Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Seven

Cartea lui Daniel – O sută cincizeci și șapte

Unraveling the Prophetic Symbolism of Cyrus in the Book of Daniel

Deslușirea simbolismului profetic al lui Cirus în Cartea lui Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In verse one, of chapter ten, we are informed that it was the third year of Cyrus, but in chapter one, we are informed that Daniel only lived, or continued until the first year of Cyrus.

În versetul întâi al capitolului zece, ni se spune că era al treilea an al lui Cirus, însă în capitolul întâi ni se spune că Daniel a trăit doar până în primul an al lui Cirus sau că a rămas până atunci.

> And Daniel continued even unto the first year of king Cyrus. Daniel 1:21.

> Iar Daniel a rămas până în anul întâi al împăratului Cirus. Daniel 1:21.

For two years Cyrus had essentially co-ruled with Darius the Mede, thus it was his third year, but it was also his first year.

În decurs de doi ani, Cirus domnise în esență împreună cu Darius Medul; astfel, acesta era al treilea an al său, dar era și primul său an.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel, căruia i se zicea Beltșațar, un lucru; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere asupra vedeniei. Daniel 10:1.

Prophetically Cyrus is introduced in Daniel’s first and last visions. Daniel chapter one, as already set forth in prior articles, represents the first angel of Revelation chapter fourteen. When the first angel is identified in prophecy it possesses all the prophetic characteristics of all three angels of Revelation fourteen. The three steps of the everlasting gospel represented in the first angel, are “fear God,” “give Him glory,” for “the hour of His judgment is come.”

În mod profetic, Cirus este introdus în prima și în ultima viziune a lui Daniel. Capitolul unu din Daniel, așa cum s-a arătat deja în articolele anterioare, reprezintă primul înger din Apocalipsa capitolul paisprezece. Când primul înger este identificat în profeție, el posedă toate caracteristicile profetice ale tuturor celor trei îngeri din Apocalipsa paisprezece. Cele trei trepte ale Evangheliei veșnice, reprezentate în primul înger, sunt: „temeți-vă de Dumnezeu”, „dați-I slavă”, căci „a venit ceasul judecății Lui”.

Because Daniel and the three worthies “feared God,” they chose to reject the diet of Babylon, and remain vegetarians. In the visual test that followed, Daniel and the three worthies “glorified God” in their healthy appearance in contrast with those who ate the Babylonian diet. After three years, the “hour of judgment” arrived when Nebuchadnezzar tested them and found them to be ten times wiser than all the Babylonian wise men.

Deoarece Daniel și cei trei tineri vrednici „s-au temut de Dumnezeu”, au ales să respingă hrana Babilonului și să rămână vegetarieni. În încercarea vizuală care a urmat, Daniel și cei trei tineri vrednici „L-au proslăvit pe Dumnezeu” prin înfățișarea lor sănătoasă, în contrast cu aceia care au mâncat hrana Babilonului. După trei ani, a sosit „ceasul judecății”, când Nebucadnețar i-a pus la încercare și a constatat că erau de zece ori mai înțelepți decât toți înțelepții Babilonului.

The three steps of the everlasting gospel are also represented in the final chapter of Daniel as the process whereby the increase of knowledge purifies, makes white and tries those who are held accountable to the light that is unsealed at the time of the end. In the first chapter of Daniel as in the last, the three steps of the first angel, which includes all three angels, is identified. Because chapter one is the everlasting gospel of the first angel, chapter two of Daniel represents the second angel of Revelation fourteen, where the test of the image of the beast or the image of Christ is represented, as it was in the second test in the three steps of chapter one.

Hatua tatu za injili ya milele pia zinawakilishwa katika sura ya mwisho ya Danieli kama mchakato ambao kwao kuongezeka kwa maarifa huwatakasa, huwafanya weupe, na kuwajaribu wale wanaowajibika kwa nuru inayofunuliwa wakati wa mwisho. Katika sura ya kwanza ya Danieli kama ilivyo katika ya mwisho, hatua tatu za malaika wa kwanza, ambaye ndani yake wamejumuishwa malaika wote watatu, zinatambulishwa. Kwa sababu sura ya kwanza ni injili ya milele ya malaika wa kwanza, sura ya pili ya Danieli inamwakilisha malaika wa pili wa Ufunuo kumi na nne, ambamo jaribio la sanamu ya mnyama au mfano wa Kristo linawakilishwa, kama ilivyokuwa katika jaribio la pili ndani ya hatua tatu za sura ya kwanza.

Because chapters one and two of Daniel represent the first and second angels of Revelation fourteen, chapter three and the test on the Plain of Dura, represents the third angel’s message, with its warning to not receive the mark of the beast. In chapter one of Daniel, Cyrus’ first year is mentioned, and in chapter ten, which is Daniel’s last vision, Cyrus is represented by his third year, but we know that third year is his first year, for Daniel only continued until the first year of Cyrus.

Întrucât capitolele unu și doi din Daniel reprezintă primul și al doilea înger din Apocalipsa paisprezece, capitolul trei și încercarea de pe Câmpia Dura reprezintă mesajul celui de-al treilea înger, cu avertizarea de a nu primi semnul fiarei. În capitolul unu din Daniel este menționat primul an al lui Cirus, iar în capitolul zece, care este ultima viziune a lui Daniel, Cirus este prezentat prin al treilea an al său, dar știm că acel al treilea an este primul său an, căci Daniel a continuat numai până în primul an al lui Cirus.

Cyrus is therefore a symbol of a first year that contains three years. He is a symbol of the first angel’s message. Cyrus’ first year is mentioned in the last verse of Daniel’s first vision, and then again in the first verse of Daniel’s last vision. It is important to recognize the prophetic symbolism of Cyrus, and we are first identifying that he represents the first angel’s message. This can be prophetically ascertained by the fact that Daniel identifies his third year, as his first, but more importantly it is identified by the first decree which he proclaimed.

Prin urmare, Cirus este un simbol al unui prim an care cuprinde trei ani. El este un simbol al soliei primului înger. Primul an al lui Cirus este menționat în ultimul verset al primei viziuni a lui Daniel, iar apoi din nou în primul verset al ultimei viziuni a lui Daniel. Este important să recunoaștem simbolismul profetic al lui Cirus, iar mai întâi identificăm faptul că el reprezintă solia primului înger. Acest lucru poate fi stabilit în mod profetic prin faptul că Daniel îl identifică pe al treilea său an drept primul său an, dar, mai important, este identificat prin primul decret pe care l-a proclamat.

The struggle that Gabriel was having with the kings of Persia in chapter ten, was in regard to bringing Cyrus to the point where he would follow through and proclaim the first of three decrees, which would allow the Jews to return and rebuild Jerusalem and the temple. The third decree would mark the beginning of the twenty-three hundred year prophecy, which ended when the third angel arrived on October 22, 1844. The third decree represented the third angel, and therefore the first decree of Cyrus, represented the arrival of the first angel in 1798. Cyrus represents the first angel, and for this reason, in the book of Daniel his first year represented three years.

Lupta pe care o purta Gabriel cu împărații Persiei în capitolul zece era în legătură cu aducerea lui Cir la punctul în care să ducă până la capăt și să proclame primul dintre cele trei decrete, care aveau să îngăduie iudeilor să se întoarcă și să reconstruiască Ierusalimul și templul. Al treilea decret avea să marcheze începutul profeției celor două mii trei sute de ani, care s-a încheiat când a sosit al treilea înger la 22 octombrie 1844. Al treilea decret îl reprezenta pe al treilea înger și, prin urmare, primul decret al lui Cir reprezenta sosirea primului înger în 1798. Cir îl reprezintă pe primul înger și, din acest motiv, în cartea lui Daniel primul său an a reprezentat trei ani.

Cyrus therefore represents the “time of the end,” for it was when the first angel (Cyrus), arrived in 1798, that the “time of the end” arrived and the book of Daniel was unsealed. The name Cyrus is believed to be derived from the Old Persian word “Kūruš,” which means “sun,” combined with the Elamite word “kursh,” meaning “throne,” indicating a connection to royal authority or kingship. Isaiah addresses these characteristics of Cyrus as well.

Prin urmare, Cirus reprezintă „vremea sfârșitului”, căci atunci când a sosit primul înger (Cirus), în 1798, a venit și „vremea sfârșitului”, iar cartea lui Daniel a fost desigilată. Se crede că numele Cirus derivă din cuvântul vechi-persan „Kūruš”, care înseamnă „soare”, combinat cu cuvântul elamit „kursh”, care înseamnă „tron”, indicând o legătură cu autoritatea regală sau cu domnia împărătească. Isaia se referă, de asemenea, la aceste caracteristici ale lui Cirus.

> That saith of Cyrus, He is my shepherd, and shall perform all my pleasure: even saying to Jerusalem, Thou shalt be built; and to the temple, Thy foundation shall be laid. Thus saith the Lord to his anointed, to Cyrus, whose right hand I have holden, to subdue nations before him; and I will loose the loins of kings, to open before him the two leaved gates; and the gates shall not be shut; I will go before thee, and make the crooked places straight: I will break in pieces the gates of brass, and cut in sunder the bars of iron: And I will give thee the treasures of darkness, and hidden riches of secret places, that thou mayest know that I, the Lord, which call thee by thy name, am the God of Israel. For Jacob my servant’s sake, and Israel mine elect, I have even called thee by thy name: I have surnamed thee, though thou hast not known me. I am the Lord, and there is none else, there is no God beside me: I girded thee, though thou hast not known me: That they may know from the rising of the sun, and from the west, that there is none beside me. I am the Lord, and there is none else. Isaiah 44:28–45:6.

> Cel ce zice despre Cirus: „El este păstorul Meu și va împlini toată voia Mea”, zicând chiar Ierusalimului: „Vei fi zidit”, și templului: „Temelia ta va fi pusă.” Așa vorbește Domnul către unsul Său, către Cirus, pe a cărui mână dreaptă am apucat-o, ca să supun neamuri înaintea lui; și voi dezlega coapsele împăraților, ca să deschid înaintea lui porțile cu două canaturi; și porțile nu vor fi închise; Eu voi merge înaintea ta și voi netezi locurile strâmbe; voi sfărâma porțile de aramă și voi tăia zăvoarele de fier; și îți voi da vistieriile întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tainice, ca să știi că Eu, Domnul, care te chem pe nume, sunt Dumnezeul lui Israel. Din pricina lui Iacov, robul Meu, și a lui Israel, alesul Meu, te-am chemat chiar pe nume; ți-am dat un nume, deși tu nu M-ai cunoscut. Eu sunt Domnul, și nu este altul, nu este Dumnezeu afară de Mine; Eu te-am încins, deși tu nu M-ai cunoscut; ca să se știe de la răsăritul soarelui și de la apus că nu este altul afară de Mine. Eu sunt Domnul, și nu este altul.” Isaia 44:28–45:6.

Cyrus typified Christ, for he was the Lord’s “anointed” and was called God’s “shepherd,” who builds Jerusalem and lays the foundation of the temple. He is the one involved with the opening of the closed gates, as Christ is He who opens and no man shuts, and shuts and no man opens. And Cyrus is given “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Cyrus fulfills several waymarks upon the line of reformatory movements.

Ciru a preînchipuit pe Hristos, căci el era „unsul” Domnului și a fost numit „păstorul” lui Dumnezeu, care zidește Ierusalimul și pune temelia templului. El este cel implicat în deschiderea porților închise, după cum Hristos este Acela care deschide și nimeni nu închide, și închide și nimeni nu deschide. Și lui Ciru îi sunt date „vistieriile întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tăinuite”. Ciru împlinește mai multe semne de hotar pe linia mișcărilor reformatoare.

He marks the time of the end, when the first angel arrives, when the book of Daniel is unsealed and there is then an increase of knowledge that comes from “the treasures of darkness, and hidden riches of secret places.” Those “treasures of darkness, and hidden riches of secret places,” make up the “foundation” that is “built,” and the “temple,” that is to be “laid”. Christ, who was typified by Cyrus, is the Lord’s “anointed,” as Christ was anointed at His baptism. Cyrus is therefore not only the arrival of the first angel, he is also the second angel that empowers the first angel when it descends, as the Holy Spirit descended when Christ was anointed. On October 22, 1844 Christ opened the door or “gate” into the Most Holy Place, which was a gate that had been shut. Cyrus also marks the arrival of the third angel.

El marchează vremea sfârșitului, când sosește primul înger, când cartea lui Daniel este desigilată și are loc atunci o sporire a cunoștinței care vine din „vistieriile întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tainice”. Acele „vistierii ale întunericului și bogățiile ascunse ale locurilor tainice” alcătuiesc „temelia” care este „zidită” și „templul” care urmează să fie „pus”. Hristos, care a fost preînchipuit de Cirus, este „Unsul” Domnului, după cum Hristos a fost uns la botezul Său. Prin urmare, Cirus nu înseamnă numai sosirea primului înger, ci el este și al doilea înger care îl împuternicește pe primul înger când acesta coboară, așa cum Duhul Sfânt S-a coborât când Hristos a fost uns. La 22 octombrie 1844, Hristos a deschis ușa sau „poarta” către Locul Preasfânt, care era o poartă ce fusese închisă. Cirus marchează, de asemenea, sosirea celui de-al treilea înger.

Cyrus is the first angel, and the first angel possesses all the elements of all three angels. Cyrus is the time of the end in 1798, when the first angel arrived. Cyrus represents August 11, 1840 when the message of the first angel was empowered (anointed). He represents the work of laying the foundations, as represented by the production of the 1843 chart in May of 1842. He represents the building of the temple, as the two classes were separated at the first disappointment on April 19, 1844, and he represents the second separation at the great disappointment of October 22, 1844.

Koreshi është engjëlli i parë, dhe engjëlli i parë zotëron të gjithë elementët e të tre engjëjve. Koreshi është koha e fundit në vitin 1798, kur arriti engjëlli i parë. Koreshi përfaqëson 11 gushtin 1840, kur mesazhi i engjëllit të parë u fuqizua (u vajos). Ai përfaqëson veprën e hedhjes së themeleve, siç përfaqësohet nga prodhimi i hartës së vitit 1843 në maj të vitit 1842. Ai përfaqëson ndërtimin e tempullit, pasi dy klasat u ndanë në zhgënjimin e parë më 19 prill 1844, dhe ai përfaqëson ndarjen e dytë në zhgënjimin e madh të 22 tetorit 1844.

All the waymarks of the reform movement of the Millerites were typified by Cyrus, and therefore those waymarks are also typifying the waymarks of the movement of the one hundred and forty-four thousand. The Millerite movement was preceded by the signs which Christ identified would precede the history of the Millerites.

Të gjitha gurët shenjues të lëvizjes reformuese të Milleritëve u tipifikuan nga Kiri, dhe për këtë arsye ata gurë shenjues po ashtu tipifikojnë gurët shenjues të lëvizjes së njëqind e dyzet e katër mijëve. Lëvizja Millerite u parapri nga shenjat të cilat Krishti i përcaktoi se do t’i paraprinin historisë së Milleritëve.

> “Prophecy not only foretells the manner and object of Christ’s coming, but presents tokens by which men are to know when it is near. Said Jesus: ‘There shall be signs in the sun, and in the moon, and in the stars.’ Luke 21:25. ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall, and the powers that are in heaven shall be shaken. And then shall they see the Son of man coming in the clouds with great power and glory.’ Mark 13:24–26. The revelator thus describes the first of the signs to precede the second advent: ‘There was a great earthquake; and the sun became black as sackcloth of hair, and the moon became as blood.’ Revelation 6:12.

> „Proroctwo nie tylko przepowiada sposób i cel przyjścia Chrystusa, lecz także przedstawia znaki, po których ludzie mają poznać, kiedy jest ono bliskie. Jezus powiedział: „Będą znaki na słońcu, księżycu i gwiazdach”. Łukasza 21:25. „Słońce się zaćmi, a księżyc nie da swego blasku, i gwiazdy niebieskie będą spadać, i moce, które są na niebie, zostaną wstrząśnięte. I wtedy ujrzą Syna Człowieczego, przychodzącego w obłokach z wielką mocą i chwałą”. Marka 13:24–26. Objawiciel tak opisuje pierwszy ze znaków mających poprzedzić wtóre przyjście: „Nastało wielkie trzęsienie ziemi; i słońce stało się czarne jak włosienny wór, a cały księżyc stał się jak k

> “These signs were witnessed before the opening of the nineteenth century. In fulfillment of this prophecy there occurred, in the year 1755, the most terrible earthquake that has ever been recorded.” The Great Controversy, 304.

> „Aceste semne au fost văzute înainte de începutul secolului al nouăsprezecelea. În împlinirea acestei profeții, a avut loc, în anul 1755, cel mai cumplit cutremur de pământ care a fost consemnat vreodată.” Tragedia veacurilor, 304.

The signs which announced the Second Coming began shortly before 1798, in 1755. 1798 was the conclusion of the captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon, which Sister White teaches was typified by the literal captivity of literal Israel in literal Babylon, that concluded at the end of the seventy years of captivity, when Cyrus entered through the open gates and took Babylon, and slew Belshazzar.

Semnele care au vestit a Doua Venire au început cu puțin înainte de 1798, în 1755. Anul 1798 a fost încheierea captivității lui Israel spiritual în Babilonul spiritual, despre care Sora White învață că a fost prefigurată de captivitatea literală a lui Israel literal în Babilonul literal, care s-a încheiat la sfârșitul celor șaptezeci de ani de captivitate, când Cirus a intrat pe porțile deschise și a cucerit Babilonul, și l-a ucis pe Belșațar.

> “Today the church of God is free to carry forward to completion the divine plan for the salvation of a lost race. For many centuries God’s people suffered a restriction of their liberties. The preaching of the gospel in its purity was prohibited, and the severest of penalties were visited upon those who dared disobey the mandates of men. As a consequence, the Lord’s great moral vineyard was almost wholly unoccupied. The people were deprived of the light of God’s word. The darkness of error and superstition threatened to blot out a knowledge of true religion. God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> „Danas je Božja crkva slobodna da privede dovršenju božanski plan za spasenje izgubljenog roda. Tokom mnogih stoljeća Božji narod trpio je ograničenje svojih sloboda. Propovijedanje evanđelja u njegovoj čistoti bilo je zabranjeno, a najstrožije kazne pogađale su one koji su se usuđivali ne poslušati naredbe ljudi. Kao posljedica toga, velika moralna vinogradarska baština Gospodnja ostala je gotovo potpuno neobrađena. Narod je bio lišen svjetlosti Božje riječi. Tama zablude i praznovjerja prijetila je da izbriše spoznaju prave religije. Božja crkva na zemlji bila je zaista u sužanjstvu tokom ovog dugog razdoblja nemilosrdnog progonstva, kao što su i sinovi Izraelovi bili držani u sužanjstvu u Babilonu za vrijeme izgnanstva.” Proroci i carevi, 714.

The end of the seventy years in Babylon typified 1798, and there were signs that preceded 1798, that announced that Christ’s return was imminent.

Împlinirea celor șaptezeci de ani în Babilon prefigura anul 1798, și au existat semne care au precedat anul 1798, care vesteau că revenirea lui Hristos era iminentă.

> “The advent of the army of Cyrus before the walls of Babylon was to the Jews a sign that their deliverance from captivity was drawing nigh. More than a century before the birth of Cyrus, Inspiration had mentioned him by name, and had caused a record to be made of the actual work he should do in taking the city of Babylon unawares, and in preparing the way for the release of the children of the captivity.” Prophets and Kings, 551.

> „Apariția oștirii lui Cirus înaintea zidurilor Babilonului a fost pentru iudei un semn că eliberarea lor din robie se apropia. Cu mai bine de un secol înainte de nașterea lui Cirus, Inspirația îl menționase pe nume și făcuse să fie consemnată lucrarea exactă pe care urma să o îndeplinească prin luarea pe neașteptate a cetății Babilonului și prin pregătirea căii pentru eliberarea copiilor captivității.” Profeți și regi, 551.

Cyrus also typified the signs which preceded 1798. The historians are rather vague about the rule of Darius and Cyrus, but God’s Word is clear. The Medo-Persian Empire followed the Empire of Babylon, and the first king of Medo-Persia was Darius, though it was his nephew Cyrus that was the general that took Babylon, the night of Belshazzar’s last party. Cyrus and Darius both typify the time of the end of the seventy-year captivity, that represents the time of the end in 1798, and that also typifies the time of the end in 1989.

Cyrus a mai preînchipuit și semnele care au precedat anul 1798. Istoricii sunt destul de neclari cu privire la domnia lui Darius și a lui Cyrus, însă Cuvântul lui Dumnezeu este limpede. Imperiul medo-persan a urmat Imperiului Babilonului, iar primul împărat al Medo-Persiei a fost Darius, deși nepotul său, Cyrus, a fost generalul care a cucerit Babilonul în noaptea ultimei petreceri a lui Belșațar. Atât Cyrus, cât și Darius preînchipuie timpul sfârșitului captivității de șaptezeci de ani, care reprezintă timpul sfârșitului în 1798, și care preînchipuie, de asemenea, timpul sfârșitului în 1989.

The time of the end in the history of Moses was marked by the births of Aaron and Moses, three years apart. That history typified most perfectly the history of Christ, and the time of the end in that history was marked by the birth of John, and six months later the birth of his cousin Jesus. The time of the end has two waymarks, and Darius and Cyrus both mark the end of the captivity of seventy years, that typified the end of the captivity of twelve hundred and sixty years. The deadly wound of the papal beast in 1798, was followed the next year by the death of the one who had rode upon and reigned over that beast. In 1989 Reagan and Bush the first, were both presidents.

Timpul sfârșitului din istoria lui Moise a fost marcat de nașterile lui Aaron și Moise, la un interval de trei ani. Acea istorie a prefigurat în chipul cel mai desăvârșit istoria lui Hristos, iar timpul sfârșitului din acea istorie a fost marcat de nașterea lui Ioan și, șase luni mai târziu, de nașterea vărului său Isus. Timpul sfârșitului are două repere, iar Darius și Cirus marchează amândoi sfârșitul robiei de șaptezeci de ani, care a prefigurat sfârșitul robiei de o mie două sute șaizeci de ani. Rana de moarte a fiarei papale din 1798 a fost urmată, în anul următor, de moartea celui care călărise asupra și domnise peste acea fiară. În 1989, Reagan și Bush cel dintâi erau amândoi președinți.

Cyrus marks the signs that announce the coming time of the end, and he marks the time of the end. He marks the increase of knowledge, and the empowerment of the first message when an angel descends, and he marks the work that is then taken up in laying the foundations, the work of building the temple, and the arrival of the third angel when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple.

Cirusul marchează semnele care vestesc apropierea timpului sfârșitului și el marchează timpul sfârșitului. El marchează creșterea cunoștinței și împuternicirea primei solii atunci când un înger coboară și marchează lucrarea care este apoi asumată în punerea temeliei, lucrarea zidirii templului, precum și venirea celui de-al treilea înger atunci când Solul Legământului vine deodată la templul Său.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit lui Daniel un lucru, al cărui nume era Belteșațar; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere despre vedenie. În zilele acelea, eu, Daniel, am fost în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine aleasă, nici carne, nici vin n-au intrat în gura mea și nu m-am uns deloc, până s-au împlinit trei săptămâni întregi. Și în ziua a douăzeci și patra a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hidechel. Daniel 10:1–4.

The symbols of Cyrus and Belteshazzar represent a specific prophetic history in the last days. The symbol of Belteshazzar informs us that the people being represented are the one hundred and forty-four thousand, who are the final generation of covenant people. They are placed in the prophetic history represented by Cyrus, which represents the history which preceded 1798, and 1989, and September 11, 2001, for Cyrus represents all of those waymarks. He also represents the disappointment of July 18, 2020, and even the soon coming Sunday law in the United States. The key to ascertaining where Daniel’s last vision is prophetically placed is ascertained by what Daniel knows.

Cyrusen și Belteșațarului reprezintă o istorie profetică specifică din zilele de pe urmă. Simbolul lui Belteșațar ne arată că poporul reprezentat este cel al celor o sută patruzeci și patru de mii, care sunt generația finală a poporului legământului. Ei sunt așezați în istoria profetică reprezentată de Cyrus, care reprezintă istoria ce a precedat anii 1798 și 1989, și 11 septembrie 2001, căci Cyrus reprezintă toate aceste repere. El reprezintă, de asemenea, dezamăgirea din 18 iulie 2020 și chiar legea duminicală care urmează să vină în Statele Unite. Cheia pentru a stabili unde este așezată profetic ultima viziune a lui Daniel este determinată de ceea ce știe Daniel.

In verse one Daniel (Belteshazzar), has understanding of both the “thing” and also the “vision”. The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word”, and it is used by Gabriel to represent the “chazon” vision of the twenty-five hundred and twenty years (“seven times”). The “vision” in verse one, which Daniel understands, is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. God’s covenant people of the last days did not understand the “seven times,” at the time of the end in 1989. They did not understand the “seven times,” until after September 11, 2001, so Daniel must be in the time of the prophetic reform movement represented by Cyrus after September 11, 2001, for Daniel, representing the final prophetic movement, understands both the “thing,” and the “vision”.

នៅក្នុងខទីមួយ ដានីយ៉ែល (បែលតេសាសារ) មានការយល់ដឹងទាំងអំពី «រឿង» និងទាំង «និមិត្ត» ផងដែរ។ «រឿង» នោះ គឺជាពាក្យហេប្រឺ «dabar» មានន័យថា «ព្រះបន្ទូល» ហើយវាត្រូវបានកាប្រ៊ីយ៉ែលប្រើដើម្បីតំណាងឲ្យនិមិត្ត «chazon» នៃរយៈពេលពីរពាន់ប្រាំរយម្ភៃឆ្នាំ («ប្រាំពីរដង»)។ រីឯ «និមិត្ត» នៅក្នុងខទីមួយ ដែលដានីយ៉ែលយល់នោះ គឺជានិមិត្ត «mareh» នៃរយៈពេលពីរពាន់បីរយឆ្នាំ។ រាស្ត្រសម្ពន្ធមេត្រីរបស់ព្រះនៅថ្ងៃចុងក្រោយ មិនបានយល់អំពី «ប្រាំពីរដង» នៅពេលវេលាចុងបញ្ចប់ ក្នុងឆ្នាំ 1989 ទេ។ ពួកគេមិនបានយល់អំពី «ប្រាំពីរដង» នោះឡើយ រហូតដល់ក្រោយថ្ងៃទី 11 ខែកញ្ញា ឆ្នាំ 2001 ដូច្នេះ ដានីយ៉ែលត្រូវស្ថិតនៅក្នុងសម័យនៃចលនាកែទម្រង់ព្យាករណ៍ ដែលត្រូវបានតំណាងដោយគីរូស បន្ទាប់ពីថ្ងៃទី 11 ខែកញ្ញា ឆ្នាំ 2001 ពីព្រោះដានីយ៉ែល ដែលតំណាងឲ្យចលនាព្យាករណ៍ចុងក្រោយ យល់ទាំង «រឿង» និងទាំង «និមិត្ត»។

Daniel is identified as being in a twenty-one day period of mourning. “In those days” of mourning Daniel, came to understand the “thing,” and he also had understanding of the “vision.” The truth represented by the “thing” was revealed to Daniel in the days of mourning. God’s people are represented as “mourning” in the reform lines just prior to the Midnight Cry. The mourning is represented by Martha and Mary mourning for Lazarus, just prior to the Triumphal Entry. It was illustrated by the discouragement after the first disappointment in Millerite history as expressed by Jeremiah.

Daniel este identificat ca aflându-se într-o perioadă de douăzeci și una de zile de jale. „În zilele acelea” de jale, Daniel a ajuns să înțeleagă „lucrul” și, de asemenea, a avut pricepere cu privire la „vedenie”. Adevărul reprezentat prin „lucrul” i-a fost descoperit lui Daniel în zilele de jale. Poporul lui Dumnezeu este reprezentat ca fiind „în jale” în liniile reformei, chiar înainte de Strigătul de la Miezul Nopții. Jalea este reprezentată de Marta și Maria, care îl jeleau pe Lazăr, chiar înainte de Intrarea Triumfală. Ea a fost ilustrată prin descurajarea de după prima dezamăgire din istoria millerită, așa cum a fost exprimată de Ieremia.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:16–18.

> Cuvintele Tale au fost găsite, și eu le-am mâncat; iar cuvântul Tău a fost pentru mine bucuria și veselia inimii mele, căci sunt chemat după Numele Tău, Doamne Dumnezeul oștirilor. N-am șezut în adunarea batjocoritorilor, nici nu m-am veselit; am șezut singur din pricina mâinii Tale, căci m-ai umplut de indignare. Pentru ce este durerea mea necurmată, și rana mea nevindecabilă, care nu voiește să se vindece? Îmi vei fi Tu oare de tot ca un izvor înșelător, ca niște ape care seacă? Ieremia 15:16–18.

Jeremiah did not “rejoice,” which the citizens of Sodom and Egypt did in Revelation chapter eleven, at the death of the two witnesses. To “not rejoice,” is to mourn. Belteshazzar’s mourning identifies the mourning that is associated with the death of the two witnesses. On July 18, 2020, and November 3, 2020, the two witnesses of the true Protestant horn and Republican horns of the earth beast were slain in the streets of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. When our Lord was crucified, His disciples began to mourn. Those two witnesses were represented in Revelation chapter eleven, as Moses and Elijah.

Ieremia nu s-a „bucurat”, așa cum au făcut cetățenii Sodomei și ai Egiptului în Apocalipsa, capitolul unsprezece, la moartea celor doi martori. A „nu te bucura” înseamnă a jeli. Jalea lui Belteșațar identifică jalea care este asociată cu moartea celor doi martori. La 18 iulie 2020 și 3 noiembrie 2020, cei doi martori ai adevăratului corn protestant și ai coarnelor republicane ale fiarei care se ridică din pământ au fost uciși pe ulițele Sodomei și Egiptului, unde a fost răstignit și Domnul nostru. Când Domnul nostru a fost răstignit, ucenicii Lui au început să jelească. Acei doi martori au fost reprezentați în Apocalipsa, capitolul unsprezece, ca Moise și Ilie.

There are five references to Christ as Michael in the Scriptures, three in the book of Daniel, one in the book of Jude and another in the book of Revelation. In chapter ten, which we are now considering, Michael is mentioned twice, in verses thirteen and twenty-one, and then again in chapter twelve, verse one. He is identified in Revelation twelve, verse seven. In Jude, Michael is identified as resurrecting Moses, who in Revelation chapter eleven, is one of the witnesses that is dead in the street.

Mu Byanditswe Byera harimo ahantu hatanu herekeza kuri Kristo nk’uwitwa Mikayeli: ahantu hatatu mu gitabo cya Daniyeli, hamwe mu gitabo cya Yuda, n’ahandi hamwe mu gitabo cy’Ibyahishuwe. Mu gice cya cumi, turimo gusuzuma ubu, Mikayeli avugwamo incuro ebyiri, mu mirongo ya cumi n’itatu na makumyabiri n’umwe, hanyuma akongera kuvugwa mu gice cya cumi na kabiri, umurongo wa mbere. Avugwa kandi amenyekanishwa mu Ibyahishuwe igice cya cumi na kabiri, umurongo wa karindwi. Mu gitabo cya Yuda, Mikayeli avugwa nk’uwazuye Mose, uwo mu Byahishuwe igice cya cumi na kimwe ari umwe mu bagabo bo guhamya bicirwa mu muhanda.

> I will therefore put you in remembrance, though ye once knew this, how that the Lord, having saved the people out of the land of Egypt, afterward destroyed them that believed not. And the angels which kept not their first estate, but left their own habitation, he hath reserved in everlasting chains under darkness unto the judgment of the great day. Even as Sodom and Gomorrha, and the cities about them in like manner, giving themselves over to fornication, and going after strange flesh, are set forth for an example, suffering the vengeance of eternal fire. Likewise also these filthy dreamers defile the flesh, despise dominion, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 5–9.

> Therefore I want to remind you, although you once knew this, that the Lord, after saving the people out of the land of Egypt, afterward destroyed those who did not believe. And the angels who did not keep their original state, but abandoned their own dwelling, He has kept in everlasting chains under darkness for the judgment of the great day. Likewise, Sodom and Gomorrah and the cities around them, in the same manner giving themselves over to sexual immorality and going after strange flesh, are set forth as an example, suffering the punishment of eternal fire. In the same way also these filthy dreamers defile the flesh, despise authority, and speak evil of dignities. Yet Michael the archangel, when contending with the devil and disputing about the body of Moses, did not dare to bring against him a reviling accusation, but said, “The Lord rebuke you.” Jude 5–9.

In the book of Jude, in the context of both Sodom and Egypt, which represents the great city where Moses and Elijah are slain in Revelation chapter eleven; Christ, represented by Michael, resurrects the body of Moses. Moses and Elijah had been dead for three and a half symbolic days in Revelation chapter eleven, and the days of mourning for Belteshazzar end when Michael comes down out of heaven. Line upon line, Daniel chapter ten verses one through four, are identifying the period of mourning that concludes when the two witnesses are resurrected by Michael.

În cartea lui Iuda, în contextul atât al Sodomei, cât și al Egiptului, care reprezintă cetatea cea mare unde Moise și Ilie sunt uciși în Apocalipsa, capitolul unsprezece, Hristos, reprezentat de Mihail, înviază trupul lui Moise. Moise și Ilie fuseseră morți timp de trei zile și jumătate simbolice în Apocalipsa, capitolul unsprezece, iar zilele de jale pentru Belteșațar se încheie când Mihail Se coboară din cer. Rând peste rând, Daniel, capitolul zece, versetele unu până la patru, identifică perioada de jale care se încheie când cei doi martori sunt înviați de Mihail.

We shall continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “The Father chose Moses and Elijah to be his messengers to Christ, and glorify him with the light of Heaven, and commune with him concerning his coming agony, because they had lived upon earth as men; they had experienced human sorrow and suffering, and could sympathize with the trial of Jesus, in his earthly life. Elijah, in his position as a prophet to Israel, had represented Christ, and his work had been, in a degree, similar to that of the Saviour. And Moses, as the leader of Israel, had stood in the place of Christ, communing with him and following his directions; therefore, these two, of all the hosts that gathered around the throne of God, were fittest to minister to the Son of God.

> „Tatăl i-a ales pe Moise și pe Ilie să-I fie mesageri către Hristos, să-L proslăvească cu lumina Cerului și să stea de vorbă cu El cu privire la agonia Sa viitoare, deoarece ei trăiseră pe pământ ca oameni; ei cunoscuseră durerea și suferința omenească și puteau să simtă împreună cu încercarea lui Isus în viața Sa pământească. Ilie, în poziția sa de profet pentru Israel, Îl reprezentase pe Hristos, iar lucrarea lui fusese, într-o anumită măsură, asemănătoare cu aceea a Mântuitorului. Iar Moise, ca conducător al lui Israel, stătuse în locul lui Hristos, având părtășie cu El și urmând îndrumările Lui; de aceea, aceștia doi, dintre toate oștirile adunate în jurul tronului lui Dumnezeu, erau cei mai potriviți să slujească Fiului lui Dumnezeu.״

> “When Moses, enraged at the unbelief of the children of Israel, smote the rock in wrath and furnished them the water for which they called, he took the glory to himself; for his mind was so engrossed with the ingratitude and waywardness of Israel that he failed to honor God and magnify his name, in performing the act which He had commanded him to do. It was the plan of the Almighty to frequently bring the children of Israel into straight places, and then, in their great necessity, to deliver them by his power, that they might recognize his special regard for them, and glorify his name. But Moses, in yielding to the natural impulses of his heart, appropriated to himself the honor due to God, fell under the power of Satan, and was forbidden to enter the promised land. Had Moses remained steadfast, the Lord would have brought him to the promised land, and would then have translated him to Heaven without his seeing death.

> „Când Moise, mâniat de necredința copiilor lui Israel, a lovit stânca în mânie și le-a dat apa pe care o cereau, și-a atribuit slava sieși; căci mintea lui era atât de preocupată de nerecunoștința și încăpățânarea lui Israel, încât a neglijat să-L onoreze pe Dumnezeu și să-I mărească Numele, prin împlinirea faptei pe care El îi poruncise s-o facă. Era în planul Celui Atotputernic să-i aducă adesea pe copiii lui Israel în locuri strâmte și apoi, în marea lor nevoie, să-i izbăvească prin puterea Sa, pentru ca ei să recunoască grija Sa deosebită față de ei și să-I slăvească Numele. Dar Moise, cedând impulsurilor firești ale inimii sale, și-a însușit cinstea cuvenită lui Dumnezeu, a căzut sub puterea lui Satana și i s-a interzis să intre în țara făgăduită. Dacă Moise ar fi rămas statornic, Domnul l-ar fi dus în țara făgăduită și apoi l-ar fi strămutat la Cer, fără să vadă moartea.”

> “As it was, Moses passed through death, but the Son of God came down from Heaven and resurrected him before his body had seen corruption. Though Satan contended with Michael for the body of Moses, and claimed it as his rightful prey, he could not prevail against the Son of God, and Moses, with a resurrected and glorified body, was borne to the courts of Heaven, and was now one of the honored two, commissioned by the Father to wait upon his Son.

> „Așa a fost: Moise a trecut prin moarte, însă Fiul lui Dumnezeu S-a coborât din Cer și l-a înviat înainte ca trupul lui să fi văzut putrezirea. Deși Satana s-a împotrivit lui Mihail pentru trupul lui Moise și l-a revendicat ca pradă ce i se cuvenea de drept, el nu a putut birui împotriva Fiului lui Dumnezeu, iar Moise, cu un trup înviat și proslăvit, a fost dus în curțile Cerului și era acum unul dintre cei doi onorați, însărcinați de Tatăl să slujească Fiului Său.”

> “By permitting themselves to be so overcome by sleep, the disciples had lost the conversation between the Heavenly messengers and the glorified Redeemer. But as they suddenly awake from profound slumber, and behold the sublime vision before them, they are filled with rapture and awe. As they look upon the radiant form of their beloved Master, they are obliged to shield their eyes with their hands, not being able otherwise to endure the inexpressible glory that clothes his person, and which emits beams of light like those of the sun. For a brief space the disciples behold their Lord glorified and exalted before their eyes, and honored by the radiant beings whom they recognize as the favored ones of God.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 329, 330.

> „Prin faptul că au îngăduit să fie atât de copleșiți de somn, ucenicii au pierdut convorbirea dintre solii cerești și Răscumpărătorul slăvit. Dar, când se trezesc deodată din somnul adânc și privesc vedenia sublimă dinaintea lor, sunt cuprinși de extaz și de uimire. Privind asupra chipului strălucitor al iubitului lor Învățător, sunt siliți să-și acopere ochii cu mâinile, neputând altfel să suporte slava de nespus care Îi înveșmântează persoana și care răspândește raze de lumină asemenea celor ale soarelui. Pentru o scurtă vreme, ucenicii Îl privesc pe Domnul lor proslăvit și înălțat înaintea ochilor lor și onorat de ființele strălucitoare pe care le recunosc drept cei favorizați ai lui Dumnezeu.” The Spirit of Prophecy, volumul 2, 329, 330.

Back to Articles