea lor, în țările vrăjmașilor voștri; și, de asemenea, se vor istovi împreună cu ei în nelegiuirile părinților lor. Dacă își vor mărturisi nelegiuirea lor și nelegiuirea părinților lor, împreună cu fărădelegea prin care au păcătuit împotriva Mea, și dacă vor mărturisi că au umblat împotriva Mea; și că și Eu am umblat împotriva lor și i-am adus în țara vrăjmașilor lor; dacă atunci inimile lor netăiate împrejur se vor smeri și vor primi pedeapsa nelegiuirii lor: atunci Îmi voi aduce aminte de legământul Meu cu Iacov, și de legământul Meu cu Isaac, și de legământul Meu cu Avraam Îmi voi aduce aminte; și Îmi voi aduce aminte de țară. Leviticul 26:39–42.

The curse was because they didn’t remember the sabbaths of the land.

Blestemul a fost din cauză că ei nu și-au adus aminte de sabatele țării.

John the Baptist, who was Elijah to come, typified the “voice” in the wilderness of Revelation eleven’s three and a half days. He would direct the dead dry bones to “remember” Moses’ law at Horeb, and if they did, then the messenger of the covenant would “remember” the covenant of their fathers. But only if they confessed their sins, the sins of their fathers, and more humbling, they were to specify the trespasses “they trespassed against” God.

Ioan Botezătorul, care era Ilie cel ce avea să vină, a preînchipuit „glasul” din pustie al celor trei zile și jumătate din Apocalipsa unsprezece. El avea să îndrume oasele uscate și moarte să „își aducă aminte” de legea lui Moise la Horeb, iar dacă aveau să facă aceasta, atunci mesagerul legământului avea să „își aducă aminte” de legământul părinților lor. Dar numai dacă își mărturiseau păcatele, păcatele părinților lor și, într-un mod și mai smeritor, trebuiau să precizeze fărădelegile „prin care au păcătuit împotriva” lui Dumnezeu.

They would also need to admit that they had been walking “contrary” to God, and that God had been walking “contrary” to them.

Ar trebui, de asemenea, să recunoască faptul că umblaseră „împotriva” lui Dumnezeu și că Dumnezeu umblase „împotriva” lor.

They would also need to recognize that they were the dead dry bones in the street of Revelation eleven, for they had to admit that God had brought them into the enemy’s land, and the enemy’s land is death.

De asemenea, ei ar trebui să recunoască faptul că erau oasele uscate și moarte din strada din Apocalipsa unsprezece, căci trebuiau să admită că Dumnezeu îi adusese în țara vrăjmașului, iar țara vrăjmașului este moartea.

According to John the Baptist, they would also need to answer the question of who the “voice” crying in the “wilderness” is, for John asked, “Who hath warned you to flee from the wrath to come?”

Potrivit lui Ioan Botezătorul, ei ar fi trebuit, de asemenea, să răspundă la întrebarea cine este „glasul” care strigă în „pustie”, căci Ioan a întrebat: „Cine v-a avertizat să fugiți de mânia viitoare?”

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste subiecte în articolul următor.

> “The minister of God is commanded: ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show My people their transgression, and the house of Jacob their sins.’ The Lord says of these people: ‘They seek Me daily, and delight to know My ways, as a nation that did righteousness.’ Here is a people who are self-deceived, self-righteous, self-complacent, and the minister is commanded to cry aloud and show them their transgressions. In all ages this work has been done for God’s people, and it is needed now more than ever before.” Testimonies, volume 5, 299.

> „Slujitorului lui Dumnezeu i se poruncește: «Strigă în gura mare, nu te cruța, înalță-ți glasul ca o trâmbiță și arată poporului Meu nelegiuirea lui, și casei lui Iacov păcatele ei.» Domnul spune despre acești oameni: «Ei Mă caută zilnic și doresc să cunoască căile Mele, ca un neam care ar fi înfăptuit neprihănirea.» Iată un popor care este înșelat de sine, îndreptățit în propriii ochi, mulțumit de sine, iar slujitorului i se poruncește să strige în gura mare și să le arate fărădelegile. În toate veacurile, această lucrare a fost făcută pentru poporul lui Dumnezeu și este necesară acum mai mult ca oricând.” Testimonies, volumul 5, 299.

Back to Articles