Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eleven

Cartea lui Daniel – Numărul o sută unsprezece

Unveiling the Prophetic Significance of Abubakar in the First Woe of Revelation

Dezvăluirea semnificației profetice a lui Abubakar în prima vai din Apocalipsa

Author

Jeff Pippenger

Published

March 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the prophetic history of the first Woe, the leader who followed Mohammed was Abu Bakr Abdullah ibn Abi Quhafa, father-in-law of Mohammed. We will refer to him as Abubakar. Both he and Mohammed are referenced in the first four verses. Abubakar was the first Islamic ruler after Mohammed, and history records a command that he gave to his soldiers, that is represented in verse four of Revelation chapter nine. The command represents the sealing process that began at the arrival of the third woe, which was also the Seventh Trumpet, which was also the arrival of the third angel.

În istoria profetică a primei Vai, conducătorul care l-a urmat pe Mohammed a fost Abu Bakr Abdullah ibn Abi Quhafa, socrul lui Mohammed. Ne vom referi la el ca Abubakar. Atât el, cât și Mohammed sunt menționați în primele patru versete. Abubakar a fost primul conducător islamic după Mohammed, iar istoria consemnează o poruncă pe care el a dat-o soldaților săi, care este reprezentată în versetul patru din Apocalipsa capitolul nouă. Porunca reprezintă procesul de sigilare care a început la sosirea celei de-a treia Vai, care a fost și a șaptea Trâmbiță, care a fost și venirea celui de-al treilea înger.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:1–4.

> Apoi îngerul al cincilea a sunat din trâmbiță, și am văzut o stea căzută din cer pe pământ; și i s-a dat cheia fântânii adâncului. Și a deschis fântâna adâncului; și din fântână s-a ridicat un fum, ca fumul unui cuptor mare; și soarele și văzduhul s-au întunecat din pricina fumului fântânii. Și din fum au ieșit lăcuste pe pământ; și li s-a dat putere, așa cum au putere scorpionii pământului. Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreun lucru verde, nici vreun copac, ci numai pe oamenii care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:1–4.

The “star” that fell from heaven was Mohammed, who began his ministry in the year 606. Mohammed was given a “key” that was to “open” the “bottomless pit” allowing “smoke” to darken the “sun and the air,” and brought forth “locusts” who were given “power” as the power of “scorpions.” The key was a military battle that produced weakness in the Roman’s military strength, thus allowing the rise of the warfare of Islam. The bottomless pit is a symbol of Arabia, the birthplace of Islam, and the smoke represented the false religion of Islam that was to spread across the earth and take possession of the same geography that would be swarmed by the swarms of locusts that sweep across northern Africa, southern Europe and Arabia. The locusts are a symbol of Islam, and power prophetically represents military power. Their power was to be as scorpions, which strike unexpectedly. Uriah Smith states:

„Звезда“ која је пала с неба био је Мухамед, који је започео своју службу године 606. Мухамеду је дат „кључ“ да „отвори“ „бездани јаму“, допуштајући да „дим“ помрачи „сунце и ваздух“, и да изведе „скакавце“ којима је дата „сила“ као сила „шкорпија“. Тај кључ био је војни бој који је произвео слабост у војној снази Римљана, омогућивши тако успон ратовања ислама. Бездана јама је симбол Арабије, родног места ислама, а дим је представљао лажну религију ислама која је требало да се прошири по земљи и заузме исту географску област коју ће преплавити ројеви скакаваца што прелећу преко северне Африке, јужне Европе и Арабије. Скакавци су симбол ислама, а сила пророчки представља војну силу. Њихова сила требало је да буде као сила шкорпија, које ударају неочекивано. Урија Смит наводи:

> “A star fell from heaven unto the earth; and to him was given the key of the bottomless pit.

> „Un astru a căzut din cer pe pământ; și i s-a dat cheia adâncului fără fund.”

> “While the Persian monarch contemplated the wonders of his art and power, he received an epistle from an obscure citizen of Mecca, inviting him to acknowledge Mohammed as the apostle of God. He rejected the invitation, and tore the epistle. ‘It is thus,’ exclaimed the Arabian prophet, ‘that God will tear the kingdom, and reject the supplication of Chosroes.’ Placed on the verge of these two empires of the East, Mohammed observed with secret joy the progress of mutual destruction; and in the midst of the Persian triumphs he ventured to foretell, that, before many years should elapse, victory would again return to the banners of the Romans. ‘At the time when this prediction is said to have been delivered, no prophecy could be more distant from its accomplishment since the first twelve years of Heraclius announced the approaching dissolution of the empire.’. ..

> „În timp ce monarhul persan contempla minunile artei și puterii sale, el a primit o epistolă de la un cetățean obscur din Mecca, care îl invita să-l recunoască pe Mohammed drept apostolul lui Dumnezeu. El a respins invitația și a sfâșiat epistola. «Astfel», a exclamat profetul arab, «Dumnezeu va sfâșia împărăția și va respinge cererea lui Chosroes.» Așezat la marginea acestor două imperii ale Răsăritului, Mohammed urmărea cu bucurie tainică înaintarea distrugerii reciproce; și, în mijlocul triumfurilor persane, a îndrăznit să prezică faptul că, înainte de a trece mulți ani, biruința se va întoarce din nou la steagurile romanilor. «În vremea când se spune că această prezicere a fost rostită, nicio profeție nu putea fi mai departe de împlinirea ei, de vreme ce primii doisprezece ani ai lui Heraclius vesteau apropiata prăbușire a imperiului.»...”

> “Chosroes subjugated the Roman possession [in] Asia and Africa. And ‘the Roman empire,’ at that period, ‘was reduced to the walls of Constantinople, with the remnant of Greece, Italy, and Africa, and some maritime cities, from Tyre to Trebizond, of the Asiatic coast. The experience of six years at length persuaded the Persian monarch to renounce the conquest of Constantinople, and to specify the annual tribute of the ransom of the Roman empire,—a thousand talents of gold, a thousand talents of silver, a thousand silk robes, a thousand horses, and a thousand virgins. Heraclius subscribed to these ignominious terms. But the time and space which he obtained to collect those treasures from the poverty of the East were industriously employed in the preparation of a bold and desperate attack.’

> „Chosroes a supus stăpânirii posesiunea romană din Asia și Africa. Și «Imperiul Roman», în acea perioadă, «fusese redus la zidurile Constantinopolului, împreună cu rămășița Greciei, Italiei și Africii, și cu câteva cetăți maritime, de la Tyr până la Trebizonda, de pe țărmul Asiei. Experiența a șase ani l-a convins în cele din urmă pe monarhul persan să renunțe la cucerirea Constantinopolului și să stabilească tributul anual al răscumpărării Imperiului Roman,—o mie de talanți de aur, o mie de talanți de argint, o mie de robe de mătase, o mie de cai și o mie de fecioare. Heraclius a consimțit la aceste condiții rușinoase. Dar timpul și răgazul pe care le-a obținut pentru a aduna acele comori din sărăcia Răsăritului au fost folosite cu sârguință pentru pregătirea unui atac îndrăzneț și disperat.”

> “The king of Persia despised the obscure Saracen, and derided the message of the pretended prophet of Mecca. Even the overthrow of the Roman empire would not have opened a door for Mohammedanism, or for the progress of the Saracenic armed propagators of an imposture, though the monarch of the Persians and chagan of the Avars (the successor of Attila) had divided between them the remains of the kingdoms of the Caesars. Chosroes himself fell. The Persian and Roman monarchies exhausted each other’s strength. And before a sword was put into the hands of the false prophet, it was smitten from the hands of those who would have checked his career and crushed his power.

> “Regele Persiei l-a disprețuit pe obscurul sarracin și a luat în derâdere mesajul pretinsului profet al Meccăi. Nici chiar prăbușirea imperiului roman nu ar fi deschis o cale pentru mahomedanism sau pentru înaintarea propagatorilor înarmați saracenici ai unei imposturi, chiar dacă monarhul perșilor și chaganul avarilor (succesorul lui Attila) și-ar fi împărțit între ei rămășițele împărățiilor cezarilor. Chosroes însuși a căzut. Monarhiile persană și romană și-au istovit reciproc puterea. Și înainte ca o sabie să fie pusă în mâinile falsului profet, ea a fost smulsă din mâinile celor care i-ar fi zădărnicit mersul și i-ar fi zdrobit puterea.”

> “‘Since the days of Scipio and Hannibal, no bolder enterprise has been attempted than that which Heraclius achieved for the deliverance of the empire. He explored his perilous way through the Black Sea and the mountains of Armenia, penetrated into the heart of Persia, and recalled the armies of the great king to the defense of their bleeding country.’

> „Od dni Scypiona i Hannibala nie podjęto śmielszego przedsięwzięcia niż to, którego dokonał Herakliusz dla wybawienia cesarstwa. Przemierzył swą niebezpieczną drogę przez Morze Czarne i góry Armenii, wtargnął w samo serce Persji i odwołał wojska wielkiego króla do obrony ich krwawiącej ojczyzny.”

> “In the battle of Nineveh, which was fiercely fought from daybreak to the eleventh hour, twenty-eight standards, besides those which might be broken or torn, were taken from the Persians; the greatest part of their army was cut in pieces, and the victors, concealing their own loss, passed the night on the field. The cities and palaces of Assyria were opened for the first time to the Romans.’

> „În bătălia de la Ninive, care s-a purtat cu înverșunare din revărsatul zorilor până la al unsprezecelea ceas, douăzeci și opt de stindarde, pe lângă acelea care puteau fi sfărâmate sau sfâșiate, au fost luate de la perși; cea mai mare parte a oștirii lor a fost tăiată în bucăți, iar biruitorii, ascunzându-și propria pierdere, au petrecut noaptea pe câmpul de luptă. Cetățile și palatele Asiriei au fost deschise pentru întâia oară romanilor.”

> “The Roman emperor was not strengthened by the conquests which he achieved; and a way was prepared at the same time, and by the same means, for the multitudes of Saracens from Arabia, like locusts from the same region, who, propagating in their course the dark and delusive Mohammedan creed, speedily overspread both the Persian and the Roman empire.

> „Împăratul roman nu a fost întărit prin cuceririle pe care le-a dobândit; și, în același timp și prin aceleași mijloace, s-a pregătit o cale pentru mulțimile de sarazini din Arabia, asemenea lăcustelor din aceeași regiune, care, răspândind în calea lor întunecata și amăgitoarea credință mahomedană, au acoperit curând atât imperiul persan, cât și pe cel roman.

> “More complete illustration of this fact could not be desired than is supplied in the concluding words of the chapter from Gibbon, from which the preceding extracts are taken. ‘Although a victorious army had been formed under the standard of Heraclius, the unnatural effort seems to have exhausted rather than exercised their strength. While the emperor triumphed at Constantinople or Jerusalem, an obscure town on the confines of Syria was pillaged by the Saracens, and they cut in pieces some troops who advanced to its relief,—an ordinary and trifling occurrence, had it not been the prelude of a mighty revolution. These robbers were the apostles of Mohammed; their frantic valor had emerged from the desert; and in the last eight years of his reign, Heraclius lost to the Arabs the same provinces which he had rescued from the Persians.

> „Ilustrare mai completă a acestui fapt nici nu s-ar putea dori decât cea oferită în cuvintele de încheiere ale capitolului din Gibbon, din care sunt luate extrasele precedente. «Deși sub steagul lui Heraclius fusese alcătuită o armată victorioasă, efortul nefiresc pare să le fi istovit puterile mai degrabă decât să le fi pus în exercițiu. În timp ce împăratul triumfa la Constantinopol sau la Ierusalim, un oraș neînsemnat de la hotarele Siriei a fost jefuit de sarazini, iar ei au tăiat în bucăți câteva trupe care au înaintat spre a-i veni în ajutor — un fapt obișnuit și neînsemnat, dacă n-ar fi fost preludiul unei revoluții mărețe. Acești tâlhari erau apostolii lui Mahomed; vitejia lor frenetică ieșise din pustie; iar în ultimii opt ani ai domniei sale, Heraclius a pierdut în fața arabilor aceleași provincii pe care le smulsese din mâinile perșilor. »

> “‘The spirit of fraud and enthusiasm, whose abode is not in the heavens,’ was let loose on earth. The bottomless pit needed but a key to open it, and that key was the fall of Chosroes. He had contemptuously torn the letter of an obscure citizen of Mecca. But when from his ‘blaze of glory’ he sunk into the ‘tower of darkness’ which no eye could penetrate, the name of Chosroes was suddenly to pass into oblivion before that of Mohammed; and the crescent seemed but to wait its rising till the falling of the star. Chosroes, after his entire discomfiture and loss of empire, was murdered in the year 628; and the year 629 is marked by ‘the conquest of Arabia,’ and ‘the first war of the Mohammedans against the Roman empire.’ ‘And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth; and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit.’ He fell unto the earth. When the strength of the Roman empire was exhausted, and the great king of the East lay dead in his tower of darkness, the pillage of an obscure town on the borders of Syria was ‘the prelude of a mighty revolution.’ ‘’The robbers were the apostles of Mohammed, and their frantic valor emerged from the desert.’

> „„Duhul înșelăciunii și al entuziasmului, a cărui locuință nu este în ceruri”, a fost dezlănțuit pe pământ. Adâncul fără fund nu avea nevoie decât de o cheie pentru a fi deschis, iar acea cheie a fost căderea lui Chosroes. El sfâșiase cu dispreț scrisoarea unui obscur cetățean din Mecca. Dar când, din „strălucirea slavei” sale, s-a prăbușit în „turnul întunericului”, pe care niciun ochi nu-l putea pătrunde, numele lui Chosroes avea să treacă deodată în uitare înaintea celui al lui Mohammed; iar semiluna părea numai să-și aștepte răsărirea până la căderea stelei. Chosroes, după înfrângerea sa deplină și pierderea imperiului, a fost ucis în anul 628; iar anul 629 este marcat de „cucerirea Arabiei” și de „primul război al mahomedanilor împotriva imperiului roman”. „Și al cincilea înger a sunat, și am văzut o stea căzând din cer pe pământ; și i s-a dat cheia adâncului fără fund. Și a deschis adâncul fără fund.” El a căzut pe pământ. Când puterea imperiului roman fusese istovită, iar marele rege al Răsăritului zăcea mort în turnul său de întuneric, jefuirea unui oraș obscur de la hotarele Siriei a fost „preludiul unei revoluții mărețe”. „Tâlharii erau apostolii lui Mohammed, iar vitejia lor frenetică a ieșit din pustiu.””

> “The Bottomless Pit.—The meaning of this term may be learned from the Greek , which is defined ‘deep, bottomless, profound,’ and may refer to any waste, desolate, and uncultivated place. It is applied to the earth in its original state of chaos. Gen.1:2. In this instance it may appropriately refer to the unknown wastes of the Arabian desert, from the borders of which issued the hordes of Saracens like swarms of locusts. And the fall of Chosroes, the Persian king, may well be represented as the opening of the bottomless pit, inasmuch as it prepared the way for the followers of Mohammed to issue from their obscure country, and propagate their delusive doctrines with fire and sword, till they had spread their darkness over all the Eastern empire.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495–498.

> „Prăpastia adâncului.—Înțelesul acestui termen poate fi desprins din greacă, unde este definit ca „adânc, fără fund, profund”, și se poate referi la orice loc pustiu, părăsit și necultivat. El este aplicat pământului în starea sa originară de haos. Gen. 1:2. În acest caz, el se poate referi în mod potrivit la întinderile necunoscute ale deșertului Arabiei, de la hotarele căruia au ieșit hoardele de saraceni asemenea unor roiuri de lăcuste. Iar căderea lui Chosroes, împăratul Persiei, poate fi pe bună dreptate reprezentată ca deschiderea prăpastiei adâncului, întrucât ea a pregătit calea pentru ca urmașii lui Mahomed să iasă din ținutul lor obscur și să-și răspândească doctrinele amăgitoare cu foc și sabie, până când își întinseseră întunericul peste întregul imperiu de Răsărit.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 495–498.

The first woe, which is the fifth trumpet identifies the beginning of the warfare of Islam against Rome, and it identifies a battle between Rome and Persia where Rome prevailed, but in doing so expended its military strength to the extent that it could not prevent the rise of the Islamic power. The prophetic characteristics of the first woe and the second woe, identify the prophetic characteristics of the third woe, and it is important to recognize the first two woes as symbols of the history of the third woe, for that history represents the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began on September 11, 2001. After the prophetic history represented by Mohammed in the first three verses, verse four introduces Abubakar, the first leader after Mohammed.

Primul vai, care este a cincea trâmbiță, identifică începutul războiului islamului împotriva Romei și identifică o bătălie între Roma și Persia în care Roma a biruit, dar, făcând astfel, și-a consumat puterea militară în asemenea măsură încât nu a putut împiedica ascensiunea puterii islamice. Caracteristicile profetice ale primului vai și ale celui de-al doilea vai identifică caracteristicile profetice ale celui de-al treilea vai, și este important să recunoaștem primele două vaiuri ca simboluri ale istoriei celui de-al treilea vai, căci această istorie reprezintă perioada sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care a început la 11 septembrie 2001. După istoria profetică reprezentată de Mahomed în primele trei versete, versetul patru îl introduce pe Abubakar, primul conducător după Mahomed.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreo verdeață, nici vreun copac, ci numai pe acei oameni care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:4.

The command of Abubakar instructed the Islamic warriors to make a distinction between two types of worshippers that existed in the Roman territories at that time. One class was the Catholics, who had some religious orders that shaved the back of their heads (the tonsure), and observed the worship of Sunday. The other class were seventh-day Sabbath keepers, and the Sabbath is the seal of God.

Comanda lui Abubakar i-a instruit pe războinicii islamici să facă o deosebire între două tipuri de închinători care existau în teritoriile romane la acea vreme. O categorie era cea a catolicilor, care aveau unele ordine religioase ce își rădeau partea dinapoi a capului (tonsura) și respectau închinarea de duminică. Cealaltă categorie era cea a păzitorilor Sabatului zilei a șaptea, iar Sabatul este sigiliul lui Dumnezeu.

> “After the death of Mohammed, he was succeeded in the command by Abubekr, A.D. 632, who, as soon as he had fairly established his authority and government, dispatched a circular letter to the Arabian tribes, from which the following is an extract:—

> „După moartea lui Mohammed, la conducere i-a urmat Abubekr, în anul 632 d.Hr., care, de îndată ce și-a întărit pe deplin autoritatea și guvernarea, a trimis o scrisoare circulară către triburile arabe, din care următorul este un extras:—”

> “‘When you fight the battles of the Lord, acquit yourselves like men, without turning your backs; but let not your victory be stained with the blood of women and children. Destroy no palm-trees, nor burn any fields of corn. Cut down no fruit-trees, nor do any mischief to cattle, only such as you kill to eat. When you make any covenant or article, stand to it, and be as good as your word. And as you go, you will find some religious persons who live retired in monasteries, and propose to themselves to serve God that way; let them alone, and neither kill them nor destroy their monasteries. And you will find another sort of people that belong to the synagogue of Satan, who have shaven crowns; be sure you cleave their skulls, and give them no quarter till they either turn Mohammedans or pay tribute.’

> „Când purtați războaiele Domnului, purtați-vă ca niște bărbați, fără să întoarceți spatele; dar să nu fie pătată biruința voastră cu sângele femeilor și al copiilor. Să nu nimiciți nici un palmier și să nu ardeți nici un lan de grâu. Să nu tăiați nici un pom roditor și să nu faceți nici un rău vitelor, afară numai de acelea pe care le tăiați spre hrană. Și când încheiați vreun legământ sau vreun articol, țineți-vă de el și să fie cuvântul vostru vrednic de crezare. Și, pe măsură ce mergeți, veți găsi unele persoane religioase care trăiesc retrase în mănăstiri și și-au pus înainte să-I slujească lui Dumnezeu în felul acela; lăsați-le în pace și nici să nu le omorâți, nici să nu le distrugeți mănăstirile. Și veți găsi un alt soi de oameni, care țin de sinagoga Satanei și care au creștetul ras; să vă îngrijiți să le despicați țestele și să nu le dați nici o cruțare până când ori se fac mahomedani, ori plătesc tribut.”

> “It is not said in prophecy or in history that the more humane injunctions were as scrupulously obeyed as the ferocious mandate; but it was so commanded them. And the preceding are the only instructions recorded by Gibbon, as given by Abubekr to the chiefs whose duty it was to issue the commands to all the Saracen hosts. The commands are alike discriminating with the prediction, as if the caliph himself had been acting in known as well as direct obedience to a higher mandate than that of mortal man; and in the very act of going forth to fight against the religion of Jesus, and to propagate Mohammedanism in its stead, he repeated the words which it was foretold in the Revelation of Jesus Christ that he would say.

> „Nu se spune nici în profeție, nici în istorie, că poruncile mai omenești au fost ascultate cu aceeași scrupulozitate ca mandatul feroce; dar astfel li se poruncise. Iar cele de mai înainte sunt singurele instrucțiuni consemnate de Gibbon ca fiind date de Abubekr căpeteniilor a căror datorie era să transmită poruncile tuturor oștirilor sarazine. Poruncile se potrivesc întocmai, în chip distinct, cu prezicerea, ca și cum însuși califul ar fi acționat într-o ascultare cunoscută, precum și directă, față de o poruncă mai înaltă decât aceea a omului muritor; și chiar în actul de a porni la luptă împotriva religiei lui Isus și de a răspândi în locul ei mahomedanismul, el a repetat cuvintele despre care se prevestise în Revelația lui Isus Hristos că le va spune.”

> “The Seal of God in Their Foreheads.—In remarks upon chapter 7:1–3, we have shown that the seal of God is the Sabbath of the fourth commandment; and history is not silent upon the fact that there have been observers of the true Sabbath all through the present dispensation. But the question has here arisen with many, who were those men who at this time had the seal of God in their foreheads, and who thereby became exempt from Mohammedan oppression? Let the reader bear in mind the fact, already alluded to, that there have been those all through this dispensation who have had the seal of God in their foreheads, or have been intelligent observers of the true Sabbath; and let them consider further that what the prophecy asserts is that the attacks of this desolating Turkish power are not directed against them, but against another class. The subject is thus freed from all difficulty; for this is all that the prophecy really asserts. Only one class of persons is directly brought to view in the text; namely, those who have not the seal of God in their foreheads; and the preservation of those who have the seal of God is brought in only by implication. Accordingly, we do not learn from history that any of these were involved in any of the calamities inflicted by the Saracens upon the objects of their hate. They were commissioned against another class of men. And the destruction to come upon this class of men is not put in contrast with the preservation of other men, but only with that of the fruits and verdure of the earth; thus, Hurt not the grass, trees, nor any green thing, but only a certain class of men. And in fulfilment, we have the strange spectacle of an army of invaders sparing those things which such armies usually destroy, namely, the face and productions of nature; and, in pursuance of their permission to hurt those men who had not the seal of God in their foreheads, cleaving the skulls of a class of religionists with shaven crowns, who belonged to the synagogue of Satan.

> “Pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor.—În observațiile asupra capitolului 7:1–3, am arătat că pecetea lui Dumnezeu este Sabatul poruncii a patra; iar istoria nu tace asupra faptului că au existat păzitori ai adevăratului Sabat pe tot parcursul prezentei dispensațiuni. Dar aici s-a ridicat, pentru mulți, întrebarea cine erau acei oameni care, în acel timp, aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor și care astfel au devenit scutiți de asuprirea mahomedană? Cititorul să țină seama de faptul, deja menționat, că au existat unii, de-a lungul întregii acestei dispensațiuni, care au avut pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor sau au fost păzitori conștienți ai adevăratului Sabat; și să considere mai departe că ceea ce afirmă profeția este că atacurile acestei puteri turcești pustiitoare nu sunt îndreptate împotriva lor, ci împotriva unei alte categorii. Astfel, subiectul este eliberat de orice dificultate; căci aceasta este tot ceea ce afirmă în realitate profeția. Numai o singură categorie de persoane este adusă direct în atenție în text; și anume, aceia care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor; iar păstrarea acelora care au pecetea lui Dumnezeu este introdusă numai prin implicație. În consecință, nu aflăm din istorie că vreunii dintre aceștia ar fi fost implicați în vreuna dintre calamitățile pe care saracenii le-au adus asupra obiectelor urii lor. Ei au fost însărcinați împotriva unei alte categorii de oameni. Iar distrugerea care urma să vină asupra acestei categorii de oameni nu este pusă în contrast cu păstrarea altor oameni, ci numai cu aceea a roadelor și a verdelui pământului; astfel: Nu vătămați iarba, nici copacii, nici vreun lucru verde, ci numai o anumită categorie de oameni. Și, în împlinire, avem spectacolul ciudat al unei armate de invadatori cruțând acele lucruri pe care astfel de armate le distrug de obicei, și anume, fața și producțiile naturii; iar, în exercitarea permisiunii lor de a-i vătăma pe acei oameni care nu aveau pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor, despica craniile unei categorii de religioniști cu creștetul ras, care aparțineau sinagogii Satanei.”

> “These were doubtless a class of monks, or some other division of the Roman Catholic Church. Against these the arms of the Mohammedans were directed. And it seems to us that there is a peculiar fitness, if not design, in describing them as those who had not the seal of God in their foreheads; inasmuch as that is the very church which has robbed the law of God of its seal, by tearing away the true Sabbath, and erecting a counterfeit in its place. And we do not understand, either from the prophecy or from history, that those persons whom Abubekr charged his followers not to molest were in possession of the seal of God, or necessarily constituted the people of God. Who they were, and for what reason they were spared, the meager testimony of Gibbon does not inform us, and we have no other means of knowing; but we have every reason to believe that none of these who had the seal of God were molested, while another class, who emphatically had it not, were put to the sword; and thus the specifications of the prophecy are amply met.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 500–502.

> „Aceștia erau, fără îndoială, o categorie de călugări sau vreo altă ramură a Bisericii Romano-Catolice. Împotriva acestora au fost îndreptate armele mahomedanilor. Și ni se pare că există o deosebită potrivire, dacă nu chiar intenție, în a-i descrie ca pe aceia care nu aveau sigiliul lui Dumnezeu pe frunțile lor; întrucât aceasta este tocmai biserica care a jefuit Legea lui Dumnezeu de sigiliul ei, înlăturând adevăratul Sabat și ridicând în locul lui un contrafăcut. Și nu înțelegem, nici din profeție, nici din istorie, că acele persoane pe care Abubekr le-a însărcinat pe urmașii săi să nu le molesteze erau în posesia sigiliului lui Dumnezeu sau că alcătuiau în mod necesar poporul lui Dumnezeu. Cine erau ele și din ce motiv au fost cruțate, mărturia sumară a lui Gibbon nu ne spune, și nu avem niciun alt mijloc de a ști; dar avem toate motivele să credem că niciunul dintre aceia care aveau sigiliul lui Dumnezeu nu a fost molestat, în timp ce o altă categorie, care în mod categoric nu îl avea, a fost trecută prin sabie; și astfel specificațiile profeției sunt pe deplin împlinite.” Uriah Smith, Daniel and Revelation, 500–502.

Abubakar consolidated Mohammed’s followers into a Caliphate after Mohammed’s death, so even though they are two different historical figures, taken together they represent the beginning of the testimony of Islam of the first woe, and the historical figure who marks the history of the first woe is Mohammed.

Abubakar a întărit adepții lui Mohammed într-un Califat după moartea lui Mohammed; astfel, deși sunt două figuri istorice diferite, luați împreună, ei reprezintă începutul mărturiei islamului a celei dintâi nenorociri, iar figura istorică ce marchează istoria celei dintâi nenorociri este Mohammed.

In the beginning history of the second woe, Mohammed II conquered Constantinople in 1453. In 1449, four angels, representing Islam were loosed. The beginning and ending of the first woe, is marked by a Mohammed, the first and second respectively. Prophetically the beginning and ending of the history of the first woe, bears the signature of Alpha and Omega.

În istoria de început a celui de-al doilea vai, Mahomed al II-lea a cucerit Constantinopolul în 1453. În 1449, au fost dezlegați patru îngeri, reprezentând islamul. Începutul și sfârșitul primului vai sunt marcate de câte un Mahomed, primul și, respectiv, al doilea. Din punct de vedere profetic, începutul și sfârșitul istoriei primului vai poartă semnătura lui Alfa și Omega.

The beginning of the second woe includes a time prophecy of four angels, who represent Islam who were then loosed, and then restrained on August 11, 1840. From that point until October 22, 1844, the sealing of the one hundred and forty-four thousand is illustrated. The beginning of the second woe identifies the loosing of Islam, and the ending marks the restraining of Islam. Both the first and second woe have precise prophetic markers tying their beginnings to the endings.

Începutul celui de-al doilea vai include o profeție de timp despre patru îngeri, care reprezintă islamul, care atunci au fost dezlegați, iar apoi restrânși la 11 august 1840. Din acel moment până la 22 octombrie 1844 este ilustrată sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Începutul celui de-al doilea vai identifică dezlegarea islamului, iar sfârșitul marchează restrângerea islamului. Atât primul, cât și al doilea vai au repere profetice precise, care le leagă începuturile de sfârșituri.

The first two woes are to be placed upon one another, “line upon line,” in order to identify the third woe. One of the prophetic characteristics that is identified by the first two witnesses of Islam is that they represent a specific period of time that marks the beginning and ending with the signature of Alpha and Omega. They also possess a secondary signature, for the beginning of the first woe, identifies the sealing of God’s people, and the ending of the second woe, also identifies the sealing of God’s people.

Primele două vaiuri trebuie aşezate unul peste altul, „poruncă peste poruncă”, pentru a identifica al treilea vai. Una dintre caracteristicile profetice identificate prin primii doi martori ai islamului este aceea că ei reprezintă o perioadă specifică de timp, care marchează începutul şi sfârşitul cu semnătura lui Alfa şi Omega. Ei posedă şi o semnătură secundară, căci începutul primului vai identifică sigilarea poporului lui Dumnezeu, iar sfârşitul celui de-al doilea vai identifică, de asemenea, sigilarea poporului lui Dumnezeu.

The third woe arrived when Islam suddenly and unexpectedly attacked the earth beast of Revelation thirteen, thus beginning the period of the sealing. The sealing of the one-hundred and forty-four thousand ends at the soon-coming Sunday law, and in response to that apostasy national apostasy is followed by national ruin. As typified with pagan Rome and papal Rome national ruin is accomplished by God’s trumpet judgments. The three woes are also trumpets. Islam of the third woe, will strike suddenly and unexpectedly again at the soon coming Sunday law in the United States, when the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand ends. That period has been typified by the beginning period of the first woe, and also by the ending period of the second woe.

Al treilea vai a sosit atunci când Islamul a atacat deodată și pe neașteptate fiara pământului din Apocalipsa treisprezece, începând astfel perioada sigilării. Sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii se încheie la legea duminicală care urmează să vină în curând, iar, ca răspuns la acea apostazie, apostazia națională este urmată de ruină națională. Așa cum a fost prefigurat prin Roma păgână și Roma papală, ruina națională este adusă la îndeplinire prin judecățile trâmbițelor lui Dumnezeu. Cele trei vaiuri sunt, de asemenea, trâmbițe. Islamul celui de-al treilea vai va lovi din nou, deodată și pe neașteptate, la legea duminicală care urmează să vină în curând în Statele Unite, când perioada sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii se încheie. Acea perioadă a fost prefigurată de perioada de început a primului vai și, de asemenea, de perioada de încheiere a celui de-al doilea vai.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> And Sarah saw the son of Hagar the Egyptian, which she had born unto Abraham, mocking. Wherefore she said unto Abraham, Cast out this bondwoman and her son: for the son of this bondwoman shall not be heir with my son, even with Isaac. And the thing was very grievous in Abraham’s sight because of his son. And God said unto Abraham, Let it not be grievous in thy sight because of the lad, and because of thy bondwoman; in all that Sarah hath said unto thee, hearken unto her voice; for in Isaac shall thy seed be called. And also of the son of the bondwoman will I make a nation, because he is thy seed. And Abraham rose up early in the morning, and took bread, and a bottle of water, and gave it unto Hagar, putting it on her shoulder, and the child, and sent her away: and she departed, and wandered in the wilderness of Beersheba. And the water was spent in the bottle, and she cast the child under one of the shrubs. And she went, and sat her down over against him a good way off, as it were a bowshot: for she said, Let me not see the death of the child. And she sat over against him, and lift up her voice, and wept. And God heard the voice of the lad; and the angel of God called to Hagar out of heaven, and said unto her, What aileth thee, Hagar? fear not; for God hath heard the voice of the lad where he is. Arise, lift up the lad, and hold him in thine hand; for I will make him a great nation. And God opened her eyes, and she saw a well of water; and she went, and filled the bottle with water, and gave the lad drink. And God was with the lad; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:9–20.

> I Sara a văzut pe fiul Agarului, egipteanca, pe care aceasta îl născuse lui Avraam, batjocorind. De aceea i-a zis lui Avraam: Izgonește pe această roabă și pe fiul ei; căci fiul acestei roabe nu va moșteni împreună cu fiul meu, adică cu Isaac. Lucrul acesta a fost foarte dureros în ochii lui Avraam din pricina fiului său. Dar Dumnezeu i-a zis lui Avraam: Să nu fie dureros în ochii tăi din pricina copilului și din pricina roabei tale; în tot ce-ți spune Sara, ascultă de glasul ei, căci în Isaac îți va fi chemată sămânța. Și voi face și din fiul roabei un neam, pentru că este sămânța ta. Avraam s-a sculat dis-de-dimineață, a luat pâine și un burduf cu apă și i le-a dat Agarului, punându-le pe umărul ei, împreună cu copilul, și a trimis-o departe. Ea a plecat și a rătăcit prin pustia Beer-Șebei. Când s-a isprăvit apa din burduf, a aruncat copilul sub unul dintre tufișuri. Apoi s-a dus și a șezut jos în fața lui, la o depărtare bună, cam cât bătaia unui arc; căci zicea: Să nu văd moartea copilului. Și a șezut în fața lui, și și-a ridicat glasul și a plâns. Dumnezeu a auzit glasul copilului; și îngerul lui Dumnezeu a chemat-o pe Agar din ceruri și i-a zis: Ce ai, Agar? Nu te teme, căci Dumnezeu a auzit glasul copilului acolo unde este. Scoală-te, ridică copilul și ține-l de mână, căci voi face din el un neam mare. Și Dumnezeu i-a deschis ochii, și ea a văzut o fântână cu apă; s-a dus, a umplut burduful cu apă și i-a dat copilului să bea. Și Dumnezeu a fost cu copilul; el a crescut, a locuit în pustie și a ajuns arcaș. Geneza 21:9–20.

Back to Articles