Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Three

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul douăzeci și trei

Number Twenty-Three

Numărul douăzeci și trei

Author

Jeff Pippenger

Published

January 4, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

In article twenty-two I wrote, “Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word.”

În articolul douăzeci și doi am scris: „Apoi, în capitolul unsprezece, genealogia poporului ales este reprezentată prin zece nume, de la Sem la Avram. Capitolul unsprezece este istoria turnului Babel, dar și genealogia poporului ales, astfel cum este reprezentat de Avraam. Capitolul unsprezece introduce un popor ales care urma să intre într-un legământ întreit cu Dumnezeu. Al treilea și ultimul pas a fost jertfirea lui Isaac în capitolul douăzeci și doi. Capitolul «unsprezece» este începutul alfa, iar capitolul «douăzeci și doi» este sfârșitul omega. Credința necesară pentru a auzi glasul lui Dumnezeu în semnificația numelor nu este diferită de credința necesară pentru a auzi glasul Său în numerotarea Cuvântului Său.”

Chapter eleven presents the covenant of Cain, and the covenant of Abel. We have repeatedly shown through the years that the prophetic characteristics of the tower of Babel represent a counterfeit covenant. After the flood, there was a change of dispensations from worshipping at the gate of Eden before the flood, and after the flood, worship was to be at an altar. The altar had specific biblical requirements. It needed to be erected of natural stone, with no human chipping or chiseling the stone. It had to be rock upon rock, with no mortar.

თავი მეთერთმეტე წარმოადგენს კაენის აღთქმას და აბელის აღთქმას. წლების განმავლობაში არაერთხელ გვიჩვენებია, რომ ბაბილონის კოშკის წინასწარმეტყველური მახასიათებლები ყალბ აღთქმას განასახიერებს. წარღვნის შემდეგ მოხდა განგებულებათა შეცვლა: წარღვნამდე თაყვანისცემა ედემის კარიბჭესთან აღესრულებოდა, ხოლო წარღვნის შემდეგ თაყვანისცემა სამსხვერპლოზე უნდა აღსრულებულიყო. სამსხვერპლოს განსაზღვრული ბიბლიური მოთხოვნები ჰქონდა. იგი ბუნებრივი ქვისგან უნდა აღმართულიყო, ისე, რომ ქვას ადამიანური ჩამოქნა ან კვეთა არ შეხებოდა. იგი ქვაზე ქვა უნდა ყოფილიყო დაწყობილი, ყოველგვარი დუღაბის გარეშე.

The purpose of the tower was to make Nimrod’s cohorts a name, which represents character. In the tower we see man attempting to save themselves, and lifting themselves up as the gods of heaven. The tower is a symbol of a church that thinks it can save itself, and thinks that it should be lifted up, as the ten kings do in Psalm 83, when they lift up the papal head at the evil confederacy of Bible prophecy, which takes place at the Sunday law.

Scopul turnului a fost acela de a face un nume cetei lui Nimrod, lucru care reprezintă caracterul. În turn vedem omul încercând să se mântuiască pe sine și să se înalțe pe sine ca dumnezeii cerului. Turnul este un simbol al unei biserici care crede că se poate mântui pe sine și care crede că trebuie să fie înălțată, așa cum fac cei zece împărați în Psalmul 83, când înalță capul papal în confederația rea a profeției biblice, care are loc la legea duminicală.

> A Song or Psalm of Asaph. Keep not thou silence, O God: hold not thy peace, and be not still, O God. For, lo, thine enemies make a tumult: and they that hate thee have lifted up the head. Psalms 83:1, 2.

> O Cântare sau un Psalm al lui Asaf. Dumnezeule, nu tăcea; nu-Ţi ţine pacea şi nu rămâne nemişcat, Dumnezeule. Căci iată, vrăjmaşii Tăi fac zarvă, iar cei ce Te urăsc îşi înalţă capul. Psalmii 83:1, 2.

The world had just been destroyed by Noah’s flood, and the reason God identified the closing probation on the antediluvian world was that man’s thoughts had become evil continually. The Bible speaks of unity in various ways, one of which is to see “eye to eye.” Can two walk together, except they be agreed?

Lumea tocmai fusese nimicită prin potopul lui Noe, iar motivul pentru care Dumnezeu a adus la cunoștință încheierea timpului de probă pentru lumea antediluviană a fost că gândurile omului ajunseseră necurmat rele. Biblia vorbește despre unitate în diferite feluri, dintre care unul este a vedea „ochi în ochi”. Pot merge oare doi împreună, dacă nu sunt învoiți?

> Now I beseech you, brethren, by the name of our Lord Jesus Christ, that ye all speak the same thing, and that there be no divisions among you; but that ye be perfectly joined together in the same mind and in the same judgment. 1 Corinthians 1:10.

> Acum vă îndemn, fraților, în Numele Domnului nostru Isus Hristos, ca toți să spuneți același lucru și să nu fie dezbinări între voi, ci să fiți pe deplin uniți în același cuget și în aceeași judecată. 1 Corinteni 1:10.

When God confused the language at the judgment upon Nimrod’s kingdom, it identifies that prior to the confusion, they were all in unity, and therefore they were all the same character, and that character was a religion based upon human works—as opposed to those in the very same chapter that are represented by Abraham. Shem was a faithful soul in the time of Nimrod. Historians point to Shem as the one who killed Nimrod, the mighty rebel before the Lord. The point stands without the historian’s ideas, for Shem is a covenant man, who traces his blood to Noah, a covenant man, who traces his blood back to Seth, another covenant man, who came into covenant history to replace his brother Abel, who was another covenant man who was a direct descendant of Adam.

Când Dumnezeu a încurcat limba la judecata asupra împărăției lui Nimrod, aceasta arată că, înainte de încurcarea limbii, toți erau într-o singură unitate și, prin urmare, aveau cu toții același caracter, iar acel caracter era o religie întemeiată pe faptele omenești — în contrast cu aceia din chiar același capitol care sunt reprezentați de Avraam. Sem a fost un suflet credincios în vremea lui Nimrod. Istoricii îl indică pe Sem ca fiind cel care l-a ucis pe Nimrod, puternicul răzvrătit înaintea Domnului. Ideea rămâne valabilă și fără părerile istoricilor, căci Sem este un om al legământului, care își trage sângele din Noe, un om al legământului, care își trage sângele înapoi până la Set, un alt om al legământului, care a intrat în istoria legământului pentru a-l înlocui pe fratele său Abel, care a fost un alt om al legământului, descendent direct al lui Adam.

Genesis eleven is the great controversy between Christ and Satan, in the context of a covenant of life and a covenant of death. Nimrod represents the great hunter before the Lord, for he represents a church that has many devotees. Abram, through Shem, represents a church that has but few devotees. Shem was the covenant man when Nimrod was building his tower, but the two covenants in chapter eleven are represented not by Shem and Nimrod, but by Nimrod and Abraham. Paul clearly identifies this prophetic rule.

Geneza unsprezece este marea controversă dintre Hristos și Satana, în contextul unui legământ al vieții și al unui legământ al morții. Nimrod îl reprezintă pe marele vânător înaintea Domnului, căci el reprezintă o biserică ce are mulți adepți. Avraam, prin Sem, reprezintă o biserică ce are doar puțini adepți. Sem era omul legământului când Nimrod își zidea turnul, însă cele două legăminte din capitolul unsprezece sunt reprezentate nu de Sem și Nimrod, ci de Nimrod și Avraam. Pavel identifică în mod clar această regulă profetică.

> For this Melchisedec, king of Salem, priest of the most high God, who met Abraham returning from the slaughter of the kings, and blessed him; To whom also Abraham gave a tenth part of all; first being by interpretation King of righteousness, and after that also King of Salem, which is, King of peace; Without father, without mother, without descent, having neither beginning of days, nor end of life; but made like unto the Son of God; abideth a priest continually. Now consider how great this man was, unto whom even the patriarch Abraham gave the tenth of the spoils.

> Căci acest Melhisedec, împărat al Salemului, preot al Dumnezeului Celui Preaînalt, care l-a întâmpinat pe Avraam când se întorcea de la măcelul împăraților și l-a binecuvântat; căruia Avraam i-a dat și zeciuială din toate; mai întâi, prin tâlcuire, Împărat al neprihănirii, iar după aceea și Împărat al Salemului, adică Împărat al păcii; fără tată, fără mamă, fără spiță de neam, neavând nici început al zilelor, nici sfârșit al vieții, ci fiind asemănat cu Fiul lui Dumnezeu, rămâne preot în veac. Luați seama dar cât de mare a fost omul acesta, căruia până și patriarhul Avraam i-a dat zeciuială din prada de război.

> And verily they that are of the sons of Levi, who receive the office of the priesthood, have a commandment to take tithes of the people according to the law, that is, of their brethren, though they come out of the loins of Abraham:

> Og sannelig har de av Levis sønner, som mottar prestedømmets embete, et bud om å ta tiende av folket etter loven, det vil si av sine brødre, selv om de er utgått fra Abrahams lend:

> But he whose descent is not counted from them received tithes of Abraham, and blessed him that had the promises. And without all contradiction the less is blessed of the better. And here men that die receive tithes; but there he receiveth them, of whom it is witnessed that he liveth. And as I may so say, Levi also, who receiveth tithes, payed tithes in Abraham. For he was yet in the loins of his father, when Melchisedec met him. Hebrews 7:1–10.

> Dar cel a cărui obârșie nu este socotită dintre ei a primit zeciuieli de la Avraam și l-a binecuvântat pe cel ce avea făgăduințele. Și, fără nici o împotrivire, cel mai mic este binecuvântat de cel mai mare. Și aici, oameni muritori primesc zeciuieli; dar acolo le primește unul despre care se mărturisește că trăiește. Și, ca să zic așa, Levi însuși, care primește zeciuieli, a plătit zeciuială în Avraam. Căci era încă în coapsele tatălui său când l-a întâmpinat Melhisedec. Evrei 7:1–10.

There is a great deal of present truth in the subject of Melchizedek, but I am simply identifying that Paul teaches directly that the prophetic characteristics of covenant men, and by that, I mean, men and women in the inspired testimony whose scriptural testimony is identifying a waymark in the prophetic line of God’s covenant with mankind. Paul teaches that Melchizedek, who lived before the Levitical priesthood was established at Sinai, and therefore over four hundred years before there was a Levitical priesthood, had accepted tithe from Levi. In order to be in the Levitical priesthood, you had to be a Levite who could prove his blood descent from Levi. Melchizedek could not show his descent was from the line of Levi, for Levi was not yet born.

În subiectul lui Melhisedec se află foarte mult adevăr prezent, însă eu doar subliniez că Pavel învață în mod direct că trăsăturile profetice ale oamenilor legământului — și prin aceasta mă refer la bărbați și femei din mărturia inspirată, a căror mărturie scripturistică identifică un semn de hotar în linia profetică a legământului lui Dumnezeu cu omenirea — sunt astfel. Pavel învață că Melhisedec, care a trăit înainte ca preoția levitică să fie instituită la Sinai și, prin urmare, cu peste patru sute de ani înainte să existe o preoție levitică, a primit zeciuială de la Levi. Pentru a face parte din preoția levitică, trebuia să fii un levit care putea dovedi descendența sa de sânge din Levi. Melhisedec nu putea arăta că descendența sa era din linia lui Levi, căci Levi încă nu se născuse.

The line of prophecy that represents God’s covenant with Adam and Eve is actually two covenants. The first was a covenant of life with a simple test. After the fall and the failed test, the next covenant included the blood of a lamb in order to provide clothing. Then there was God’s covenant with mankind, represented by the rainbow, Noah and altar worship. Then there was Genesis eleven where God’s covenant with a chosen people, who would be called Hebrews began. In each of those stories the biblical characters are covenant men or women.

Linia prorociei care reprezintă legământul lui Dumnezeu cu Adam și Eva este, de fapt, alcătuită din două legăminte. Primul a fost un legământ al vieții, cu o încercare simplă. După cădere și după eșecul acestei încercări, următorul legământ a inclus sângele unui miel pentru a asigura îmbrăcăminte. Apoi a urmat legământul lui Dumnezeu cu omenirea, reprezentat prin curcubeu, Noe și închinarea la altar. Apoi a urmat Geneza unsprezece, unde a început legământul lui Dumnezeu cu un popor ales, care avea să fie numit evrei. În fiecare dintre aceste relatări, personajele biblice sunt bărbați sau femei ai legământului.

In Genesis eleven, the beginning of the covenant of life with a chosen people is set forth, and it is set forth, right where Nimrod establishes the covenant of death, as represented by the bricks and mortar, that were the counterfeit of the unchiseled rocks and no mortar represented by the altar. Sister White informs us the altar represents Christ, thus Nimrod’s religion, which is a counterfeit religion, represents a counterfeit Christ.

În Geneza unsprezece este prezentat începutul legământului vieții cu un popor ales, și este prezentat chiar acolo unde Nimrod stabilește legământul morții, reprezentat prin cărămizile și mortarul, care erau contrafacerea stâncilor necioplite și a lipsei de mortar reprezentate de altar. Sora White ne spune că altarul Îl reprezintă pe Hristos; astfel, religia lui Nimrod, care este o religie contrafăcută, reprezintă un Hristos contrafăcut.

> And they said one to another, Go to, let us make brick, and burn them thoroughly. And they had brick for stone, and slime had they for mortar. Genesis 11:3.

> Și au zis unul către altul: „Haideți să facem cărămizi și să le ardem bine.” Și au avut cărămidă în loc de piatră, iar smoală au avut în loc de mortar. Geneza 11:3.

> And if thou wilt make me an altar of stone, thou shalt not build it of hewn stone: for if thou lift up thy tool upon it, thou hast polluted it. Exodus 20:25.

> Na ukinifanyia madhabahu ya mawe, usiijenge kwa mawe yaliyochongwa; kwa maana ukiinulia juu yake chombo chako, umeitia unajisi. Kutoka 20:25.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> „Suntem în pericol să amestecăm ceea ce este sacru cu ceea ce este comun. Focul sfânt de la Dumnezeu trebuie folosit în eforturile noastre. Adevăratul altar este Hristos; adevăratul foc este Duhul Sfânt. Aceasta este inspirația noastră. Numai atunci când Duhul Sfânt conduce și călăuzește un om, el este un sfătuitor sigur. Dacă ne abatem de la Dumnezeu și de la aleșii Săi pentru a întreba la altare străine, ni se va răspunde după faptele noastre.” Selected Messages, cartea 3, 300.

Among other truths, one of the lessons that is derived prophetically from Genesis eleven is that it represents the beginning of a prophetic line. The flood of Noah marks a prophetic separation. When Noah left the ark there was to be a new method of worship, and the method of worship always produces two classes of worshippers, as set forth in the history of Cain and Abel. Genesis eleven is a new world, with a beginning history that becomes the foundational story of the ending history, as God’s last day covenant people call the eleventh-hour workers out of Babylon during the Sunday law crisis. Nimrod is the man of sin during the Sunday law crisis, and Shem, who is Abraham is the man of God in that very same crisis. Genesis eleven’s scattering and confusion of languages, began soon after Noah left the ark. The theme of chapter eleven is the two covenants, and the story reaches its conclusion when the third step of the Abrahamic covenant is set forth in chapter twenty-two.

Între alte adevăruri, una dintre lecțiile care se desprind profetic din Geneza unsprezece este că ea reprezintă începutul unei linii profetice. Potopul lui Noe marchează o separare profetică. Când Noe a ieșit din corabie, trebuia să existe o nouă metodă de închinare, iar metoda de închinare produce întotdeauna două clase de închinători, așa cum este arătat în istoria lui Cain și Abel. Geneza unsprezece este o lume nouă, cu o istorie de început care devine istoria fundamentală a istoriei de încheiere, pe măsură ce poporul legământului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă îi cheamă pe lucrătorii ceasului al unsprezecelea să iasă din Babilon în timpul crizei legii duminicale. Nimrod este omul fărădelegii în timpul crizei legii duminicale, iar Sem, care este Avraam, este omul lui Dumnezeu în chiar aceeași criză. Împrăștierea și încurcarea limbilor din Geneza unsprezece au început curând după ce Noe a ieșit din corabie. Tema capitolului unsprezece este cea a celor două legăminte, iar istoria ajunge la concluzia ei când al treilea pas al legământului avraamic este prezentat în capitolul douăzeci și doi.

Chapter eleven is the alpha history of the line of Abraham that reaches omega history in chapter twenty-two. The beginning story of Nimrod’s Babel and the ending story of the offering of Isaac, both represent the final judgment upon mankind. The line begins at Nimrod’s tower, and extends to the offering of Isaac, and the line culminates in two opposite offerings. Nimrod’s offering receives God’s executive judgment, and Abraham’s judgment receives God’s blessing. Nimrod is the alpha of chapter eleven and Abraham is the omega of chapter twenty-two. The omega is always greater, by at least twenty-two times according to the Hebrew alphabet, and the power manifested in confusing the languages and scattering the nations abroad, was far exceeded by the power of the cross. Nimrod’s tower represents the Twin Towers of 9/11 and the offering of Isaac represents the Sunday law.

Capitolul unsprezece este istoria alfa a liniei lui Avraam, care ajunge la istoria omega în capitolul douăzeci și doi. Istoria de la început a Babelului lui Nimrod și istoria de la sfârșit a aducerii lui Isaac, amândouă reprezintă judecata finală asupra omenirii. Linia începe la turnul lui Nimrod și se extinde până la aducerea lui Isaac, iar linia culminează în două jertfe opuse. Jertfa lui Nimrod primește judecata executivă a lui Dumnezeu, iar judecata lui Avraam primește binecuvântarea lui Dumnezeu. Nimrod este alfa capitolului unsprezece, iar Avraam este omega capitolului douăzeci și doi. Omega este întotdeauna mai mare, cel puțin de douăzeci și două de ori, potrivit alfabetului ebraic, iar puterea manifestată în încurcarea limbilor și împrăștierea neamurilor pretutindeni a fost cu mult întrecută de puterea crucii. Turnul lui Nimrod reprezintă Turnurile Gemene din 11 septembrie, iar aducerea lui Isaac reprezintă legea duminicală.

The line of the covenant with a chosen people begins with the symbol of the number eleven and it ends with the symbol of twenty-two. The line ends at the close of probation in the alpha history of Nimrod and also the omega history of Abraham. The very history of Nimrod and Abraham is set forth in the first book of the Bible, and it is set within the context of picking up the pieces from the very recent destruction of Noah’s flood. In the first book of the Bible the illustration of the two covenants, provides two witnesses that set forth the close of probation in the line of chapter eleven through to twenty-two.

Linia legământului cu un popor ales începe cu simbolul numărului unsprezece și se încheie cu simbolul numărului douăzeci și doi. Linia se încheie la închiderea timpului de probă în istoria alfa a lui Nimrod și, de asemenea, în istoria omega a lui Avraam. Chiar istoria lui Nimrod și a lui Avraam este prezentată în prima carte a Bibliei și este așezată în contextul adunării rămășițelor după distrugerea foarte recentă a potopului lui Noe. În prima carte a Bibliei, ilustrarea celor două legăminte oferă doi martori care înfățișează închiderea timpului de probă pe linia de la capitolul unsprezece până la douăzeci și doi.

> He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:11.

> Cine este nedrept să fie nedrept şi mai departe; cine este întinat să se întineze şi mai departe; cine este neprihănit să trăiască şi mai departe în neprihănire; şi cine este sfânt să se sfinţească şi mai departe. Apocalipsa 22:11.

Nimrod is unjust and filthy still, and Abraham is righteous and holy still as identified in the alpha of Genesis 11–22, and also in the omega of Revelation 22:11. Just before probation closes, a pronouncement in verse 10 is made to seal not the sayings of the prophecy of this book. Just before probation closes in the very next verse, there is to be a prophecy in Revelation that is to be unsealed. Two verses after verse eleven, Christ supplies the key to unseal that prophecy.

ნიმროდი კვლავ უსამართლო და უწმინდურია, ხოლო აბრაამი კვლავ მართალი და წმიდაა, როგორც ეს გამოვლენილია დაბადების 11–22-ის ალფაში, და აგრეთვე გამოცხადების 22:11-ის ომეგაში. მადლის ჟამის დახურვამდე უშუალოდ, მე-10 მუხლში გამოცხადდება განჩინება, რომ არ დაიბეჭდოს ამ წიგნის წინასწარმეტყველების სიტყვები. მადლის ჟამის დახურვამდე უშუალოდ, მომდევნო მუხლში, გამოცხადებაში უნდა იყოს წინასწარმეტყველება, რომელიც უნდა გაიხსნას. მეთერთმეტე მუხლიდან ორი მუხლით შემდეგ, ქრისტე იძლევა გასაღებს, რათა გაიხსნას ის წინასწარმეტყველება.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. And, behold, I come quickly; and my reward is with me, to give every man according as his work shall be.

> Și mi-a zis: „Să nu pecetluiești cuvintele prorociei din cartea aceasta, căci vremea este aproape. Cine este nedrept, să fie nedrept și mai departe; cine este întinat, să se întineze și mai departe; și cine este drept, să facă dreptate și mai departe; și cine este sfânt, să se sfințească și mai departe. Și iată, Eu vin curând; și răsplata Mea este cu Mine, ca să dau fiecăruia după cum va fi lucrarea lui.”

> I am Alpha and Omega, the beginning and the end, the first and the last. Revelation 22:10–13.

> Eu sunt Alfa şi Omega, începutul şi sfârşitul, cel dintâi şi cel de pe urmă. Apocalipsa 22:10–13.

Chapter twenty-two is the omega chapter of the entire Bible and the key to opening the prophecy in Revelation that is sealed up, is the principle that Christ identified above all others in chapter one of Revelation. Chapter one is the first letter of the Hebrew alphabet, and chapter twenty-two is the last. In verses nine through eleven of chapter one, John introduces himself, and identifies Christ as Alpha and Omega.

Capitolul douăzeci și doi este capitolul omega al întregii Biblii, iar cheia pentru deschiderea profeției pecetluite din Apocalipsa este principiul pe care Hristos l-a identificat mai presus de toate celelalte în capitolul întâi al Apocalipsei. Capitolul întâi este prima literă a alfabetului ebraic, iar capitolul douăzeci și doi este ultima. În versetele nouă până la unsprezece din capitolul întâi, Ioan se prezintă și Îl identifică pe Hristos ca Alfa și Omega.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. Revelation 1:9-11.

> Eu, João, que também sou vosso irmão e companheiro na tribulação, e no reino e na paciência de Jesus Cristo, estava na ilha chamada Patmos, por causa da palavra de Deus e do testemunho de Jesus Cristo. Eu fui arrebatado em espírito no dia do Senhor, e ouvi por detrás de mim uma grande voz, como de trombeta, que dizia: Eu sou o Alfa e o Ômega, o primeiro e o último; e: O que vês, escreve-o num livro e envia-o às sete igrejas que estão na Ásia: a Éfeso, e a Esmirna, e a Pérgamo, e a Tiatira, e a Sardes, e a Filadélfia, e a Laodiceia. Apocalipse 1:9-11.

In verse eleven, John is in Patmos, but he turns around in verse twelve, and from there on, he is in the heavenly sanctuary. Thus, in verses 9/11, we find the testimony of John, which identifies Jesus as Alpha and Omega, something Jesus already identified of Himself in verse 8:

În versetul unsprezece, Ioan se află în Patmos, dar în versetul doisprezece se întoarce și, de acolo înainte, se află în sanctuarul ceresc. Astfel, în versetele 9/11, găsim mărturia lui Ioan, care Îl identifică pe Isus ca Alfa și Omega, lucru pe care Isus Însuși îl afirmase deja despre Sine în versetul 8:

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:8.

> Eu sunt Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, zice Domnul, Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine, Cel Atotputernic. Apocalipsa 1:8.

In verse eight, John is writing what he heard Christ speak of Himself. In verses nine through eleven, it is John speaking of himself. That represents two witnesses in the first eleven verses that identify Christ as Alpha and Omega. Verses nine through eleven represents its own unit of thought. Though connected with the entire chapter, in these verses John is speaking of himself, whereas; in verses four through eight, John is speaking for the godhead to His churches. Verse four begins a unit of thought, that ends in verse eight. This is recognized by the opening characteristics of Christ who was and is and is yet to come, being identified in verse four and then again in verse eight.

În versetul opt, Ioan scrie ceea ce L-a auzit pe Hristos spunând despre Sine. În versetele nouă până la unsprezece, Ioan este cel care vorbește despre sine însuși. Aceasta reprezintă doi martori în primele unsprezece versete, care Îl identifică pe Hristos ca Alfa și Omega. Versetele nouă până la unsprezece constituie propria lor unitate de gândire. Deși sunt legate de întregul capitol, în aceste versete Ioan vorbește despre sine însuși, pe când, în versetele patru până la opt, Ioan vorbește în numele Dumnezeirii către bisericile Sale. Versetul patru începe o unitate de gândire care se încheie în versetul opt. Acest lucru este recunoscut prin caracteristicile introductive ale lui Hristos, Cel ce era și este și urmează să vină, fiind identificat în versetul patru și apoi din nou în versetul opt.

> John to the seven churches which are in Asia: Grace be unto you, and peace, from him which is, and which was, and which is to come; and from the seven Spirits which are before his throne; And from Jesus Christ, who is the faithful witness, and the first begotten of the dead, and the prince of the kings of the earth. Unto him that loved us, and washed us from our sins in his own blood, And hath made us kings and priests unto God and his Father; to him be glory and dominion for ever and ever. Amen. Behold, he cometh with clouds; and every eye shall see him, and they also which pierced him: and all kindreds of the earth shall wail because of him. Even so, Amen.

> Ioan către cele șapte biserici care sunt în Asia: Har vouă și pace de la Cel ce este, Cel ce era și Cel ce vine; și de la cele șapte Duhuri care sunt înaintea tronului Său; și de la Isus Hristos, care este martorul credincios, Cel întâi născut dintre cei morți și Domnul împăraților pământului. A Celui ce ne-a iubit și ne-a spălat de păcatele noastre în însuși sângele Său, și ne-a făcut împărați și preoți pentru Dumnezeu și Tatăl Său, a Lui să fie slava și stăpânirea în vecii vecilor. Amin. Iată, El vine cu norii; și orice ochi Îl va vedea, chiar și cei ce L-au străpuns; și toate semințiile pământului se vor tângui din pricina Lui. Da, Amin.

> I am Alpha and Omega, the beginning and the ending, saith the Lord, which is, and which was, and which is to come, the Almighty. Revelation 1:4–8.

> Eu sunt Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, zice Domnul, Cel ce este, și Cel ce era, și Cel ce vine, Cel Atotputernic. Apocalipsa 1:4–8.

The first three verses of chapter one present the revelation of Jesus Christ, which is unsealed just before probation closes, for verse three says, “the time is at hand.” “The time is at hand” is the identical statement of verse ten, of chapter twenty-two, that says “seal not the sayings of the prophecy of this book for the time is at hand.” The prophecy that is unsealed is the Revelation of Jesus Christ.

Primele trei versete ale capitolului unu prezintă descoperirea lui Isus Hristos, care este desigilată chiar înainte ca timpul de probă să se încheie, căci versetul trei spune: „vremea este aproape”. „Vremea este aproape” este formularea identică din versetul zece al capitolului douăzeci și doi, care spune: „să nu pecetluiești cuvintele prorociei din cartea aceasta, căci vremea este aproape”. Prorocia care este desigilată este Descoperirea lui Isus Hristos.

Verse four begins the unsealing, and verse four begins with John’s testimony of, “I John,” and then in verse eight it is Christ who identifies Himself. A human witness in the first of the five verses and a divine witness at the end. Verse four identifies the Heavenly Father as the one who “is, and which was, and which is to come.” Verse eight identifies Christ as the one who “is, and which was, and which is to come.”

Versetul patru începe desigilarea, iar versetul patru începe cu mărturia lui Ioan: „Eu, Ioan”, iar apoi, în versetul opt, Hristos este Cel care Se identifică pe Sine. Un martor omenesc în primul dintre cele cinci versete și un martor divin la sfârșit. Versetul patru Îl identifică pe Tatăl ceresc drept Cel care „este, și care era, și care vine”. Versetul opt Îl identifică pe Hristos drept Cel care „este, și care era, și care vine”.

The key to unsealing the Revelation of Jesus Christ is the principle of alpha and omega. As the first and last, Christ also exists in the present, though He was in the past and will be in the future. The fact that Jesus and the Father are both the God who was, and is, and is yet to come is another presentation of Christ as Alpha and Omega. He is Alpha and Omega, the First and the Last, the Beginning and Ending and He was in the beginning and will be in the ending. The “keys” of the kingdom, that are given to the church at Caesarea Philippi, is also the “key” placed upon Eliakim’s shoulder in Isaiah 22:22. The alpha of the book of Revelation is chapter one and the omega is chapter twenty-two, so we find all the Hebrew alphabet, in the chapters of Revelation. Chapter thirteen represents the rebellion of the United States and thereafter the world. Chapter one presents Christ as Alpha and Omega and chapter twenty-two identifies the same truth, but in connection with the unsealing mentioned in chapter one. Chapters one, thirteen and twenty-two represent the three Hebrew letters that together form the word “truth.”

کلید گشودن مُهرهای مکاشفهٔ عیسی مسیح، اصلِ آلفا و اُمگا است. مسیح، به‌عنوان اوّل و آخر، در زمان حال نیز هست، هرچند در گذشته بوده و در آینده نیز خواهد بود. این حقیقت که عیسی و پدر هر دو همان خدایی هستند که بود و هست و خواهد آمد، نمودِ دیگری از ارائهٔ مسیح به‌عنوان آلفا و اُمگا است. او آلفا و اُمگا، اوّل و آخر، ابتدا و انتهاست؛ و در ابتدا بود و در انتها نیز خواهد بود. «کلیدهای» ملکوت که به کلیسا در قیصریهٔ فیلپی داده شد، همان «کلیدی» نیز هست که بر شانهٔ الیاقیم در اشعیا ۲۲:۲۲ نهاده شد. آلفای کتاب مکاشفه، بابِ اوّل است و اُمگای آن بابِ بیست‌ودوم؛ ازاین‌رو تمامی الفبای عبری را در باب‌های مکاشفه می‌یابیم. بابِ سیزدهم نمایانگر طغیان ایالات متحده و پس از آن جهان است. بابِ اوّل مسیح را به‌عنوان آلفا و اُمگا ارائه می‌کند و بابِ بیست‌ودوم همان حقیقت را معرّفی می‌نماید، امّا در پیوند با گشودن مُهرهایی که در بابِ اوّل ذکر شده است. باب‌های اوّل، سیزدهم و بیست‌ودوم نمایانگر سه حرف عبری هستند که با هم واژهٔ «حقیقت» را تشکیل می‌دهند.

In chapter twenty-three of Matthew Jesus sets forth eight woes upon the Pharisees and Sadducees. In the final verse of chapter twenty-two the interaction of Christ with the quibbling Jews ended with the enigma of David, an enigma that can only be solve if you understand the principle of alpha and omega.

În capitolul douăzeci și trei din Matei, Isus rostește opt vaiuri asupra fariseilor și saducheilor. În ultimul verset al capitolului douăzeci și doi, interacțiunea lui Hristos cu iudeii certăreți s-a încheiat cu enigma lui David, o enigmă care poate fi dezlegată numai dacă înțelegeți principiul alfa și omega.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> În timp ce fariseii erau adunați laolaltă, Isus i-a întrebat, zicând: Ce credeți despre Hristos? Al cui fiu este?

> They say unto him, The Son of David.

> Îi zic: Fiul lui David.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> El le zice: „Cum dar David, în Duhul, Îl numește Domn, zicând: «Domnul a zis Domnului meu: Șezi la dreapta Mea, până voi pune pe vrăjmașii Tăi așternut picioarelor Tale»? Dacă deci David Îl numește Domn, cum este El fiul lui?”

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Și nimeni nu i-a putut răspunde niciun cuvânt; și din ziua aceea nimeni n-a mai îndrăznit să-I pună întrebări. Matei 22:41–46.

The conclusion of chapter twenty-two identifies a waymark of covenant history. Jeremiah addresses this line of truth as well:

Concluzia capitolului douăzeci și doi identifică un reper al istoriei legământului. Ieremia abordează și el această linie a adevărului:

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these.

> Cuvântul care a venit către Ieremia de la Domnul, zicând: Stai în poarta Casei Domnului și vestește acolo cuvântul acesta și spune: Ascultați cuvântul Domnului, toți cei din Iuda care intrați pe aceste porți ca să vă închinați Domnului. Așa vorbește Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Îndreptați-vă căile și faptele, și vă voi face să locuiți în locul acesta. Nu vă încredeți în cuvinte mincinoase, zicând: Templul Domnului, Templul Domnului, Templul Domnului sunt acestea.

> For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever. Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Will ye steal, murder, and commit adultery, and swear falsely, and burn incense unto Baal, and walk after other gods whom ye know not; And come and stand before me in this house, which is called by my name, and say, We are delivered to do all these abominations?

> Бо ако заиста поправите своје путеве и своја дела; ако заиста вршите суд између човека и његовог ближњег; ако не тлачите дошљака, сироче и удовицу, и не проливате невину крв на овоме месту, нити идете за другим боговима себи на пропаст: тада ћу учинити да пребивате на овоме месту, у земљи коју дадох оцима вашим, од века и довека. Ево, ви се уздате у лажљиве речи, које не могу донети користи. Хоћете ли красти, убијати и чинити прељубу, и криво се заклињати, и кадити Валу, и ићи за другим боговима којих не знате; а онда долазити и стајати преда мном у овоме дому, који се именом мојим назива, и говорити: Избављени смо да чинимо све ове гадости?

> Is this house, which is called by my name, become a den of robbers in your eyes? Behold, even I have seen it, saith the Lord. But go ye now unto my place which was in Shiloh, where I set my name at the first, and see what I did to it for the wickedness of my people Israel.

> Je, nyumba hii, inayoitwa kwa jina langu, imekuwa pango la wanyang’anyi machoni penu? Tazameni, hata mimi nimeliona hili, asema Bwana. Bali enendeni sasa mpaka mahali pangu palipokuwa Shilo, nilipoweka jina langu hapo kwanza, mkatazame nilivyolitenda kwa sababu ya uovu wa watu wangu Israeli.

> And now, because ye have done all these works, saith the Lord, and I spake unto you, rising up early and speaking, but ye heard not; and I called you, but ye answered not; Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:1–16.

> I ara, náir go ndearna sibh na hoibreacha seo go léir, a deir an Tiarna, agus gur labhair mé libh, ag éirí go moch agus ag labhairt, ach níor éist sibh; agus gur ghlaoigh mé oraibh, ach níor fhreagair sibh; dá bhrí sin déanfaidh mé leis an teach seo, ar a ngairtear m’ainm, ina gcuireann sibh bhur muinín, agus leis an áit a thug mé daoibhse agus do bhur n-aithreacha, mar a rinne mé le Síló. Agus caithfidh mé amach as mo radharc sibh, mar a chaith mé amach bhur ndeartháireacha go léir, eadhon síol uile Ephraim. Dá bhrí sin ná déan thusa guí ar son an phobail seo, ná ardaigh caoin ná paidir ar a son, ná déan idirghuí liom: óir ní éistfidh mé leat. Irimia 7:1–16.

Jeremiah was told to not pray for ancient Israel, for they had reached a point of no return, as did the quibbling Jews at the end of chapter twenty-two. When Moses, (a covenant man) was confronted with God’s decision to destroy the chosen covenant people, Moses interceded with prayer. In chapter seven, Jeremiah is told not to pray for the very same covenant people. The prophetic history of Shiloh is identified as the line upon line evidence of God rejecting a chosen covenant people when their sin reaches an unredeemable point, as expressed in one verse.

Ieremia a fost înștiințat să nu se roage pentru Israelul de odinioară, căci ajunseseră la un punct dincolo de care nu mai exista întoarcere, asemenea iudeilor cârtitori de la sfârșitul capitolului douăzeci și doi. Când Moise, (un om al legământului) s-a confruntat cu hotărârea lui Dumnezeu de a nimici poporul ales al legământului, Moise a mijlocit prin rugăciune. În capitolul șapte, lui Ieremia i se spune să nu se roage pentru tocmai același popor al legământului. Istoria profetică a Șilo este identificată drept dovada, rând peste rând, a faptului că Dumnezeu leapădă un popor ales al legământului atunci când păcatul lui ajunge la un punct de nerăscumpărat, așa cum este exprimat într-un singur verset.

> Ephraim is joined to idols: let him alone. Hosea 4:17.

> Efraim este alipit de idoli: lăsați-l în pace. Osea 4:17.

In covenant history the point where God ends His covenant relationship is a specific waymark. The rejection of the report of Joshua and Caleb marking the tenth test is another example. Jeremiah is also told to not pray for this people a few chapters later.

În istoria legământului, momentul în care Dumnezeu pune capăt relației Sale de legământ constituie un reper specific. Respingerea raportului lui Iosua și Caleb, care marchează a zecea încercare, este un alt exemplu. De asemenea, câteva capitole mai târziu, lui Ieremia i se spune să nu se roage pentru poporul acesta.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:14.

> De aceea, nu te ruga pentru poporul acesta și nu înălța pentru ei nici strigăt, nici rugăciune; căci nu-i voi asculta în vremea când vor striga către Mine din pricina necazului lor. Ieremia 11:14.

In chapter seven, the spewing out of the Laodiceans at the Sunday law as represented by the symbolism of Shiloah and is identifying what He “will do,” in the near future.

În capitolul șapte, vărsarea din gură a laodiceenilor la legea duminicală, așa cum este reprezentată prin simbolismul Șiloahului, identifică ceea ce El „va face” în viitorul apropiat.

> Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:14–16.

> De aceea voi face casei acesteia, peste care este chemat Numele Meu, în care vă puneți încrederea, și locului pe care vi l-am dat vouă și părinților voștri, așa cum am făcut lui Șilo. Și vă voi lepăda dinaintea feței Mele, cum i-am lepădat pe toți frații voștri, toată sămânța lui Efraim. De aceea, nu te ruga pentru poporul acesta, nu înălța pentru ei nici strigăt, nici rugăciune și nu mijloci înaintea Mea, căci nu te voi asculta. Ieremia 7:14–16.

In chapter eleven, the command to not pray is about the fear that shall overtake the Laodiceans when they find themselves in the time of trouble that follows the Sunday law. The fear they experience is set within the history of their rejection of the covenant.

În capitolul unsprezece, porunca de a nu se ruga se referă la teama care îi va cuprinde pe laodiceeni atunci când se vor afla în timpul de strâmtorare care urmează după legea duminicală. Teama pe care o trăiesc este plasată în cadrul istoriei respingerii de către ei a legământului.

> Hear ye the words of this covenant, and speak unto the men of Judah, and to the inhabitants of Jerusalem; And say thou unto them,

> Ascultați cuvintele acestui legământ și vorbiți-le bărbaților lui Iuda și locuitorilor Ierusalimului; și spune-le:

> Thus saith the Lord God of Israel;

> Așa zice Domnul Dumnezeul lui Israel;

> Cursed be the man that obeyeth not the words of this covenant, Which I commanded your fathers in the day that I brought them forth out of the land of Egypt, from the iron furnace, saying, Obey my voice, and do them, according to all which I command you: so shall ye be my people, and I will be your God: That I may perform the oath which I have sworn unto your fathers, to give them a land flowing with milk and honey, as it is this day.

> Afti i qoftë njeriut që nuk u bindet fjalëve të kësaj besëlidhjeje, të cilën ua urdhërova etërve tuaj ditën kur i nxora nga vendi i Egjiptit, nga furra e hekurt, duke thënë: Bindjuni zërit tim dhe zbatojini ato, sipas gjithçkaje që ju urdhëroj; kështu ju do të jeni populli im dhe unë do të jem Perëndia juaj, që të përmbush betimin që u kam bërë etërve tuaj, për t’u dhënë atyre një vend ku rrjedh qumësht dhe mjaltë, siç është në këtë ditë.

> Then answered I, and said, So be it, O Lord. Then the Lord said unto me,

> Atunci am răspuns și am zis: Așa să fie, Doamne. Atunci Domnul mi-a zis,

> Proclaim all these words in the cities of Judah, and in the streets of Jerusalem, saying, Hear ye the words of this covenant, and do them. For I earnestly protested unto your fathers in the day that I brought them up out of the land of Egypt, even unto this day, rising early and protesting, saying, Obey my voice. Yet they obeyed not, nor inclined their ear, but walked everyone in the imagination of their evil heart: therefore I will bring upon them all the words of this covenant, which I commanded them to do; but they did them not.

> Vestesc toate aceste cuvinte în cetățile lui Iuda și pe ulițele Ierusalimului, zicând: Ascultați cuvintele acestui legământ și împliniți-le. Căci am mărturisit cu stăruință părinților voștri, din ziua în care i-am scos din țara Egiptului și până în ziua aceasta, sculându-Mă dis-de-dimineață și mărturisind, zicând: Ascultați glasul Meu. Dar ei n-au ascultat și nu și-au plecat urechea, ci au umblat fiecare după împietrirea inimii lui rele; de aceea voi aduce peste ei toate cuvintele acestui legământ, pe care le-am poruncit să le împlinească, dar ei nu le-au împlinit.

> And the Lord said unto me, A conspiracy is found among the men of Judah, and among the inhabitants of Jerusalem. They are turned back to the iniquities of their forefathers, which refused to hear my words; and they went after other gods to serve them: the house of Israel and the house of Judah have broken my covenant which I made with their fathers.

> Iar Domnul mi-a zis: „S-a aflat o uneltire între bărbații lui Iuda și între locuitorii Ierusalimului. Ei s-au întors la nelegiuirile strămoșilor lor, care au refuzat să asculte cuvintele Mele; și au mers după alți dumnezei ca să le slujească: casa lui Israel și casa lui Iuda au rupt legământul Meu pe care l-am făcut cu părinții lor.”

> Therefore thus saith the Lord, Behold, I will bring evil upon them, which they shall not be able to escape; and though they shall cry unto me, I will not hearken unto them. Then shall the cities of Judah and inhabitants of Jerusalem go, and cry unto the gods unto whom they offer incense: but they shall not save them at all in the time of their trouble. For according to the number of thy cities were thy gods, O Judah; and according to the number of the streets of Jerusalem have ye set up altars to that shameful thing, even altars to burn incense unto Baal.

> Por lo tanto, así dice el Señor: He aquí, traeré sobre ellos mal del cual no podrán escapar; y aunque clamen a mí, no los escucharé. Entonces irán las ciudades de Judá y los habitantes de Jerusalén, y clamarán a los dioses a quienes ofrecen incienso; pero éstos no los salvarán en absoluto en el tiempo de su angustia. Porque según el número de tus ciudades fueron tus dioses, oh Judá; y según el número de las calles de Jerusalén habéis levantado altares a aquella cosa vergonzosa, esto es, altares para quemar incienso a Baal.

> Therefore pray not thou for this people, neither lift up a cry or prayer for them: for I will not hear them in the time that they cry unto me for their trouble. Jeremiah 11:1–14.

> De aceea, nu te ruga pentru poporul acesta și nu înălța pentru ei nici strigăt, nici rugăciune; căci nu-i voi asculta în vremea când vor striga către Mine din pricina necazului lor. Ieremia 11:1–14.

The resurrection of the candidates, to be among the one hundred and forty-four thousand, is identified in Revelation 11:11; and their final gathering is identified in Isaiah 11:11; and the external line of the dragon, the beast and the false prophet is identified in Daniel 11:11; The Sunday law judgment of the tares is identified in Ezekiel 11:11 and the punishment and fear that comes upon the foolish virgins is identified in Jeremiah 11:11.

Învierea candidaților, pentru a fi printre cei o sută patruzeci și patru de mii, este identificată în Apocalipsa 11:11; iar adunarea lor finală este identificată în Isaia 11:11; iar linia exterioară a balaurului, a fiarei și a prorocului mincinos este identificată în Daniel 11:11; judecata neghinei prin legea duminicală este identificată în Ezechiel 11:11, iar pedeapsa și teama care vin asupra fecioarelor neînțelepte sunt identificate în Ieremia 11:11.

The command to not pray for this people is the waymark in the last verses of Matthew chapter twenty-two, and chapter twenty-three identifies eight woes upon Adventism. Chapter twenty-three is either October 22, 1844, or the Sunday law. Both of those waymarks are a fulfillment of the marriage, and the marriage is between a bride and a husband, who come together as one flesh. The consummation of the marriage represents atonement, or “at-one-ment.” Man was created in the image of God, and He created male and female. Their offspring are represented by twenty-three chromosomes from the man and twenty-three from the woman. Together their forty-six chromosomes make up the temple. Each individual is a temple, for know ye not that ye are the temple of the Lord?

Porunca de a nu Se ruga pentru poporul acesta este reperul profetic din ultimele versete ale capitolului douăzeci și doi din Matei, iar capitolul douăzeci și trei identifică opt vaiuri asupra adventismului. Capitolul douăzeci și trei este fie 22 octombrie 1844, fie legea duminicală. Ambele repere profetice sunt o împlinire a căsătoriei, iar căsătoria este între o mireasă și un soț, care se unesc într-un singur trup. Consummarea căsătoriei reprezintă ispășirea, sau „a-fi-una”. Omul a fost creat după chipul lui Dumnezeu, și El a creat parte bărbătească și parte femeiască. Urmașii lor sunt reprezentați prin douăzeci și trei de cromozomi de la bărbat și douăzeci și trei de la femeie. Împreună, cei patruzeci și șase de cromozomi ai lor alcătuiesc templul. Fiecare individ este un templu, căci nu știți că voi sunteți templul Domnului?

The consummation of the marriage, when the two become one is the combination of two temples of twenty-three, to form one temple of forty-six. Christ is the one who builds the temple, and He builds His church as the female temple that is to join with His male temple. The connection is when the human temple is joined with the Divine in the Most Holy Place of God’s temple. “Twenty-three” is a symbol of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and that work began at the end of the twenty-three hundred year prophecy. Matthew twenty-three is the pronouncement against Laodicean Seventh-day Adventists, who are a counterfeit of the one hundred and forty-four thousand.

Muhernicirea căsătoriei, când cei doi devin una, este unirea a două temple de douăzeci și trei, pentru a forma un singur templu de patruzeci și șase. Hristos este Cel care zidește templul, și El Își zidește biserica drept templul feminin care trebuie să se unească cu templul Său masculin. Legătura are loc atunci când templul omenesc este unit cu Cel Divin în Locul Preasfânt al templului lui Dumnezeu. „Douăzeci și trei” este un simbol al sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, iar acea lucrare a început la sfârșitul profeției de două mii trei sute de ani. Matei douăzeci și trei este rostirea sentinței împotriva adventiștilor de ziua a șaptea laodiceeni, care sunt o contrafacere a celor o sută patruzeci și patru de mii.

The one hundred and forty-four thousand are the eighth that is of the seven, and they are those who are resurrected on the eighth day, and the are the eight souls on Noah’s ark, they are the eight descendants of Seth and the seal upon their foreheads was typified by circumcision, that was carried out on the eighth day. They are the priests that are anointed for service on the eighth day, and the pronouncement of eight woes upon Adventism in chapter twenty-three, is a pronouncement against the counterfeit eight.

O sută patruzeci și patru de mii sunt al optulea care este din cei șapte și ei sunt aceia care sunt înviați în ziua a opta, și ei sunt cele opt suflete din arca lui Noe, ei sunt cei opt urmași ai lui Set, iar sigiliul de pe frunțile lor a fost preînchipuit prin circumcizie, care era săvârșită în ziua a opta. Ei sunt preoții care sunt unși pentru slujire în ziua a opta, iar rostirea a opt vaiuri asupra adventismului, în capitolul douăzeci și trei, este o rostire împotriva contrafacerii optului.

The pronouncement of woe upon the foolish virgins is proceeded by the sealing of God’s people in the final verse of chapter twenty-two. Chapter twenty-two aligns with chapter twenty-two in Genesis, for the first book of the Old Testament typifies the first book of the New Testament. In the heart of the prophetic line of Matthew eleven through chapter twenty-two representing twelve chapters, and the sixth of those twelve chapters is chapter sixteen, where Simon Barjona’s name was changed to Peter.

Proclamarea vaiului asupra fecioarelor nechibzuite este precedată de pecetluirea poporului lui Dumnezeu în ultimul verset al capitolului douăzeci și doi. Capitolul douăzeci și doi se aliniază cu capitolul douăzeci și doi din Geneza, căci prima carte a Vechiului Testament prefigurează prima carte a Noului Testament. În inima liniei profetice din Matei unsprezece până la capitolul douăzeci și doi, reprezentând douăsprezece capitole, iar al șaselea dintre aceste douăsprezece capitole este capitolul șaisprezece, unde numele lui Simon Barjona a fost schimbat în Petru.

> And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. Matthew 16:18.

> Uti ţie îţi spun: tu eşti Petru şi pe această piatră voi zidi biserica Mea, iar porţile iadului nu o vor birui. Matei 16:18.

There are 459 verses in Matthew eleven through twenty-two. The middle verse is verse seventeen, of chapter sixteen, but that verse cannot be separated from verses eighteen and nineteen, for they are one statement.

În Matei capitolele unsprezece până la douăzeci și doi sunt 459 de versete. Versetul din mijloc este versetul șaptesprezece din capitolul șaisprezece, dar acest verset nu poate fi despărțit de versetele optsprezece și nouăsprezece, căci ele alcătuiesc o singură afirmație.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Matthew 16:17–19.

> Iar Iisus, răspunzând, i-a zis: Ferice de tine, Simone, fiul lui Iona; fiindcă nu carnea și sângele ți-au descoperit lucrul acesta, ci Tatăl Meu care este în ceruri. Și Eu îți spun: tu ești Petru, și pe această piatră Îmi voi zidi Biserica; și porțile Locuinței morților nu o vor birui. Îți voi da cheile Împărăției cerurilor: și orice vei lega pe pământ va fi legat în ceruri; și orice vei dezlega pe pământ va fi dezlegat în ceruri. Matei 16:17–19.

The very center of chapters eleven unto twenty-two is the foundational covenant statement for Christianity. In that statement, Simon’s name is changed to Peter, which; when you apply the numerical position that each letter of the English language holds; such as “a” is one, and “z” is twenty-six—you find “p” is 16, “e” is 5, and “t” is 20, and another “e” is 5 and “r” is 18. When you multiply 16 X 5 X 20 X 5 X 18 it equals 144,000, and the reference to Peter’s name change, a symbol of covenant relationship, is found in chapter 16 verse 18, and the first letter of Peter is the number 16 and the last letter is the number 18. All of this is in the center of twelve chapters that begin with the symbol of eleven and end with the symbol of twenty-two.

Centrul însuși al capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi este declarația fundamentală de legământ pentru creștinism. În acea declarație, numele lui Simon este schimbat în Petru, care; atunci când aplicați poziția numerică pe care o are fiecare literă a limbii engleze; astfel încât „a” este unu, iar „z” este douăzeci și șase — descoperiți că „p” este 16, „e” este 5, iar „t” este 20, și încă un „e” este 5, iar „r” este 18. Când înmulțiți 16 X 5 X 20 X 5 X 18, rezultatul este 144.000, iar referința la schimbarea numelui lui Petru, simbol al relației de legământ, se găsește în capitolul 16, versetul 18, iar prima literă din Peter este numărul 16, iar ultima literă este numărul 18. Toate acestea se află în centrul a douăsprezece capitole care încep cu simbolul lui unsprezece și se încheie cu simbolul lui douăzeci și doi.

That line is also found in Genesis chapters eleven through twenty-two, and in that line, there are 305 verses, which identifies chapter seventeen and verse eleven as the center of that line. That line of twelve chapters of the first book of the Old Testament identifies the covenant with Abraham, and represents the alpha line that meets the omega line, in the same chapters of the first book of the New Testament. The center of the line of the omega in Matthew is the high point of the covenant relationship of the one hundred and forty-four thousand, who are the covenant sign that is lifted up at the Sunday law. The center verse of Genesis’s line identifies not only the center verse, but also the second or middle step of the threefold covenant with Abraham, and just as significantly the sign of the covenant.

Acea linie se găsește și în capitolele unsprezece până la douăzeci și doi din Geneza, iar în acea linie sunt 305 versete, ceea ce identifică capitolul șaptesprezece și versetul unsprezece ca fiind centrul acelei linii. Acea linie de douăsprezece capitole din prima carte a Vechiului Testament identifică legământul cu Avraam și reprezintă linia alfa care întâlnește linia omega, în aceleași capitole ale primei cărți a Noului Testament. Centrul liniei omega din Matei este punctul culminant al relației de legământ a celor o sută patruzeci și patru de mii, care sunt semnul legământului ce este înălțat la legea duminicală. Versetul central al liniei din Geneza identifică nu numai versetul central, ci și al doilea, sau pasul de mijloc, al întreitului legământ cu Avraam, și, tot atât de semnificativ, semnul legământului.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> Veţi tăia împrejur carnea prepuţului vostru; şi acesta va fi un semn al legământului dintre Mine şi voi. Geneza 17:11.

We will continue these things in the next article.

Vom continua aceste lucruri în articolul următor.

> “Then, while he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away. In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.

> „Apoi, în timp ce îndepărta praful și gunoaiele, giuvaerurile false și moneda contrafăcută s-au ridicat toate și au ieșit pe fereastră ca un nor, iar vântul le-a purtat departe. În învălmășeală mi-am închis ochii pentru o clipă; când i-am deschis, gunoaiele dispăruseră cu desăvârșire. Giuvaerurile prețioase, diamantele, monedele de aur și de argint zăceau risipite din belșug în toată încăperea.״

> “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.

> „Apoi a așezat pe masă o casetă, mult mai mare și mai frumoasă decât cea dintâi, și a adunat bijuteriile, diamantele, monedele, cu mâinile pline, și le-a aruncat în casetă, până când nu a mai rămas niciuna, deși unele dintre diamante nu erau mai mari decât vârful unui ac.״

> “He then called upon me to ‘come and see.’

> „Apoi m-a chemat să „vin și să văd”.”

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, every one in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> „Am privit în sicriaș, dar ochii mei au fost orbiți de priveliște. Ele străluceau de zece ori mai mult decât slava lor de mai înainte. Am crezut că fuseseră frecate în nisip de picioarele acelor persoane nelegiuite care le împrăștiaseră și le călcaseră în țărână. Erau așezate într-o rânduială frumoasă în sicriaș, fiecare la locul ei, fără să se vadă vreo osteneală a omului care le aruncase înăuntru. Am strigat de bucurie, și acel strigăt m-a trezit.” Early Writings, 83.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> „Puneți venirea Domnului prea departe în viitor. Am văzut că ploaia târzie venea [la fel de] pe neașteptate ca strigătul de la miezul nopții și cu o putere de zece ori mai mare.” Spalding and Magan, 5.

> And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:20.

> Iar în toate lucrurile privitoare la înțelepciune și pricepere, despre care împăratul îi întreba, i-a găsit de zece ori mai buni decât toți vrăjitorii și astrologii care erau în toată împărăția lui. Daniel 1:20.

Back to Articles