Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Two

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și doi

The Prophetic Joining: From Ancient Israel’s Division to the United States’ End

Îmbinarea profetică: De la divizarea Israelului antic până la sfârșitul Statelor Unite

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The testimony of Jeroboam’s rebellion is also the history of ancient Israel’s division into two nations. The northern kingdom made up of ten tribes was known as Israel, or sometimes Ephraim, and the southern kingdom was known as Judah. In the time of Ezekiel, the kingdom had already been two kingdoms for many years, and in chapter thirty-seven, Ezekiel was given a prophecy identifying that the two kingdoms would once again become one nation. That prophecy was fulfilled in the beginning history of the earth beast (the United States), and is fulfilled for the final time at the end of the United States, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Kết quả của sự phản nghịch của Giê-rô-bô-am cũng là lịch sử về sự phân chia của Y-sơ-ra-ên thời cổ thành hai quốc gia. Vương quốc phương bắc gồm mười chi phái được gọi là Y-sơ-ra-ên, hoặc đôi khi là Ép-ra-im, còn vương quốc phương nam được gọi là Giu-đa. Vào thời Ê-xê-chi-ên, vương quốc ấy đã bị phân thành hai vương quốc trong nhiều năm, và trong chương ba mươi bảy, Ê-xê-chi-ên đã nhận được một lời tiên tri xác định rằng hai vương quốc ấy một lần nữa sẽ trở nên một quốc gia. Lời tiên tri ấy đã được ứng nghiệm trong lịch sử buổi đầu của con thú từ đất (Hoa Kỳ), và được ứng nghiệm lần cuối vào lúc kết thúc của Hoa Kỳ, vì Đức Chúa Jêsus luôn dùng sự khởi đầu của một sự việc để minh họa cho sự kết thúc của sự việc ấy.

The rebellion of Jeroboam at the time that Israel was divided into two kingdoms, represents a rebellion at the beginning of the United States, and also at the end of the United States. The rebellion in the beginning and ending of the United States includes the joining of two kingdoms. Revelation chapter eighteen, as repeatedly cited from the writings of Sister White in these articles, represents two calls to the churches. The two nations that are joined during the hour of the Sunday law crisis is the one-hundred and forty-four thousand, and God’s other flock that are still in Babylon.

Revolta lui Ieroboam, în vremea când Israel a fost împărțit în două împărății, reprezintă o revoltă la începutul Statelor Unite și, de asemenea, la sfârșitul Statelor Unite. Revolta de la începutul și de la sfârșitul Statelor Unite include unirea a două împărății. Capitolul optsprezece din Apocalipsa, așa cum este citat în mod repetat din scrierile Sorei White în aceste articole, reprezintă două chemări către biserici. Cele două națiuni care sunt unite în timpul ceasului crizei legii duminicale sunt cei o sută patruzeci și patru de mii și cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care se află încă în Babilon.

The two nations that were joined in the Millerite history were Judah and Ephraim. They were joined when the individual indignations against the two kingdoms respectively ended in 1798 and then in 1844. The word “moreover” in Ezekiel chapter thirty-seven, allows us to be certain of this application. The word “moreover” means to place the message that follows “moreover,” over the message that preceded the word “moreover.”

Cele două națiuni care au fost unite în istoria millerită au fost Iuda și Efraim. Ele au fost unite atunci când perioadele distincte de indignare împotriva celor două împărății s-au încheiat, respectiv, în 1798 și apoi în 1844. Cuvântul „mai mult” din capitolul treizeci și șapte al cărții lui Ezechiel ne îngăduie să fim siguri de această aplicare. Cuvântul „mai mult” înseamnă a așeza mesajul care urmează după „mai mult” peste mesajul care a precedat cuvântul „mai mult”.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. Ezekiel 37:15–17.

> Cuvântul Domnului mi-a vorbit din nou, zicând: „Și tu, fiul omului, ia-ți un lemn și scrie pe el: «Pentru Iuda și pentru copiii lui Israel, tovarășii lui.» Apoi ia un alt lemn și scrie pe el: «Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui.» Și apropie-le unul de altul, ca să alcătuiască un singur lemn; și ele vor deveni una în mâna ta.” Ezechiel 37:15–17.

Ezekiel is applying the prophetic principle of repeat and enlarge when he states, “moreover.” Ezekiel is to take two sticks, one for Judah and one for Ephraim, and take the prophecy illustrated with the two sticks and place it over the top of the previous prophecy. The previous prophetic illustration began in verse one when Ezekiel was carried to a valley of dead dry bones.

Ezekiel använde den profetiska principen att upprepa och utvidga när han säger: ”Dessutom.” Hesekiel skulle ta två stavar, en för Juda och en för Efraim, och ta profetian som åskådliggörs genom de två stavarna och lägga den ovanpå den föregående profetian. Den föregående profetiska åskådningen började i vers ett, när Hesekiel fördes till en dal med döda, torra ben.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Therefore prophesy and say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, O my people, I will open your graves, and cause you to come up out of your graves, and bring you into the land of Israel. And ye shall know that I am the Lord, when I have opened your graves, O my people, and brought you up out of your graves, And shall put my spirit in you, and ye shall live, and I shall place you in your own land: then shall ye know that I the Lord have spoken it, and performed it, saith the Lord. Ezekiel 37:1–14.

> Mâna Domnului a fost peste mine și m-a scos afară prin Duhul Domnului și m-a așezat în mijlocul văii, care era plină de oase. Și m-a făcut să trec pe lângă ele de jur împrejur; și, iată, erau foarte multe pe fața văii; și, iată, erau foarte uscate. Și El mi-a zis: „Fiul omului, vor putea oare oasele acestea să trăiască?” Iar eu am răspuns: „Doamne Dumnezeule, Tu știi.” Din nou mi-a zis: „Prorocește asupra acestor oase și spune-le: «Oase uscate, ascultați cuvântul Domnului. Așa zice Domnul Dumnezeu către oasele acestea: Iată, voi face să intre în voi suflare, și veți trăi. Și voi pune pe voi vine, voi face să crească pe voi carne, vă voi acoperi cu piele și voi pune în voi suflare, și veți trăi; și veți cunoaște că Eu sunt Domnul.»” Așadar, am prorocit cum mi se poruncise; și, pe când prorocem, s-a făcut un vuiet și, iată, o mișcare; și oasele s-au apropiat, fiecare os la osul lui. Și m-am uitat, și iată că pe ele au venit vine și carne, și pielea le-a acoperit pe deasupra; dar nu era suflare în ele. Atunci mi-a zis: „Prorocește vântului, prorocește, fiul omului, și spune vântului: «Așa zice Domnul Dumnezeu: Vino din cele patru vânturi, suflare, și suflă peste acești morți, ca să trăiască.»” Și am prorocit cum îmi poruncise; și suflarea a intrat în ei, și au trăit, și au stat în picioare, o oaste foarte mare. Atunci mi-a zis: „Fiul omului, oasele acestea sunt întreaga casă a lui Israel; iată, ei zic: «Oasele noastre s-au uscat și nădejdea noastră a pierit; suntem nimiciți.» De aceea, prorocește și spune-le: «Așa zice Domnul Dumnezeu: Iată, poporul Meu, vă voi deschide mormintele, vă voi scoate din mormintele voastre și vă voi aduce în țara lui Israel. Și veți cunoaște că Eu sunt Domnul, când vă voi deschide mormintele, poporul Meu, și vă voi scoate din mormintele voastre. Și voi pune Duhul Meu în voi, și veți trăi, și vă voi așeza în țara voastră; atunci veți cunoaște că Eu, Domnul, am vorbit și am împlinit», zice Domnul.” Ezechiel 37:1–14.

From the very beginning of these articles, we have shown that the valley of dead bones represents God’s people in the last days, and that the message of the four winds that causes them to stand upon their feet as a mighty army, is the Midnight Cry message identifying Islam of the third Woe. Sister White identifies the bones as God’s people.

Încă de la începutul acestor articole, am arătat că valea oaselor moarte îi reprezintă pe copiii lui Dumnezeu din zilele de pe urmă și că solia celor patru vânturi, care îi face să se ridice pe picioarele lor ca o oaste mare, este solia Strigătului de la Miezul Nopții, care identifică Islamul celei de-a treia Vai. Sora White identifică oasele ca fiind poporul lui Dumnezeu.

> “I lay down my pen and lift up my soul in prayer, that the Lord would breathe upon his backslidden people, which are as dry bones, that they may live.” General Conference Bulletin, February 4, 1893.

> „Îmi aștern condeiul și îmi înalț sufletul în rugăciune, ca Domnul să sufle peste poporul Său decăzut, care este ca niște oase uscate, pentru ca el să trăiască.” General Conference Bulletin, 4 februarie 1893.

We have shown in previous articles that the prophetic message identifying July 18, 2020, was erroneous, and that the false proclamation marked the arrival of the first disappointment and tarrying time in the parable of the ten virgins. Though the proclamation of time was legitimate in the Millerite period, after 1844, there was never to be another message hung upon time. When Future for America made the proclamation of July 18, 2020, they slid back to a history that the proclamation of time was acceptable and in so doing they sinned, and they were slain in the street of the great city of Revelation chapter eleven. Dead in the street, they then needed to be resurrected, as were the two witnesses after three and a half days.

În articolele anterioare am arătat că mesajul profetic care identifica data de 18 iulie 2020 a fost eronat și că acea proclamare falsă a marcat sosirea primei dezamăgiri și a timpului de întârziere din parabola celor zece fecioare. Deși proclamarea timpului a fost legitimă în perioada millerită, după 1844 nu mai trebuia să existe niciodată un alt mesaj atârnat de timp. Când Future for America a făcut proclamarea datei de 18 iulie 2020, ei au alunecat înapoi într-o istorie în care proclamarea timpului era acceptabilă și, făcând astfel, au păcătuit, iar ei au fost uciși pe ulița cetății celei mari din Apocalipsa capitolul unsprezece. Morți pe uliță, ei aveau apoi nevoie să fie înviați, așa cum au fost cei doi martori după trei zile și jumătate.

> “The dry bones need to be breathed upon by the Holy Spirit of God, that they may come into action, as by a resurrection from the dead.” Bible Training School, December 1, 1903.

> „Oasele uscate trebuie să fie suflate de Duhul Sfânt al lui Dumnezeu, pentru ca ele să intre în acțiune, ca printr-o înviere din morți.” Bible Training School, 1 decembrie 1903.

In previous articles we have shown that the message of the four winds that resurrects the two witnesses, is the message of Islam of the third Woe, and that the message is the Midnight Cry message of the last days. Ezekiel says, “moreover,” and in so doing identified that during the history that illustrates the proclamation of the Midnight Cry, two sticks, one represented as Ephraim and one as Judah, were to be joined together and become one nation. The parable of the ten virgins is fulfilled in the last days, “to the very letter,” as it was fulfilled in Millerite history. In the period when the Midnight Cry was fulfilled in the Millerite history, and again in the fulfillment of the last days, “two sticks” were and will be joined together.

În articolele anterioare am arătat că solia celor patru vânturi, care îi învie pe cei doi martori, este solia Islamului din al treilea Vai și că această solie este solia Strigătului de la Miezul Nopții al zilelor de pe urmă. Ezechiel spune: „mai mult”, și, făcând astfel, a identificat că, în timpul istoriei care ilustrează proclamarea Strigătului de la Miezul Nopții, două toiege, unul reprezentat ca Efraim și unul ca Iuda, urmau să fie unite și să devină o singură națiune. Pilda celor zece fecioare se împlinește în zilele de pe urmă, „până la ultima literă”, așa cum s-a împlinit în istoria millerită. În perioada în care Strigătul de la Miezul Nopții s-a împlinit în istoria millerită și, din nou, în împlinirea zilelor de pe urmă, „două toiege” au fost și vor fi unite împreună.

The two sticks represented the northern (Ephraim) and southern kingdoms (Judah) of ancient Israel. We have also shown that William Miller was typified by Elijah, and that during the three-and-a-half years of drought Elijah had gone to the widow of Zarephath.

Cele două toiege reprezentau regatele de nord (Efraim) și de sud (Iuda) ale Israelului antic. Am arătat, de asemenea, că William Miller a fost prefigurat de Ilie și că, în timpul celor trei ani și jumătate de secetă, Ilie mersese la văduva din Sarepta.

> And the word of the Lord came unto him, saying, Arise, get thee to Zarephath, which belongeth to Zidon, and dwell there: behold, I have commanded a widow woman there to sustain thee. So he arose and went to Zarephath. And when he came to the gate of the city, behold, the widow woman was there gathering of sticks: and he called to her, and said, Fetch me, I pray thee, a little water in a vessel, that I may drink. And as she was going to fetch it, he called to her, and said, Bring me, I pray thee, a morsel of bread in thine hand. And she said, As the Lord thy God liveth, I have not a cake, but an handful of meal in a barrel, and a little oil in a cruse: and, behold, I am gathering two sticks, that I may go in and dress it for me and my son, that we may eat it, and die. And Elijah said unto her, Fear not; go and do as thou hast said: but make me thereof a little cake first, and bring it unto me, and after make for thee and for thy son. For thus saith the Lord God of Israel, The barrel of meal shall not waste, neither shall the cruse of oil fail, until the day that the Lord sendeth rain upon the earth. And she went and did according to the saying of Elijah: and she, and he, and her house, did eat many days. 1 Kings 17:8–15.

> Și cuvântul Domnului a venit la el, zicând: „Scoală-te, du-te la Sarepta, care ține de Sidon, și locuiește acolo; iată, am poruncit acolo unei femei văduve să te hrănească.” Atunci el s-a sculat și s-a dus la Sarepta. Și când a ajuns la poarta cetății, iată că femeia văduvă era acolo, strângând lemne; și el a chemat-o și i-a zis: „Adu-mi, te rog, puțină apă într-un vas, ca să beau.” Și pe când se ducea ea să-i aducă, a chemat-o și i-a zis: „Adu-mi, te rog, și o bucățică de pâine în mâna ta.” Dar ea a zis: „Viu este Domnul Dumnezeul tău, că n-am nicio turtă, ci numai un pumn de făină într-un vas și puțin untdelemn într-un urcior; și iată, strâng două lemne, ca să intru și să pregătesc pentru mine și pentru fiul meu, ca să mâncăm și să murim.” Și Ilie i-a zis: „Nu te teme; du-te și fă cum ai zis; dar fă-mi mie din aceasta mai întâi o turtă mică și adu-mi-o, iar după aceea să faci pentru tine și pentru fiul tău. Căci așa vorbește Domnul Dumnezeul lui Israel: Făina din vas nu se va împuțina și untdelemnul din urcior nu va lipsi până în ziua când Domnul va da ploaie pe fața pământului.” Și ea s-a dus și a făcut după cuvântul lui Ilie; și au mâncat ea, el și casa ei multe zile. 1 Împărați 17:8–15.

The “many days” in the passage is the three-and-a-half years that Ahab searched for Elijah and represented the twelve-hundred-and-sixty years of papal persecution. Concerning the “many days” of papal persecution, Jesus said:

„Multele zile” din acest pasaj sunt cei trei ani și jumătate în care Ahab l-a căutat pe Ilie și au reprezentat cei o mie două sute șaizeci de ani ai persecuției papale. Cu privire la „multele zile” ale persecuției papale, Isus a spus:

> And except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened. Matthew 24:22.

> Și dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nicio făptură n-ar fi fost mântuită; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate. Matei 24:22.

Sister White directly identifies Jesus’ pronouncement of “those days” as the period of papal persecution.

Sora White identifică în mod direct rostirea de către Isus a expresiei „zilele acelea” drept perioada persecuției papale.

> “The persecution of the church did not continue throughout the entire period of the 1260 years. God in mercy to His people cut short the time of their fiery trial. In foretelling the ‘great tribulation’ to befall the church, the Saviour said: ‘Except those days should be shortened, there should no flesh be saved: but for the elect’s sake those days shall be shortened.’ Matthew 24:22. Through the influence of the Reformation the persecution was brought to an end prior to 1798.” The Great Controversy, 266, 267.

> “Prigoana împotriva bisericii nu a continuat pe tot parcursul întregii perioade de 1260 de ani. Dumnezeu, în îndurarea Sa față de poporul Său, a scurtat timpul încercării lor de foc. Vestind mai dinainte „necazul cel mare” care avea să vină peste biserică, Mântuitorul a spus: „Și, dacă zilele acelea n-ar fi fost scurtate, nimeni n-ar scăpa; dar, din pricina celor aleși, zilele acelea vor fi scurtate.” Matei 24:22. Prin influența Reformei, prigoana a fost adusă la sfârșit înainte de 1798.” Tragedia veacurilor, 266, 267.

The “many days” that Elijah was sustained by the widow, were also the “many days” of papal persecution identified by Daniel.

„Zilele multe” în care Ilie a fost susținut de văduvă au fost, de asemenea, „zilele multe” ale persecuției papale identificate de Daniel.

> And they that understand among the people shall instruct many: yet they shall fall by the sword, and by flame, by captivity, and by spoil, many days. Now when they shall fall, they shall be holpen with a little help: but many shall cleave to them with flatteries. And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. Daniel 11:33–35.

> Și cei ce au pricepere în popor vor învăța pe mulți; totuși vor cădea de sabie și de flacără, prin robie și prin jaf, multe zile. Iar când vor cădea, vor fi ajutați cu puțin ajutor; dar mulți se vor alipi de ei cu lingușiri. Și unii dintre cei cu pricepere vor cădea, ca să fie încercați, curățiți și albiți, până la vremea sfârșitului; căci aceasta este încă pentru vremea hotărâtă. Daniel 11:33–35.

The “time of the end,” which is also the “time appointed” in the verses, was 1798, and it marked the end of papal persecution, as had been typified by Elijah’s time with the widow of Zarephath. In that history the widow, representing an unmarried church, was identified as the church in the wilderness in chapter twelve of the book of Revelation. She was gathering two sticks, not one stick or ten sticks, but two sticks. Ezekiel was to take two sticks, one for the northern kingdom of Israel and one for the southern kingdom of Israel and join them together to make one stick. Those two kingdoms had both been scattered for twenty-five hundred and twenty years, but God’s promise was that He would gather them. The woman was gathering the two sticks that were to be joined together, and she was doing so “until the day that the Lord sendeth rain upon the earth.”

„Vremea sfârșitului”, care este de asemenea „vremea hotărâtă” din versete, a fost anul 1798 și a marcat sfârșitul persecuției papale, așa cum fusese preînchipuit prin perioada lui Ilie la văduva din Sarepta. În acea istorie, văduva, reprezentând o biserică necăsătorită, a fost identificată ca biserica din pustie în capitolul doisprezece al cărții Apocalipsa. Ea aduna două lemne, nu un lemn sau zece lemne, ci două lemne. Ezechiel trebuia să ia două lemne, unul pentru împărăția de nord a lui Israel și unul pentru împărăția de sud a lui Israel, și să le unească împreună pentru a face un singur lemn. Aceste două împărății fuseseră amândouă risipite timp de două mii cinci sute douăzeci de ani, dar făgăduința lui Dumnezeu era că El le va aduna. Femeia aduna cele două lemne care urmau să fie unite și făcea aceasta „până în ziua când Domnul va trimite ploaie pe pământ”.

The day when the Lord sent “rain” was identifying the Midnight Cry of Millerite history, that reached its conclusion on October 22, 1844, when the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected from 1798 (the end of the first indignation), through until October 22, 1844 (the end of the last indignation). In that period of time, the Midnight Cry message, represented in Ezekiel’s illustration of the valley of bones was fulfilled, when the two sticks of the northern and southern kingdoms were joined to form one nation, with one king, for on October 22, 1844, Christ came before the Father and received a kingdom.

Ziua în care Domnul a trimis „ploaie” identifica Strigătul de la Miezul Nopții din istoria millerită, care și-a atins încheierea la 22 octombrie 1844, când Solul Legământului a venit deodată la templul pe care El îl ridicase din 1798 (sfârșitul primei indignări) până la 22 octombrie 1844 (sfârșitul ultimei indignări). În acea perioadă de timp, mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, reprezentat în ilustrația lui Ezechiel despre valea oaselor, s-a împlinit, când cele două toiege ale împărățiilor de nord și de sud au fost unite pentru a forma o singură națiune, cu un singur împărat, căci la 22 octombrie 1844, Hristos a venit înaintea Tatălui și a primit o împărăție.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> „Venirea lui Hristos, ca Marele nostru-Preot, în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este înfățișată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prevestită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este, de asemenea, reprezentat prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în parabola celor zece fecioare, din Matei 25.” Tragedia veacurilor, 426.

Christ received a kingdom on October 22, 1844, as identified in Daniel.

Hristos a primit o împărăție la 22 octombrie 1844, așa cum este arătat în Daniel.

> I saw in the night visions, and, behold, one like the Son of man came with the clouds of heaven, and came to the Ancient of days, and they brought him near before him. And there was given him dominion, and glory, and a kingdom, that all people, nations, and languages, should serve him: his dominion is an everlasting dominion, which shall not pass away, and his kingdom that which shall not be destroyed. Daniel 7:13, 14.

> Viziunile nopții mele au fost acestea: și iată că pe norii cerurilor a venit unul ca un Fiu al omului; a înaintat spre Cel Îmbătrânit de zile și a fost adus înaintea Lui. Și I s-au dat stăpânirea, slava și împărăția, pentru ca toate popoarele, neamurile și limbile să-I slujească. Stăpânirea Lui este o stăpânire veșnică și nu va trece nicidecum, iar împărăția Lui nu va fi nimicită niciodată. Daniel 7:13, 14.

When Ezekiel’s two sticks are joined together, they have one king over them.

Când cele două toiege ale lui Ezechiel sunt unite împreună, au un singur împărat peste ele.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Ezekiel 37:24, 25.

> I Dawid, sługa mój, będzie królem nad nimi; i wszyscy będą mieli jednego pasterza; będą też postępować według moich sądów i strzec moich ustaw, i wykonywać je. I będą mieszkać w ziemi, którą dałem Jakubowi, słudze memu, w której mieszkali wasi ojcowie; i będą w niej mieszkać oni, i ich synowie, i synowie ich synów na wieki; a sługa mój, Dawid, będzie ich księciem na wieki. Ezechiela 37:24, 25.

All the prophets agree with one another, and king David is Christ who came before the Father on October 22, 1844, and received a kingdom that had been gathered together from the two sticks of Israel (the northern kingdom) and Judah (the southern kingdom). The scattering of the two kingdoms ended during the forty-six years from 1798 to 1844, as Christ raised a temple that had been desolated and trampled down. When He raised the temple, He then suddenly came unto His temple as the Messenger of the Covenant, in fulfillment of Malachi chapter three. Ezekiel agrees with that fact, for all the prophets agree with one another.

Toți prorocii sunt în deplin acord unii cu alții, iar împăratul David este Hristos, care a venit înaintea Tatălui la 22 octombrie 1844 și a primit o împărăție alcătuită din cele două toiege ale lui Israel (împărăția de nord) și Iuda (împărăția de sud), adunate laolaltă. Împrăștierea celor două împărății s-a încheiat în timpul celor patruzeci și șase de ani, din 1798 până în 1844, când Hristos a ridicat un templu care fusese pustiit și călcat în picioare. Când a ridicat templul, atunci a venit deodată la templul Său ca Sol al Legământului, în împlinirea capitolului al treilea din Maleahi. Ezechiel este de acord cu acest fapt, căci toți prorocii sunt în deplin acord unii cu alții.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. Ezekiel 37:24–27.

> Și robul Meu David va fi împărat peste ei, și toți vor avea un singur păstor; vor umbla și în judecățile Mele, vor păzi rânduielile Mele și le vor împlini. Ei vor locui în țara pe care am dat-o robului Meu Iacov, în care au locuit părinții voștri; vor locui în ea ei, copiii lor și copiii copiilor lor pentru totdeauna; iar robul Meu David va fi voievodul lor pe vecie. Mai mult, voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza, îi voi înmulți și Îmi voi pune Locașul Meu cel Sfânt în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi și el cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Ezechiel 37:24–27.

It is Christ that erects the temple.

Hristos este Cel care zidește templul.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. And the crowns shall be to Helem, and to Tobijah, and to Jedaiah, and to Hen the son of Zephaniah, for a memorial in the temple of the Lord. And they that are far off shall come and build in the temple of the Lord, and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me unto you. And this shall come to pass, if ye will diligently obey the voice of the Lord your God. Zechariah 6:12–15.

> I mówiąc do niego, powiedz: Tak mówi Pan Zastępów: Oto mąż, którego imię brzmi Latorośl; wyrośnie ze swego miejsca i zbuduje świątynię Pana. Tak, on zbuduje świątynię Pana; i poniesie chwałę, i zasiądzie, i będzie panował na swoim tronie; i będzie kapłanem na swoim tronie; a rada pokoju będzie między nimi oboma. A korony będą dla Helema, i dla Tobiasza, i dla Jedajasza, i dla Hena, syna Sofoniasza, na pamiątkę w świątyni Pana. A ci, którzy są daleko, przyjdą i będą budować w świątyni Pana, i poznacie, że Pan Zastępów posłał mnie do was. I stanie się to, jeśli pilnie będziecie słuchać głosu Pana, waszego Boga. Zachariasza 6:12–15.

Christ is the BRANCH, and He identified that if they destroyed His temple that He would raise it in three days, to which the Jews replied that it took forty-six years to build the temple.

Hristos este MLĂDIȚA și El a arătat că, dacă vor distruge Templul Său, îl va ridica în trei zile, la care iudeii au răspuns că a fost nevoie de patruzeci și șase de ani pentru a zidi Templul.

> Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? John 2:18–20.

> Atunci iudeii au răspuns și I-au zis: „Ce semn ne arăți, fiindcă faci aceste lucruri?” Isus a răspuns și le-a zis: „Dărâmați templul acesta, și în trei zile îl voi ridica.” Atunci iudeii au zis: „Templul acesta a fost zidit în patruzeci și șase de ani, și Tu îl vei ridica în trei zile?” Ioan 2:18–20.

Christ was speaking of His body in the passage, but all the prophets are speaking more about the last days than the days in which they lived. The resurrection of Christ on the third day, represented the resurrection of the dead bones during the outpouring of the Holy Spirit in the Midnight Cry. The rain that is the subject of Elijah’s testimony, was manifested during the climax of his confrontation with the prophets of Baal and Ashtaroth. It was then demonstrated that the God of Elijah was the true God, and also that Elijah was the true prophet.

Kristo sedang berbicara tentang tubuh-Nya dalam bagian itu, tetapi semua nabi lebih banyak berbicara tentang hari-hari terakhir daripada tentang zaman mereka hidup. Kebangkitan Kristus pada hari yang ketiga melambangkan kebangkitan tulang-tulang mati pada waktu pencurahan Roh Kudus dalam Seruan Tengah Malam. Hujan yang menjadi pokok kesaksian Elia dinyatakan pada saat puncak konfrontasinya dengan nabi-nabi Baal dan Asytoret. Pada waktu itulah diperlihatkan bahwa Allah Elia adalah Allah yang benar, dan juga bahwa Elia adalah nabi yang benar.

At the arrival of the first disappointment, it was manifested that the Protestants had become false prophets, as typified by the prophets of Baal and Ashtaroth. The tarrying time then began, and led to the message of the Midnight Cry, that led to Christ suddenly coming to His temple. The Midnight Cry is represented by Ezekiel’s message that brings the bones up as a mighty army. Moreover, during that period (forty-six years), the two sticks were to be joined together to produce one nation, with one king.

La apariția primei dezamăgiri, s-a manifestat că protestanții deveniseră proroci mincinoși, așa cum erau preînchipuiți de prorocii lui Baal și Aștoret. Atunci a început timpul de întârziere și a condus la solia Strigătului de la Miezul Nopții, care a dus la venirea pe neașteptate a lui Hristos la templul Său. Strigătul de la Miezul Nopții este reprezentat de solia lui Ezechiel care ridică oasele ca o oaste mare. Mai mult, în cursul acelei perioade (patruzeci și șase de ani), cele două toiege urmau să fie unite împreună pentru a alcătui o singură națiune, cu un singur împărat.

> The word of the Lord came again unto me, saying, Moreover, thou son of man, take thee one stick, and write upon it, For Judah, and for the children of Israel his companions: then take another stick, and write upon it, For Joseph, the stick of Ephraim, and for all the house of Israel his companions: And join them one to another into one stick; and they shall become one in thine hand. And when the children of thy people shall speak unto thee, saying, Wilt thou not shew us what thou meanest by these? Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:15–23.

> Cuvântul Domnului mi-a vorbit din nou, zicând: „Tu, fiul omului, ia-ți un lemn și scrie pe el: «Pentru Iuda și pentru copiii lui Israel, tovarășii lui.» Apoi ia un alt lemn și scrie pe el: «Pentru Iosif, lemnul lui Efraim, și pentru toată casa lui Israel, tovarășii lui.» Și apropie-le unul de altul, ca să fie un singur lemn, și ele vor deveni una în mâna ta. Iar când copiii poporului tău îți vor vorbi, zicând: «Nu ne vei arăta ce înseamnă acestea?», să le spui: «Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua lemnul lui Iosif, care este în mâna lui Efraim, și semințiile lui Israel, tovarășii lui, și le voi uni cu el, adică cu lemnul lui Iuda, și voi face din ele un singur lemn, și ele vor fi una în mâna Mea.» Lemnele pe care vei scrie să fie în mâna ta înaintea ochilor lor. Și să le spui: «Așa vorbește Domnul Dumnezeu: Iată, voi lua pe copiii lui Israel din mijlocul neamurilor, încotro s-au dus, îi voi aduna din toate părțile și-i voi aduce înapoi în țara lor. Voi face din ei un singur neam în țară, pe munții lui Israel; și un singur împărat va fi împărat peste ei toți; nu vor mai fi două neamuri și nu vor mai fi împărțiți în două împărății. Nici nu se vor mai spurca prin idolii lor, prin lucrurile lor urâcioase sau prin vreuna din fărădelegile lor; ci îi voi izbăvi din toate locuințele lor în care au păcătuit și-i voi curăți; astfel ei vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor.» Ezechiel 37:15–23.

The two sticks which the widow was gathering in advance of Elijah’s rain at the Midnight Cry, were the northern and southern kingdoms of Israel that had been scattered and were to be gathered into one nation on October 22, 1844, when the antitypical Day of Atonement began, for the promise was that at that time God “will cleanse them.” The cleansing, representing the Investigative Judgment, began at that time. That gathering of the two sticks must be understood correctly, for God always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Cele două bețe pe care văduva le aduna în vederea ploii lui Ilie, la Strigătul de la Miezul Nopții, erau împărățiile de nord și de sud ale lui Israel, care fuseseră împrăștiate și urmau să fie adunate într-o singură națiune la 22 octombrie 1844, când a început Ziua Ispășirii antitipice, căci făgăduința era că atunci Dumnezeu „îi va curăți”. Curățirea, reprezentând Judecata de Cercetare, a început la acel timp. Acea adunare a celor două bețe trebuie înțeleasă corect, căci Dumnezeu ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

1844, was the end of the two kingdoms of Israel, for they had then become one kingdom, spiritual Israel, and they were from that point on only to be one nation. That history was illustrated by the beginning history when they had become two nations, which is the history of the rebellion of Jeroboam.

1844 a fost sfârșitul celor două împărății ale lui Israel, căci atunci ele deveniseră o singură împărăție, Israelul spiritual, iar din acel moment urmau să fie o singură națiune. Acea istorie a fost ilustrată de istoria de la început, când ele deveniseră două națiuni, care este istoria răzvrătirii lui Ieroboam.

The history of Jeroboam’s counterfeit system of worship must also be illustrated at the end of his kingdom. Aaron’s rebellion in the beginning of ancient Israel and Jeroboam’s rebellion at the beginning of the northern kingdom, represent the rebellion of 1863, and 1863 is only clearly understood when the end of Jeroboam’s kingdom, as represented by the joining of the two sticks, is also laid over the top of 1863. It is then that 1863 is clearly seen to be represented as a generation that erected an image of jealousy.

Istoria sistemului contrafăcut de închinare al lui Ieroboam trebuie, de asemenea, să fie ilustrată la sfârșitul împărăției sale. Răzvrătirea lui Aaron la începutul Israelului antic și răzvrătirea lui Ieroboam la începutul împărăției de nord reprezintă răzvrătirea din 1863, iar 1863 este înțeles limpede numai atunci când sfârșitul împărăției lui Ieroboam, așa cum este reprezentat prin unirea celor două toiege, este de asemenea suprapus peste 1863. Atunci se vede limpede că 1863 este reprezentat ca o generație care a ridicat o imagine a geloziei.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> “Dar această asemănare a oaselor uscate nu se aplică numai lumii, ci și acelora care au fost binecuvântați cu mare lumină; căci și ei sunt asemenea scheletelor din vale. Ei au înfățișarea oamenilor, alcătuirea trupului; dar nu au viață spirituală. Însă pilda nu lasă oasele uscate doar închegate laolaltă în forme de oameni; căci nu este de ajuns să existe simetrie a membrelor și a trăsăturilor. Suflarea vieții trebuie să însuflețească trupurile, pentru ca ele să stea drepte și să se avânte în activitate. Aceste oase reprezintă casa lui Israel, biserica lui Dumnezeu, iar nădejdea bisericii este influența dătătoare de viață a Duhului Sfânt. Domnul trebuie să sufle peste oasele uscate, ca ele să trăiască.

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> „Duhul lui Dumnezeu, cu puterea Sa dătătoare de viață, trebuie să fie în fiecare unealtă omenească, pentru ca fiecare mușchi și fiecare tendon spiritual să fie pus în lucrare. Fără Duhul Sfânt, fără suflarea lui Dumnezeu, există o toropeală a conștiinței, o pierdere a vieții spirituale. Mulți care sunt lipsiți de viață spirituală își au numele în registrele bisericii, dar nu sunt scriși în cartea vieții Mielului. Ei pot fi alipiți bisericii, dar nu sunt uniți cu Domnul. Pot fi sârguincioși în împlinirea unui anumit șir de îndatoriri și pot fi socotiți oameni vii; dar mulți se află printre aceia care au «numele că trăiesc, dar sunt morți».“

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> “រាល់ពេលដែលគ្មានការប្រែចិត្តយ៉ាងពិតប្រាកដនៃព្រលឹងមកកាន់ព្រះ; រាល់ពេលដែលដង្ហើមជីវិតដ៏សំខាន់របស់ព្រះមិនបានធ្វើឲ្យព្រលឹងមានជីវិតខាងវិញ្ញាណឡើងវិញ; រាល់ពេលដែលអ្នកដែលប្រកាសសេចក្ដីពិតមិនត្រូវបានជំរុញដោយគោលការណ៍ដែលកើតមកពីស្ថានសួគ៌ នោះពួកគេមិនទាន់បានកើតពីពូជដែលមិនចេះពុករលួយ ដែលរស់នៅ ហើយស្ថិតស្ថេរជារៀងរហូតនោះឡើយ។ រាល់ពេលដែលពួកគេមិនទុកចិត្តលើសេចក្ដីសុចរិតរបស់ព្រះគ្រីស្ទថាជាសុវត្ថិភាពតែមួយគត់របស់ខ្លួន; រាល់ពេលដែលពួកគេមិនយកតាមព្រះលក្ខណៈរបស់ទ្រង់ មិនខិតខំធ្វើការក្នុងព្រះវិញ្ញាណរបស់ទ្រង់ នោះពួកគេនៅអាក្រាត ពួកគេមិនបានស្លៀកពាក់អាវធំនៃសេចក្ដីសុចរិតរបស់ទ្រង់ឡើយ។ ជាញឹកញាប់ មនុស្សស្លាប់ត្រូវបានចាត់ទុកថាជាមនុស្សរស់; ដ្បិតអស់អ្នកដែលកំពុងតែប្រព្រឹត្តអ្វីដែលពួកគេហៅថា សេចក្ដីសង្គ្រោះ តាមគំនិតរបស់ខ្លួនឯង នោះមិនមែនជាព្រះដែលកំពុងប្រតិបត្តិការនៅក្នុងពួកគេ ទាំងឲ្យមានបំណងចិត្ត និងឲ្យប្រព្រឹត្តតាមព្រះហឫទ័យដ៏ល្អរបស់ទ្រង់នោះឡើយ។”

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> „Această categorie este bine reprezentată de valea oaselor uscate pe care Ezechiel a văzut-o în viziune.” Review and Herald, 17 ianuarie 1893.

Back to Articles