Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Eight

Cartea lui Daniel - O sută cincizeci și opt

Unveiling the Vision: Understanding the Days of Mourning in Daniel

Revelarea viziunii: înțelegerea zilelor de jale din Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

March 25, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel. Daniel 10:1–4.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i s-a descoperit un cuvânt lui Daniel, al cărui nume era Beltșațar; și cuvântul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles cuvântul și a avut pricepere asupra vedeniei. În zilele acelea, eu, Daniel, am fost în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine aleasă, nici carne și nici vin n-au intrat în gura mea și nu m-am uns deloc, până s-au împlinit trei săptămâni întregi. Și în a douăzeci și patra zi a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hidechel. Daniel 10:1–4.

During the symbolic three and a half days of Revelation chapter eleven, when the two witnesses are dead in the street, a “thing” is revealed to Belteshazzar. He had previously understood the “vision” (mareh), for in chapter nine, Gabriel had already come and given him understanding of the vision.

În cursul celor trei zile și jumătate simbolice din capitolul unsprezece al Apocalipsei, când cei doi martori zac morți pe uliță, un „lucru” îi este descoperit lui Belteșațar. El înțelesese mai înainte „vedenia” (mareh), căci în capitolul nouă, Gabriel venise deja și îi dăduse pricepere asupra vedeniei.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Da, pe când vorbeam eu în rugăciune, omul Gabriel, pe care-l văzusem în vedenie la început, venind în zbor iute, m-a atins pe la vremea jertfei de seară. El m-a înștiințat, a vorbit cu mine și a zis: „Daniele, am venit acum să-ți dau pricepere și înțelegere. La începutul cererilor tale a ieșit porunca, și eu am venit să ți le fac cunoscut; căci tu ești preaiubit. De aceea, ia aminte la cuvânt și înțelege vedenia.” Daniel 9:21–23.

The “man Gabriel, whom” Daniel “had seen in the vision at the beginning,” is referencing the “chazon,” vision of prophetic history, which was referring to Gabriel interpreting the vision of the kingdoms of Bible prophecy for Daniel in chapter eight. But the “vision,” which Daniel was then to consider in chapter nine, was the “mareh,” vision of the appearance. Gabriel then provides the historical breakdown of the twenty-three hundred year prophecy for Daniel.

„Omul Gabriel, pe care” Daniel „îl văzuse în vedenie la început”, face referire la „chazon”, vedenia istoriei profetice, ceea ce se referea la faptul că Gabriel îi tâlcuia lui Daniel vedenia împărățiilor din profeția biblică din capitolul opt. Dar „vedenia” pe care Daniel trebuia apoi s-o ia în seamă în capitolul nouă era „mareh”, vedenia înfățișării. Apoi Gabriel îi oferă lui Daniel prezentarea istorică detaliată a profeției celor două mii trei sute de ani.

Chapter nine, was fulfilled in the first year of Darius. When Belteshazzar states that he “had understanding of the vision,” in “the third year of Cyrus,” he had understood the “mareh,” vision for two years. What Belteshazzar came to understand in “those days” of mourning was the “thing,” that is the Hebrew word “dabar,” and it was long, for the time appointed was twenty-five hundred and twenty years.

Capitolul nouă s-a împlinit în anul întâi al lui Darius. Când Beltșațar spune că „a înțeles vedenia”, în „al treilea an al lui Cirus”, el înțelesese de doi ani vedenia „mareh”. Ceea ce Beltșațar a ajuns să înțeleagă în „zilele acelea” de jale a fost „lucrul”, adică termenul ebraic „dabar”, și era de lungă durată, căci vremea rânduită era de două mii cinci sute douăzeci de ani.

Daniel had already understood some of the “thing,” for he was accomplishing the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine, and that is the prayer of the “thing.” There was increased light upon the “seven times,” that Belteshazzar came to understand during the twenty-one days of mourning, and the increase of light on the “seven times,” during those days of mourning, typified the increased light upon the “seven times” in 1856. The Millerites also previously knew of the “seven times,” for they had proclaimed it, but there was added light that was to test them at the very point in their history when they transitioned from the Philadelphian to Laodicean movement.

Daniel înțelesese deja o parte din „lucru”, căci el împlinea în capitolul nouă rugăciunea din Leviticul douăzeci și șase, iar aceea este rugăciunea „lucrului”. Asupra „șapte vremi” s-a dat o lumină sporită, pe care Beltesațar a ajuns să o înțeleagă în timpul celor douăzeci și una de zile de jale, iar sporirea luminii asupra „șapte vremi”, în acele zile de jale, a preînchipuit sporirea luminii asupra „șapte vremi” în 1856. Și milleriții cunoscuseră mai înainte „șapte vremi”, căci o proclamaseră, însă urma să li se adauge lumină, spre a-i pune la probă chiar în punctul din istoria lor în care au trecut de la mișcarea filadelfiană la cea laodiceană.

Belteshazzar’s days of mourning parallel the prophetic history of when the Philadelphian movement transitioned to the Laodicean movement in 1856, and then to the Laodicean Adventist church in 1863. Both Belteshazzar’s and the Millerite’s history of the increased light upon the “seven times,” aligns with the transition of the Laodicean movement of the third angel unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand, and in the days of mourning, which is during the tarrying time, when increased light upon the “seven times,” was to be revealed.

Zilele de jale ale lui Belteșațar sunt paralele cu istoria profetică a momentului când mișcarea filadelfiană a trecut în mișcarea laodiceană în 1856, iar apoi în biserica adventistă laodiceană în 1863. Atât istoria lui Belteșațar, cât și cea a milleriților, privitoare la lumina sporită asupra „celor șapte vremi”, se aliniază cu tranziția mișcării laodiceene a celui de-al treilea înger către mișcarea filadelfiană a celor o sută patruzeci și patru de mii și cu zilele de jale, care sunt în timpul zăbovirii, când lumina sporită asupra „celor șapte vremi” urma să fie descoperită.

Belteshazzar represents both a messenger and a movement. In the days of his mourning the messenger is to understand the “thing,” which is Truth, and he is then to present the “thing” to a movement, when Michael resurrects the two witnesses in 2023.

Belteșațar reprezintă atât un sol, cât și o mișcare. În zilele jelirii sale, solul trebuie să înțeleagă „lucrul”, care este Adevărul, iar apoi trebuie să prezinte „lucrul” unei mișcări, când Mihail îi învie pe cei doi martori în 2023.

The Hebrew word “mareh” (vision of Christ’s appearance), that Daniel is identified as understanding in verse one, is presented four times in Daniel’s last vision. Twice it is translated as “vision,” and twice as “appearance.” The first time Daniel employs the word in verse one, he is identifying that he understood the “vision,” but the other three references identify Daniel experiencing the vision. In verse six, Christ’s face was “as the ‘appearance’ of lightning.”

Cuvântul ebraic „mareh” (viziunea înfățișării lui Hristos), pe care Daniel este identificat în versetul întâi ca înțelegând-o, este prezentat de patru ori în ultima viziune a lui Daniel. De două ori este tradus prin „viziune” și de două ori prin „înfățișare”. Prima dată când Daniel folosește cuvântul în versetul întâi, el arată că a înțeles „viziunea”, însă celelalte trei referințe îl identifică pe Daniel ca trăind viziunea. În versetul șase, fața lui Hristos era „ca ‘înfățișarea’ fulgerului.”

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Daniel 10:4–8.

> Și în a douăzeci și patra zi a lunii întâi, pe când eram pe malul râului celui mare, care este Hidechelul, mi-am ridicat ochii și m-am uitat; și iată un om îmbrăcat în in, ale cărui coapse erau încinsе cu aur curat din Ufaz. Trupul lui era ca berilul, fața lui avea înfățișarea fulgerului, ochii lui erau ca niște făclii de foc, brațele și picioarele lui erau la vedere ca arama lustruită, iar glasul cuvintelor lui era ca vuietul unei mulțimi. Și eu, Daniel, singur am văzut vedenia; căci bărbații care erau cu mine n-au văzut vedenia, dar a căzut peste ei o mare spaimă, așa încât au fugit să se ascundă. Astfel am rămas singur și am văzut această mare vedenie, iar în mine n-a mai rămas nicio putere; căci frumusețea feței mele s-a prefăcut în mine în stricăciune și n-am mai păstrat nicio putere. Daniel 10:4–8.

There is another Hebrew word translated as “vision,” that we will address after we set forth some characteristics of the Hebrew word “mareh.” In the previous verses it is the word “appearance,” that is the Hebrew word “mareh.” The same word is translated as “vision” in verse sixteen. In verse sixteen, the vision of Christ has made Daniel sorrowful.

Mai există un alt cuvânt ebraic tradus prin „vedenie”, asupra căruia ne vom opri după ce vom expune câteva caracteristici ale cuvântului ebraic „mareh”. În versetele precedente, cuvântul „înfățișare” redă termenul ebraic „mareh”. Același cuvânt este tradus prin „vedenie” în versetul șaisprezece. În versetul șaisprezece, vedenia lui Hristos l-a umplut de întristare pe Daniel.

> And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. Daniel 10:16.

> Și iată că unul, asemenea chipului fiilor oamenilor, mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura și am vorbit și i-am zis celui ce stătea înaintea mea: O, domnul meu, din pricina vedeniei m-au cuprins durerile și n-am mai păstrat nicio putere. Daniel 10:16.

The Hebrew word translated as “sorrows,” means a hinge, and the “vision” of Christ’s appearance that Daniel saw in the verse turned a hinge. A “hinge” in prophecy represents a turning point.

Cuvântul ebraic tradus prin „dureri” înseamnă o balama, iar „viziunea” arătării lui Hristos pe care a văzut-o Daniel în verset a constituit un punct de pivotare. O „balama” în profeție reprezintă un punct de cotitură.

> “There are lessons to be learned from the history of the past; and attention is called to these, that all may understand that God works on the same lines now that He ever has done. His hand is seen in His work and among the nations now, just the same as it has been ever since the gospel was first proclaimed to Adam in Eden.

> „Sunt lecții de învățat din istoria trecutului; și atenția este îndreptată asupra acestora, pentru ca toți să înțeleagă că Dumnezeu lucrează acum pe aceleași linii pe care a lucrat dintotdeauna. Mâna Sa este văzută în lucrarea Sa și între națiuni acum, întocmai cum a fost văzută neîncetat de când Evanghelia i-a fost vestită pentru prima dată lui Adam în Eden.”

> “There are periods which are turning points in the history of nations and of the church. In the providence of God, when these different crises arrive, the light for that time is given. If it is received, there is spiritual progress; if it is rejected, spiritual declension and shipwreck follow. The Lord in His word has opened up the aggressive work of the gospel as it has been carried on in the past, and will be in the future, even to the closing conflict, when Satanic agencies will make their last wonderful movement.” Bible Echo, August 26, 1895.

> „Există perioade care constituie puncte de cotitură în istoria națiunilor și a bisericii. În providența lui Dumnezeu, când survine fiecare dintre aceste crize, este dată lumina pentru acel timp. Dacă este primită, urmează progres spiritual; dacă este respinsă, urmează declin spiritual și naufragiu. Domnul, în Cuvântul Său, a descoperit lucrarea ofensivă a Evangheliei, așa cum a fost dusă înainte în trecut și cum va fi în viitor, până la conflictul final, când agențiile satanice își vor face ultima lor mișcare uimitoare.” Bible Echo, 26 august 1895.

Verse sixteen represents a turning point in the history that Belteshazzar is representing. It is a turning point for both the Republican horn (the nation) and the Protestant horn (the church). It represents a crisis, and it represents the point where special light for that history is given. The turning point for Daniel occurred when Daniel had been “touched,” the second time of three times. Daniel would be touched three times, and the second time he was touched, was a turning point for Daniel, and that turning point was the second of three times which Daniel saw the “mareh” vision.

Versetul șaisprezece reprezintă un punct de cotitură în istoria pe care o reprezintă Belteșațar. Este un punct de cotitură atât pentru cornul republican (națiunea), cât și pentru cornul protestant (biserica). El reprezintă o criză și reprezintă momentul în care pentru acea istorie este dată o lumină specială. Punctul de cotitură pentru Daniel a avut loc atunci când Daniel fusese „atins”, a doua oară din trei. Daniel avea să fie atins de trei ori, iar a doua oară când a fost atins a fost un punct de cotitură pentru Daniel, iar acel punct de cotitură a fost a doua din cele trei ocazii în care Daniel a văzut vedenia „mareh”.

> And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. Daniel 10:16.

> Și iată că unul asemenea înfățișării fiilor oamenilor mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura, am vorbit și i-am zis celui ce stătea înaintea mea: O, domnul meu, din pricina vedeniei m-au cuprins durerile și n-a mai rămas în mine nicio putere. Daniel 10:16.

We will address the three touches shortly. The first of the four times the word “mareh” is employed by Daniel, was his testimony that he understood the vision, and the final three references identify his experience when he actually saw the appearance. The third time he identifies the vision of the appearance is verse eighteen, where he is touched for the third time.

Vom aborda în curând cele trei atingeri. Prima dintre cele patru ocazii în care Daniel folosește cuvântul „mareh” a fost mărturia sa că a înțeles vedenia, iar ultimele trei referințe identifică experiența sa atunci când a văzut efectiv înfățișarea. A treia oară când el identifică vedenia înfățișării este în versetul optsprezece, unde este atins pentru a treia oară.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me. Daniel 10:18.

> Apoi a venit din nou și m-a atins cineva care avea înfățișarea unui om și m-a întărit. Daniel 10:18.

At the second touch, in verse sixteen, which is the second reference to the “marah” vision, his strength is gone, but at the third touch, his strength is restored. In verses ten, sixteen and eighteen Daniel is touched. In verse six, Daniel sees the appearance of Christ, and then Gabriel, and in verse ten, Gabriel touches Daniel for the first time.

La a doua atingere, în versetul șaisprezece, care este a doua referire la vedenia „marah”, puterea lui a dispărut, dar la a treia atingere, puterea îi este restabilită. În versetele zece, șaisprezece și optsprezece, Daniel este atins. În versetul șase, Daniel vede înfățișarea lui Hristos, iar apoi pe Gabriel, iar în versetul zece, Gabriel îl atinge pe Daniel pentru prima dată.

> Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.

> Apoi mi-am ridicat ochii și m-am uitat și, iată, un om îmbrăcat în in, cu coapsele încinsese cu aur curat din Ufaz. Trupul lui era ca berilul, fața lui era ca înfățișarea fulgerului, ochii lui ca niște făclii de foc, brațele și picioarele lui ca strălucirea aramei lustruite, iar glasul cuvintelor lui ca vuietul unei mulțimi. Numai eu, Daniel, am văzut vedenia; dar oamenii care erau cu mine n-au văzut vedenia; însă o mare cutremurare a căzut peste ei, astfel încât au fugit să se ascundă. Astfel am rămas singur și am văzut această mare vedenie; și n-a mai rămas putere în mine, căci înfățișarea mea s-a prefăcut în mine în stricăciune și n-am păstrat nicio putere.

> Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. And, behold, an hand touched me, which set me upon my knees and upon the palms of my hands. And he said unto me, O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright: for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:5–14.

> Dar eu am auzit glasul cuvintelor lui; și, când am auzit glasul cuvintelor lui, am căzut într-un somn adânc cu fața la pământ și cu obrazul spre pământ. Și, iată, o mână m-a atins și m-a ridicat în genunchi și pe palmele mâinilor mele. Și mi-a zis: O, Daniele, om preaiubit, înțelege cuvintele pe care ți le spun și stai drept în picioare, căci acum sunt trimis la tine. Și, când mi-a spus cuvântul acesta, am stat în picioare tremurând. Apoi mi-a zis: Nu te teme, Daniele, căci din cea dintâi zi în care ți-ai pus inima să înțelegi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost auzite, și eu am venit din pricina cuvintelor tale. Dar căpetenia împărăției Persiei mi-a stat împotrivă douăzeci și una de zile; însă, iată, Mihail, una dintre căpeteniile cele mai de seamă, a venit să-mi ajute; și am rămas acolo lângă împărații Persiei. Acum am venit să te fac să înțelegi ce va veni peste poporul tău în zilele de pe urmă, căci vedenia este încă pentru multe zile. Daniel 10:5–14.

Then in verse sixteen, Daniel is touched a second time, when he sees the vision of Christ.

Apoi, în versetul șaisprezece, Daniel este atins a doua oară, când vede vedenia lui Hristos.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me. Daniel 10:15–17.

> Și, când mi-a rostit asemenea cuvinte, mi-am întors fața spre pământ și am rămas mut. Și, iată, unul care avea înfățișarea fiilor oamenilor mi-a atins buzele; atunci mi-am deschis gura, am vorbit și i-am zis celui ce stătea înaintea mea: O, domnul meu, din pricina vedeniei m-au cuprins durerile și nu mi-a mai rămas nicio putere. Căci cum ar putea robul acestui domn al meu să vorbească cu acest domn al meu? Fiindcă, în ce mă privește, îndată nu a mai rămas în mine nicio putere și nici suflare nu a mai rămas în mine. Daniel 10:15–17.

Then Daniel is touched for the third time, at the appearance of Gabriel, not Christ.

Apoi Daniel este atins pentru a treia oară, la apariția lui Gabriel, nu a lui Hristos.

> Then there came again and touched me one like the appearance of a man, and he strengthened me, And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee, be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me. Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:18–21.

> Apoi a venit din nou şi m-a atins unul care avea înfăţişarea unui om, şi m-a întărit. Şi a zis: „Om preaiubit, nu te teme; pace ţie; fii tare, da, fii tare.” Şi, când mi-a vorbit, am fost întărit şi am zis: „Să vorbească domnul meu, căci m-ai întărit.” Atunci a zis el: „Ştii pentru ce am venit la tine? Şi acum mă voi întoarce să lupt împotriva căpeteniei Persiei; şi când voi pleca, iată, va veni căpetenia Greciei. Dar îţi voi arăta ceea ce este scris în cartea adevărului; şi nimeni nu mă sprijină în aceste lucruri, afară de Mihail, căpetenia voastră.” Daniel 10:18–21.

Daniel is touched three times, and the first and third time he is touched by the angel Gabriel. The second time he is touched, it is by Christ. Daniel employed the same Hebrew word four times, but the first of the four times, in verse one, he was stating that he understood the “vision.” Understanding a truth is important, but it is not the same as experiencing the truth, as he did the other three times.

Daniel este atins de trei ori, iar prima și a treia oară este atins de îngerul Gabriel. A doua oară când este atins, aceasta este de către Hristos. Daniel a folosit același cuvânt ebraic de patru ori, dar prima dintre cele patru ocurențe, în versetul unu, arăta că el înțelegea „vedenia”. Înțelegerea unui adevăr este importantă, dar nu este același lucru cu a experimenta adevărul, așa cum a făcut el în celelalte trei ocazii.

When Daniel’s days of mourning concluded he was given an experience of the vision, which he had an understanding of before the days of his mourning concluded. The experience is made up of three steps, represented by three touches. The first and the last touches were accomplished by Gabriel, and the middle touch was by Christ. The first and the last touches, were the first and last letters of the Hebrew alphabet. In that second step, Daniel recognizes his condition as a rebellious sinner in relation to his Lord, and thus the middle touch represents rebellion, as represented by the thirteenth letter of the Hebrew alphabet.

Când zilele de jale ale lui Daniel s-au încheiat, i s-a dat o trăire a viziunii, pe care o înțelesese înainte ca zilele jalei sale să se fi încheiat. Trăirea este alcătuită din trei pași, reprezentați prin trei atingeri. Prima și ultima atingere au fost săvârșite de Gabriel, iar atingerea din mijloc a fost de Hristos. Prima și ultima atingere au fost prima și ultima literă a alfabetului ebraic. În acel al doilea pas, Daniel își recunoaște starea de păcătos răzvrătit în raport cu Domnul său, și astfel atingerea din mijloc reprezintă răzvrătirea, așa cum este reprezentată de a treisprezecea literă a alfabetului ebraic.

> “But Peter was unmindful now of boats or lading. This miracle, above any other he had ever witnessed, was to him a manifestation of divine power. In Jesus he saw One who held all nature under His control. The presence of divinity revealed his own unholiness. Love for his Master, shame for his own unbelief, gratitude for the condescension of Christ, above all, the sense of his uncleanness in the presence of infinite purity, overwhelmed him. While his companions were securing the contents of the net, Peter fell at the Saviour’s feet, exclaiming, ‘Depart from me; for I am a sinful man, O Lord.’

> „Dar Petru nu mai lua acum seama nici la bărci, nici la încărcătură. Minunea aceasta, mai mult decât oricare alta la care fusese vreodată martor, era pentru el o manifestare a puterii dumnezeiești. În Isus a văzut pe Cineva care ținea întreaga natură sub stăpânirea Sa. Prezența divinității i-a descoperit propria lui nevrednicie. Dragostea pentru Învățătorul său, rușinea pentru propria lui necredință, recunoștința pentru condescendența lui Hristos și, mai presus de toate, simțământul necurăției sale în prezența purității infinite l-au copleșit. În timp ce tovarășii săi asigurau conținutul năvodului, Petru a căzut la picioarele Mântuitorului, exclamând: «Pleacă de la mine, căci sunt un om păcătos, Doamne.»”

> “It was the same presence of divine holiness that had caused the prophet Daniel to fall as one dead before the angel of God. He said, ‘My comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.’ So when Isaiah beheld the glory of the Lord, he exclaimed, ‘Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts.’ Daniel 10:8; Isaiah 6:5. Humanity, with its weakness and sin, was brought in contrast with the perfection of divinity, and he felt altogether deficient and unholy. Thus it has been with all who have been granted a view of God’s greatness and majesty.

> „Iyo yari ya ntagatifu y’ubumana ni yo yari yatumye umuhanuzi Daniyeli agwa hasi nk’upfuye imbere ya marayika w’Imana. Yaravuze ati: ‘Ubwiza bwanjye bwahindukiye muri jye kubora, kandi sinasigaranye imbaraga na nke.’ Bityo kandi, ubwo Yesaya yabonaga ubwiza bw’Umwami, yaratatse ati: ‘Mbega ishyano ryanjye! kuko ndarimbutse; kuko ndi umuntu w’iminwa ihumanye, kandi ntuye hagati y’ubwoko bufite iminwa ihumanye: kuko amaso yanjye yabonye Umwami, Uwiteka Nyiringabo.’ Daniyeli 10:8; Yesaya 6:5. Ubumuntu, hamwe n’intege nke zabwo n’icyaha cyabwo, bwashyizwe mu buryo bwo kugereranywa n’ubutungane bwuzuye bw’ubumana, maze yumva adatunganye rwose kandi adafite ubutagatifu. Ni ko byagendekeye abahawe bose kubona ubukuru n’icyubahiro by’Imana.”

> “Peter exclaimed, ‘Depart from me; for I am a sinful man;’ yet he clung to the feet of Jesus, feeling that he could not be parted from Him. The Saviour answered, ‘Fear not; from henceforth thou shalt catch men.’ It was after Isaiah had beheld the holiness of God and his own unworthiness that he was entrusted with the divine message. It was after Peter had been led to self-renunciation and dependence upon divine power that he received the call to his work for Christ.” The Desire of Ages, 246.

> „Petru a exclamat: «Depărtează-Te de mine, căci sunt un om păcătos»; totuși el s-a agățat de picioarele lui Isus, simțind că nu putea fi despărțit de El. Mântuitorul i-a răspuns: «Nu te teme; de acum înainte vei prinde oameni.» După ce Isaia a contemplat sfințenia lui Dumnezeu și propria sa nevrednicie, i-a fost încredințat mesajul divin. După ce Petru a fost adus la lepădare de sine și la dependență de puterea divină, a primit chemarea la lucrarea sa pentru Hristos.” Hristos, Lumina lumii, 246.

The “mareh” vision is the vision of Christ’s appearance, but the angel Gabriel is represented by the second and fourth time Daniel employed the word. The first time was a statement that Belteshazzar understood the vision, but the last three represent Daniel experiencing the vision. The three times Daniel experiences the vision, he is also touched.

Viziunea „mareh” este viziunea înfățișării lui Hristos, însă îngerul Gabriel este reprezentat prin a doua și a patra dată când Daniel a folosit cuvântul. Prima dată a fost o afirmație că Belșațar a înțeles viziunea, însă ultimele trei reprezintă faptul că Daniel trăiește viziunea. În cele trei dăți când Daniel trăiește viziunea, el este de asemenea atins.

The first time he was touched by Gabriel was after he had seen the appearance of the glorified Christ, and the experience left him in “a deep sleep on my face, and my face toward the ground.” The vision had produced a separation, for those who had been with him “saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves.” In the first disappointment, Jeremiah “sat alone, because of God’s hand,” and in Belteshazzar “there remained no strength” “for” his “comeliness was turned in me into corruption, and” he “retained no strength.”

Prima dată când a fost atins de Gabriel a fost după ce văzuse înfățișarea lui Hristos cel proslăvit, iar experiența l-a lăsat „într-un somn adânc cu fața la pământ, și cu fața spre pământ”. Viziunea produsese o separare, căci cei care fuseseră cu el „n-au văzut vedenia; ci un mare cutremur a căzut peste ei, așa că au fugit să se ascundă”. În prima dezamăgire, Ieremia „ședea singur, din pricina mâinii lui Dumnezeu”, iar în Belșațar „nu mai rămăsese nicio putere”, „căci” „frumusețea” lui „se prefăcuse în el în stricăciune, și” el „nu mai păstrase nicio putere”.

Once Gabriel touched him for the first time, Gabriel then sat Daniel upon his knees and the palms of his hands. He then commanded Daniel to understand the words he spoke and stand up, which he did, though he was trembling. Gabriel then provides Daniel a breakdown of what has occurred during the twenty-one days of Daniel’s mourning. He identified that after struggling with the kings of Persia for the twenty-one days, that Michael came down out of heaven to engage in the battle, and then Gabriel came to answer Daniel’s prayers and explain to Daniel “what shall befall thy people in the latter days.” When Michael came down out of heaven Gabriel was sent to explain the last days to Daniel.

După ce Gabriel l-a atins pentru prima dată, Gabriel l-a așezat apoi pe Daniel în genunchi și în palmele mâinilor sale. Apoi i-a poruncit lui Daniel să înțeleagă cuvintele pe care i le spunea și să se ridice, lucru pe care l-a făcut, deși tremura. Gabriel îi oferă apoi lui Daniel o prezentare detaliată a celor petrecute în timpul celor douăzeci și una de zile ale jalei lui Daniel. El a arătat că, după ce s-a luptat cu împărații Persiei vreme de douăzeci și una de zile, Mihail a coborât din cer ca să se angajeze în luptă, iar apoi Gabriel a venit să răspundă rugăciunilor lui Daniel și să-i explice lui Daniel „ce va veni peste poporul tău în zilele de pe urmă”. Când Mihail a coborât din cer, Gabriel a fost trimis să-i explice lui Daniel zilele de pe urmă.

Gabriel’s explanation was given to Daniel at the end of the twenty-one days of mourning, which, in the line upon line application of Revelation chapter eleven, represents when Ezekiel in chapter thirty-seven is twice commanded to prophesy to the dead bones, in order to raise the two prophets out of their graves. It occurs when Michael comes down out of heaven and resurrects the body of Moses, while refusing to interact with Satan in the book of Jude. Daniel is still going to be touched twice more after Gabriel had given him the overview of the days of mourning.

ការពន្យល់របស់កាព្រីយែលត្រូវបានប្រទានដល់ដានីយែលនៅចុងបញ្ចប់នៃរយៈពេលសោកសៅម្ភៃមួយថ្ងៃ ដែល ក្នុងការអនុវត្ត «បន្ទាត់លើបន្ទាត់» នៃវិវរណៈ ជំពូកទីដប់មួយ តំណាងឲ្យពេលដែលនៅក្នុងអេសេគាល ជំពូកទីសាមសិបប្រាំពីរ គាត់ត្រូវបានបង្គាប់ពីរដងឲ្យថ្លែងទំនាយទៅកាន់ឆ្អឹងស្លាប់ ដើម្បីលើកព្យាការីទាំងពីរចេញពីផ្នូររបស់ពួកគេ។ ការនេះកើតឡើងនៅពេលមីកែលចុះមកពីស្ថានសួគ៌ ហើយប្រោសរូបកាយរបស់ម៉ូសេឲ្យរស់ឡើងវិញ ខណៈដែលបដិសេធមិនធ្វើអន្តរកម្មជាមួយសាតាំងនៅក្នុងសៀវភៅយូដា។ ដានីយែលនៅតែត្រូវបានប៉ះពាល់ពីរដងទៀត បន្ទាប់ពីកាព្រីយែលបានផ្តល់ទិដ្ឋភាពទូទៅអំពីថ្ងៃនៃការសោកសៅ។

After Gabriel finished, Daniel, “set his face toward the ground, and he became dumb”, and then Christ Himself “touched” Daniel’s “lips,” and then Daniel “opened” his “mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. For how can the servant of this my lord talk with this my lord? for as for me, straightway there remained no strength in me, neither is there breath left in me.”

După ce Gabriel a încheiat, Daniel „și-a plecat fața spre pământ și a rămas mut”, iar apoi Hristos Însuși „s-a atins” de „buzele” lui Daniel, și atunci Daniel „și-a deschis gura și a vorbit și a zis celui ce stătea înaintea mea: O, domnul meu, prin vedenie m-au cuprins durerile și nu mi-a mai rămas nicio putere. Căci cum ar putea slujitorul acestui domn al meu să vorbească cu acest domn al meu? Fiindcă, în ce mă privește, îndată nu a mai rămas nicio putere în mine și nu a mai rămas suflare în mine.”

The experience of seeing and speaking with Christ humbles Daniel into the dust. He was dumb, and would have remained so if Christ had not touched his lips, as Isaiah’s lips had been touched by the coal from the altar.

Experiența vederii și a vorbirii cu Hristos îl smerește pe Daniel până în țărână. El a rămas fără glas și ar fi rămas astfel dacă Hristos nu i-ar fi atins buzele, așa cum buzele lui Isaia fuseseră atinse de cărbunele de pe altar.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “As Isaiah beheld this revelation of the glory and majesty of his Lord, he was overwhelmed with a sense of the purity and holiness of God. How sharp the contrast between the matchless perfection of his Creator, and the sinful course of those who, with himself, had long been numbered among the chosen people of Israel and Judah! ‘Woe is me!’ he cried; ‘for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts.’ Verse 5. Standing, as it were, in the full light of the divine presence within the inner sanctuary, he realized that if left to his own imperfection and inefficiency, he would be utterly unable to accomplish the mission to which he had been called. But a seraph was sent to relieve him of his distress and to fit him for his great mission. A living coal from the altar was laid upon his lips, with the words, ‘Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged.’ Then the voice of God was heard saying, ‘Whom shall I send, and who will go for Us?’ and Isaiah responded, ‘Here am I; send me.’ Verses 7, 8.

> „Când Isaia a contemplat această descoperire a slavei și măreției Domnului său, a fost copleșit de simțământul curăției și sfințeniei lui Dumnezeu. Cât de puternic era contrastul dintre desăvârșirea fără egal a Creatorului său și umblarea păcătoasă a acelora care, împreună cu el, fuseseră multă vreme socotiți printre poporul ales al lui Israel și Iuda! «Vai de mine!» a strigat el; «căci sunt pierdut; pentru că sunt un om cu buze necurate și locuiesc în mijlocul unui popor cu buze necurate; căci ochii mei L-au văzut pe Împăratul, Domnul oștirilor.» Versetul 5. Stând, parcă, în deplina lumină a prezenței divine dinăuntrul sanctuarului lăuntric, el și-a dat seama că, dacă ar fi fost lăsat în voia propriei sale nedesăvârșiri și neputințe, i-ar fi fost cu totul imposibil să împlinească misiunea la care fusese chemat. Dar un serafim a fost trimis să-l izbăvească de tulburarea lui și să-l pregătească pentru marea sa misiune. Un cărbune aprins de pe altar a fost atins de buzele lui, însoțit de cuvintele: «Iată, atingându-se acesta de buzele tale, nelegiuirea ta este îndepărtată și păcatul tău este ispășit.» Atunci s-a auzit glasul lui Dumnezeu, zicând: «Pe cine să trimit și cine va merge pentru Noi?» iar Isaia a răspuns: «Iată-mă, trimite-mă!» Versetele 7, 8.”

> “The heavenly visitant bade the waiting messenger, ‘Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; And see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, And make their ears heavy, and shut their eyes; Lest they see with their eyes, and hear with their ears, And understand with their heart, And convert, and be healed.” Verses 9, 10.

> „Vizitatorul ceresc i-a poruncit solului care aștepta: «Du-te și spune poporului acestuia: Auzind, veți auzi, dar nu veți înțelege; și văzând, veți vedea, dar nu veți pricepe. Îngrașă inima poporului acestuia, îngreunează-i urechile și închide-i ochii, ca nu cumva să vadă cu ochii lor, să audă cu urechile lor, să înțeleagă cu inima lor, să se întoarcă și să fie vindecați.» Versetele 9, 10.

> “The prophet’s duty was plain; he was to lift his voice in protest against the prevailing evils. But he dreaded to undertake the work without some assurance of hope. ‘Lord, how long?’ he inquired. Verse 11. Are none of Thy chosen people ever to understand and repent and be healed?

> „Datoria profetului era limpede; el trebuia să-și înalțe glasul în semn de protest împotriva relelor predominante. Dar se temea să întreprindă lucrarea fără vreo asigurare a speranței. «Doamne, până când?» a întrebat el. Versetul 11. Niciunul dintre cei aleși ai Tăi nu va ajunge oare vreodată să înțeleagă, să se pocăiască și să fie vindecat?

> “His burden of soul in behalf of erring Judah was not to be borne in vain. His mission was not to be wholly fruitless. Yet the evils that had been multiplying for many generations could not be removed in his day. Throughout his lifetime he must be a patient, courageous teacher—a prophet of hope as well as of doom. The divine purpose finally accomplished, the full fruitage of his efforts, and of the labors of all God’s faithful messengers, would appear. A remnant should be saved. That this might be brought about, the messages of warning and entreaty were to be delivered to the rebellious nation, the Lord declared: ‘Until the cities be wasted without inhabitant, And the houses without man, And the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, And there be a great forsaking in the midst of the land.’ Verse 11, 12.

> „Povara sufletului său pentru Iuda rătăcitoare nu trebuia să fie purtată în zadar. Misiunea sa nu avea să fie cu totul neroditoare. Totuși, relele care se înmulțiseră de-a lungul multor generații nu puteau fi îndepărtate în zilele lui. De-a lungul întregii sale vieți, el trebuia să fie un învățător răbdător și curajos — un proroc al nădejdii, precum și al nenorocirii. Când planul divin avea să fie în cele din urmă împlinit, rodul deplin al strădaniilor sale și al lucrării tuturor solilor credincioși ai lui Dumnezeu avea să se arate. O rămășiță trebuia să fie mântuită. Pentru ca aceasta să poată fi adusă la îndeplinire, solii de avertizare și de stăruitoare chemare trebuiau să fie vestite națiunii răzvrătite, a declarat Domnul: «Până ce cetățile vor fi pustiite și lipsite de locuitori, Și casele, fără oameni, Și țara va ajunge o mare pustietate, Și Domnul va îndepărta pe oameni, Și părăsirea va fi mare în mijlocul țării.» Versetele 11, 12.

> “The heavy judgments that were to befall the impenitent,—war, exile, oppression, the loss of power and prestige among the nations,—all these were to come in order that those who would recognize in them the hand of an offended God might be led to repent. The ten tribes of the northern kingdom were soon to be scattered among the nations and their cities left desolate; the destroying armies of hostile nations were to sweep over their land again and again; even Jerusalem was finally to fall, and Judah was to be carried away captive; yet the Promised Land was not to remain wholly forsaken forever. The assurance of the heavenly visitant to Isaiah was: ‘In it shall be a tenth, And it shall return, and shall be eaten: As a teil tree, and as an oak, Whose substance is in them, when they cast their leaves: So the holy seed shall be the substance thereof.’ Verse 13.

> „Judecățile grele care urmau să vină peste cei nepocăiți — războiul, exilul, asuprirea, pierderea puterii și a prestigiului între neamuri — toate acestea aveau să vină pentru ca aceia care aveau să recunoască în ele mâna unui Dumnezeu mâniat să fie aduși la pocăință. Cele zece seminții ale împărăției de nord urmau în curând să fie risipite printre neamuri, iar cetățile lor lăsate pustii; oștile nimicitoare ale neamurilor vrăjmașe aveau să treacă iar și iar peste țara lor; până la urmă chiar și Ierusalimul avea să cadă, iar Iuda avea să fie dus în robie; totuși, Țara Făgăduită nu avea să rămână cu totul părăsită pentru totdeauna. Asigurarea dată lui Isaia de solul ceresc a fost: «Și dacă va mai rămâne în ea a zecea parte, ea va fi nimicită la rândul ei; dar, asemenea terebintului și stejarului, care își păstrează tulpina când sunt tăiați, o sămânță sfântă va fi tulpina țării.» Versetul 13.

> “This assurance of the final fulfillment of God’s purpose brought courage to the heart of Isaiah. What though earthly powers array themselves against Judah? What though the Lord’s messenger meet with opposition and resistance? Isaiah had seen the King, the Lord of hosts; he had heard the song of the seraphim, ‘The whole earth is full of His glory;’ he had the promise that the messages of Jehovah to backsliding Judah would be accompanied by the convicting power of the Holy Spirit; and the prophet was nerved for the work before him. Verse 3. Throughout his long and arduous mission he carried with him the memory of this vision. For sixty years or more he stood before the children of Judah as a prophet of hope, waxing bolder and still bolder in his predictions of the future triumph of the church.” Prophets and Kings, 307–310.

> „Această asigurare a împlinirii finale a scopului lui Dumnezeu a adus curaj în inima lui Isaia. Ce dacă puterile pământești se aliniază împotriva lui Iuda? Ce dacă solul Domnului întâmpină opoziție și împotrivire? Isaia Îl văzuse pe Împăratul, Domnul oștirilor; auzise cântarea serafimilor: «Tot pământul este plin de slava Lui»; avea făgăduința că solia lui Iehova către Iuda cel apostat avea să fie însoțită de puterea convingătoare a Duhului Sfânt; iar profetul a fost întărit pentru lucrarea dinaintea lui. Versetul 3. De-a lungul misiunii sale îndelungate și anevoioase, el a purtat cu sine amintirea acestei viziuni. Timp de șaizeci de ani sau mai mult, el a stat înaintea copiilor lui Iuda ca un profet al nădejdii, devenind tot mai îndrăzneț în prezicerile sale cu privire la triumful viitor al bisericii.” Profeți și regi, 307–310.

Back to Articles