Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Four

Cartea lui Daniel – Numărul o sută cincizeci și patru

Understanding Daniel’s Last Vision: The Significance of Belteshazzar and the Unveiling of Prophecy

Înțelegerea ultimei viziuni a lui Daniel: semnificația lui Beltșațar și dezvăluirea profeției

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The last vision of Daniel consists of the last three chapters. The first of those chapters, as with the last of those three chapters identifies the experience of Daniel, and the middle chapter identifies the prophetic history that addresses the final rise and fall of the counterfeit king of the north. The first chapter is as the last, and the middle chapter represents the rebellion of the counterfeit king of the north. Daniel’s last vision, the vision of the Hiddekel River, bears the signature of Alpha and Omega, who is the Truth. As we begin to address Daniel’s last vision, we will start with verse one.

Ultima viziune a lui Daniel cuprinde ultimele trei capitole. Primul dintre aceste capitole, la fel ca și ultimul dintre cele trei, identifică experiența lui Daniel, iar capitolul din mijloc identifică istoria profetică ce tratează ridicarea și căderea finală a împăratului contrafăcut al miazănoaptei. Primul capitol este asemenea ultimului, iar capitolul din mijloc reprezintă răzvrătirea împăratului contrafăcut al miazănoaptei. Ultima viziune a lui Daniel, viziunea râului Hidechel, poartă semnătura lui Alfa și Omega, care este Adevărul. Pe măsură ce începem să abordăm ultima viziune a lui Daniel, vom începe cu versetul unu.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> Në vitin e tretë të Kirit, mbretit të Persisë, iu zbulua një gjë Danielit, emri i të cilit quhej Belteshatsar; dhe gjëja ishte e vërtetë, por koha e caktuar ishte e gjatë; dhe ai e kuptoi gjënë dhe pati kuptim të vegimit. Danieli 10:1.

There are several truths wrapped up in this verse. The first is Daniel’s name of “Belteshazzar”.

Există mai multe adevăruri cuprinse în acest verset. Primul este numele lui Daniel, „Belteșațar”.

> Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. Daniel 1:7.

> Căpetenia famenilor le-a pus nume: lui Daniel i-a pus numele Beltșațar; lui Hanania, Șadrac; lui Mișael, Meșac; iar lui Azaria, Abed-Nego. Daniel 1:7.

Daniel was given the name “Belteshazzar” in chapter one, and he is never identified as “Belteshazzar” again until his last vision is introduced. Belteshazzar is therefore his name in his first and last testimony. The change of a name in prophecy represents a symbol of the covenant relation between God and His people. When the Lord entered into covenant with Abram and Sarai, He changed their names to Abraham and Sarah. He changed Jacob’s name to Israel, and He promises to give His last day covenant people a new name.

Në kapitullin e parë Danielit iu dha emri “Belteshazzar”, dhe ai nuk përmendet më si “Belteshazzar” deri sa të paraqitet vegimi i tij i fundit. Prandaj, Belteshazzar është emri i tij në dëshminë e tij të parë dhe të fundit. Ndryshimi i një emri në profeci përfaqëson një simbol të marrëdhënies së besëlidhjes midis Perëndisë dhe popullit të Tij. Kur Zoti hyri në besëlidhje me Abramin dhe Sarain, Ai ua ndryshoi emrat në Abraham dhe Sarah. Ai ia ndryshoi emrin Jakobit në Izrael, dhe Ai premton t’i japë popullit të Tij të besëlidhjes të ditëve të fundit një emër të ri.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Isaiah 61:1, 2.

> Pentru Sion nu voi tăcea și pentru Ierusalim nu voi avea odihnă, până când dreptatea lui va străluci ca lumina și mântuirea lui ca o făclie care arde. Atunci neamurile vor vedea dreptatea ta și toți împărații slava ta; și vei fi numit cu un nume nou, pe care gura Domnului îl va rosti. Isaia 61:1, 2.

To the Philadelphians, who are the one hundred and forty-four thousand of the last days, He also makes this promise.

Către filadelfieni, care sunt cei o sută patruzeci și patru de mii din zilele de pe urmă, El face de asemenea această promisiune.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Pe cel ce va birui îl voi face un stâlp în templul Dumnezeului Meu și nu va mai ieși afară niciodată; și voi scrie asupra lui Numele Dumnezeului Meu și numele cetății Dumnezeului Meu, noul Ierusalim, care se coboară din cer de la Dumnezeul Meu; și voi scrie asupra lui Numele Meu cel nou. Cine are urechi, să audă ce zice Duhul bisericilor. Apocalipsa 3:12, 13.

The prophets illustrate God’s people of the last days, and unlike Abraham, Sarah and Israel the precise meaning of Belteshazzar is unknown. The name God gives to His last day people to represent His covenant relationship is an unknown name until the time when He gives them the name. The name Belteshazzar is identifying Daniel as God’s covenant people of Philadelphia in the last days, but the actual name is hidden until the sealing, for the name is written upon their foreheads, which is also where the seal is written.

Profeții înfățișează poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă și, spre deosebire de Avraam, Sara și Israel, înțelesul precis al numelui Beltșațar este necunoscut. Numele pe care Dumnezeu îl dă poporului Său din zilele de pe urmă pentru a reprezenta relația Sa de legământ este un nume necunoscut până în vremea când El le dă acel nume. Numele Beltșațar îl identifică pe Daniel drept poporul legământului lui Dumnezeu, Philadelphia, în zilele de pe urmă, însă numele propriu-zis este ascuns până la sigilare, căci numele este scris pe frunțile lor, care este și locul unde este scrisă pecetea.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. Revelation 14:1.

> Și m-am uitat și, iată, un Miel stătea pe muntele Sionului, și împreună cu El o sută patruzeci și patru de mii, având scris pe frunțile lor Numele Tatălui Său. Apocalipsa 14:1.

Daniel is called Belteshazzar in chapter one and then in chapter ten, thus identifying himself as a symbol of the movement of the first angel, and the movement of the third angel, for chapter one, represents the first angel’s message, as previously identified in detail in earlier articles. Chapter ten therefore represents the movement of the third angel, and the covenant people of the last days. The verse then identifies Belteshazzar as a symbol of those who understand the increase of knowledge that was unsealed in the reform movement that began in 1989. This is represented by the emphasis upon what Daniel (Belteshazzar) knew.

Daniel je v prvé kapitole nazýván Beltesazar a potom opět v desáté kapitole, čímž se sám označuje jako symbol hnutí prvního anděla i hnutí třetího anděla; neboť první kapitola představuje poselství prvního anděla, jak bylo již podrobně doloženo v dřívějších článcích. Desátá kapitola tedy představuje hnutí třetího anděla a smluvní lid posledních dnů. Tento verš pak označuje Beltesazara za symbol těch, kdo rozumějí rozmnožení poznání, které bylo odpečetěno v reformním hnutí, jež začalo roku 1989. To je vyjádřeno důrazem na to, co Daniel (Beltesazar) věděl.

Daniel is identified as knowing the “thing” which “was revealed unto Daniel,” “and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.” Daniel understood the “thing,” and also “the vision.” The Hebrew word “dabar,” is translated as “thing” in the verse, and it means “word.” Prophetically the “word” represents both the vision of the “seven times,” but also it represents Christ, who is the Word. Both the “seven times,” and Christ are the Rock which the builders rejected, and Daniel represents a people who understand both elements of the symbolism of the Word.

Daniel este identificat ca unul care cunoștea „lucrul” care „i-a fost descoperit lui Daniel”, „și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere cu privire la vedenie.” Daniel a înțeles „lucrul” și, de asemenea, „vedenia”. Cuvântul ebraic „dabar” este tradus în verset prin „lucru” și înseamnă „cuvânt”. Din punct de vedere profetic, „cuvântul” reprezintă atât vedenia „celor șapte vremi”, cât și pe Hristos, care este Cuvântul. Atât „cele șapte vremi”, cât și Hristos sunt Piatra pe care au lepădat-o zidarii, iar Daniel reprezintă un popor care înțelege ambele elemente ale simbolismului Cuvântului.

In Daniel chapter nine, verse twenty-three we find one of the most important verses connected with the time prophecies of the twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years, which are represented by the question of Daniel chapter eight, verse thirteen, and the answer in verse fourteen. The question asks, “How long shall be the “chazon” vision identifying the trampling down of the sanctuary and host that was accomplished by paganism and then papalism?” The trampling down took twenty-five hundred and twenty years, in fulfillment of Leviticus twenty-six’s “seven times.”

În Daniel, capitolul nouă, versetul douăzeci și trei, găsim unul dintre cele mai importante versete legate de profețiile de timp ale celor două mii trei sute de ani și ale celor două mii cinci sute douăzeci de ani, care sunt reprezentate prin întrebarea din Daniel, capitolul opt, versetul treisprezece, și răspunsul din versetul paisprezece. Întrebarea întreabă: „Până când va fi vedenia «chazon», care identifică călcarea în picioare a sanctuarului și a oștirii, săvârșită mai întâi de păgânism și apoi de papalitate?” Călcarea în picioare a durat două mii cinci sute douăzeci de ani, în împlinirea expresiei „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase.

The answer to verse thirteen’s question was unto twenty-three hundred years, then shall the sanctuary that has been trampled down, be cleansed, and the “mareh” vision of twenty-three hundred years ties the two time prophecies together, and in verse twenty-three of Daniel nine, Gabriel is leading Daniel to understand the relation of the two visions.

Răspunsul la întrebarea din versetul treisprezece a fost: până la două mii trei sute de ani; apoi sanctuarul, care a fost călcat în picioare, va fi curățit, iar viziunea „mareh” a celor două mii trei sute de ani leagă împreună cele două profeții de timp, iar în versetul douăzeci și trei din Daniel nouă, Gabriel îl conduce pe Daniel să înțeleagă relația dintre cele două viziuni.

> At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:23.

> La începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, iar eu am venit să ți-o fac cunoscută; căci ești preaiubit. Prin urmare, înțelege cuvântul și ia aminte la vedenie. Daniel 9:23.

The word translated both as “understand,” “consider” in the verse is the Hebrew word “biyn,” and it means “to mentally separate”. Gabriel informs Daniel to make a mental separation between “the matter” and “the vision.” The “vision” in the verse is the Hebrew word “mareh,” and it is the vision of the twenty-three hundred years that concluded on October 22, 1844. The Hebrew word translated as “matter,” is the same word translated as “thing,” in verse one of chapter ten. It is the Hebrew word “dabar,” and it represents the vision of the twenty-five hundred and twenty years that also concluded on October 22, 1844.

Cuvântul tradus în verset atât prin „a înțelege”, cât și prin „a lua aminte” este cuvântul ebraic „biyn”, iar el înseamnă „a separa în minte”. Gabriel îl înștiințează pe Daniel să facă o separare mintală între „lucrul” și „viziunea”. „Viziunea” din verset este cuvântul ebraic „mareh” și este viziunea celor două mii trei sute de ani, care s-a încheiat la 22 octombrie 1844. Cuvântul ebraic tradus prin „lucrul” este același cuvânt tradus prin „lucru” în versetul întâi al capitolului zece. Este cuvântul ebraic „dabar” și reprezintă viziunea celor două mii cinci sute douăzeci de ani, care de asemenea s-a încheiat la 22 octombrie 1844.

In verse one of chapter ten, God’s covenant people of the last days are represented by Belteshazzar, and they have understood the increase of knowledge that arrived at the time of the end in 1989, that allowed them to understand the connection of the two visions, which the Millerites of the movement of the first angel only partially understood. In the verse, the vision represented as the “thing” is identified as the longest of the two prophecies, because coupled in between the two references in the verse to the “thing,” Daniel identifies the time appointed to the “thing” (the dabar) was “long”, in relation to the vision (mareh).

În primul verset al capitolului zece, poporul legământului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă este reprezentat de Beltșațar și a înțeles sporirea cunoștinței care a venit la vremea sfârșitului, în 1989, care i-a îngăduit să înțeleagă legătura dintre cele două vedenii, pe care mileriții din mișcarea primului înger au înțeles-o doar parțial. În verset, vedenia reprezentată ca „lucrul” este identificată drept cea mai lungă dintre cele două profeții, deoarece, intercalat între cele două referiri din verset la „lucrul”, Daniel arată că vremea hotărâtă pentru „lucrul” (dabar) era „lungă”, în raport cu vedenia (mareh).

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i-a fost descoperit un lucru lui Daniel, al cărui nume era Beltșațar; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere asupra vedeniei. Daniel 10:1.

The subtle truth that the “seven times,” is the longest time prophecy which the Millerites proclaimed, is denied by Laodicean Adventism, based upon a passage that they wrest to their own destruction. By rejecting the “seven times,” in the rebellion of 1863, they do not see the relation of the two prophecies, and can only, or will only, see the next passage as identifying the twenty-three hundred years.

Ukuri bwihishe ko “ibihe birindwi” ari bwo buhanuzi bw’igihe burebure kurusha ubundi bwamamajwe n’Abamillerite, buhakanywa n’Ubwadiventisiti bwa Lawodikiya, bushingiye ku murongo w’Ibyanditswe bawugoreka kugira ngo ubazanire kurimbuka kwabo ubwabo. Kubera kwanga “ibihe birindwi” mu bugome bwo kwigomeka bwo mu 1863, ntibabona isano iri hagati y’ubwo buhanuzi bubiri, kandi bashobora gusa, cyangwa bashaka gusa, kubona ko umurongo ukurikira ugaragaza imyaka ibihumbi bibiri na magana atatu.

> “The experience of the disciples who preached the ‘gospel of the kingdom’ at the first advent of Christ, had its counterpart in the experience of those who proclaimed the message of His second advent. As the disciples went out preaching, ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire, that the judgment was at hand, and the everlasting kingdom was to be ushered in. The preaching of the disciples in regard to time was based on the seventy weeks of Daniel 9. The message given by Miller and his associates announced the termination of the 2300 days of Daniel 8:14, of which the seventy weeks form a part. The preaching of each was based upon the fulfillment of a different portion of the same great prophetic period.” The Great Controversy, 351.

> „Iskustvo učenika koji su pri prvom Kristovu dolasku propovijedali ‘evanđelje o kraljevstvu’ imalo je svoj pandan u iskustvu onih koji su objavljivali vijest o Njegovu drugom dolasku. Kao što su učenici išli propovijedajući: ‘Ispunilo se vrijeme, približilo se kraljevstvo Božje’, tako su i Miller i njegovi suradnici objavljivali da se najdulje i posljednje proročko razdoblje prikazano u Bibliji približava svome isteku, da je sud blizu i da će vječno kraljevstvo biti uspostavljeno. Propovijedanje učenika u pogledu vremena temeljilo se na sedamdeset tjedana iz Daniela 9. Vijest koju su iznosili Miller i njegovi suradnici navješćivala je završetak 2300 dana iz Daniela 8,14, čiji su sedamdeset tjedana dio. Propovijedanje jednoga i drugoga temeljilo se na ispunjenju različitoga dijela istoga velikog proročkog razdoblja.” Velika borba, 351.

Don’t miss the inherent logic of this last passage. Laodicean Adventism does not teach the world that the Millerites thought the sanctuary to be cleansed was the heavenly sanctuary, for they, and any who wish to look at the historical record, know that the Millerites believed the sanctuary to be cleansed was the earth. The passage Laodicean Adventism wrests to their own destruction is “so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire”, which they insist is the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen.

Nu ratați logica inerentă a acestui ultim pasaj. Adventismul laodicean nu învață lumea că milleriții au crezut că sanctuarul care urma să fie curățit era sanctuarul ceresc, căci ei, și oricine dorește să cerceteze consemnarea istorică, știu că milleriții au crezut că sanctuarul care urma să fie curățit era pământul. Pasajul pe care adventismul laodicean îl răstălmăcește spre propria sa pieire este: „astfel, Miller și colaboratorii săi au proclamat că cea mai lungă și cea din urmă perioadă profetică adusă în atenție în Biblie era pe punctul de a se încheia”, despre care ei insistă că este vorba despre cei două mii trei sute de ani din Daniel capitolul opt, versetul paisprezece.

Adventism’s own history books identify that the three hundred Millerite preachers ALL used the 1843 pioneer chart in their presentations, and it is crystal clear on the chart, in the rest of the historical testimony, that the “seven times,” (twenty-five hundred and twenty years), was the prophecy they identified as the “longest and last prophetic period,” which was “about to expire.” Due to their rebellion of 1863, when they rejected the foundation stone of the “seven times,” they now blindly insist that Sister White is re-writing established history in the passage from The Great Controversy.

Cărțile de istorie ale adventismului însuși arată că toți cei trei sute de predicatori mileriți au folosit în prezentările lor harta pionierilor din 1843, iar pe acea hartă este pe deplin limpede, ca și în restul mărturiei istorice, că „cele șapte vremi” (două mii cinci sute douăzeci de ani) erau profeția pe care ei au identificat-o drept „cea mai lungă și cea din urmă perioadă profetică”, care „era pe punctul de a expira”. Din pricina răzvrătirii lor din 1863, când au respins piatra de temelie a „celor șapte vremi”, ei stăruie acum, orbește, că Sora White rescrie istoria deja stabilită în pasajul din Tragedia veacurilor.

In verse one of Daniel chapter ten, Belteshazzar represents God’s people of the last days, and they understand both the question and answer of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, that Sister White identifies as the foundation and central pillar of the Advent faith. The portrayal that Daniel represents in the verse, he is marking a distinction between God’s covenant people of the last days, and Laodicean Adventism, for they are those who understand the increase of knowledge in 1989.

În versetul întâi al capitolului zece din Daniel, Beltșațar îl reprezintă pe poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, iar ei înțeleg atât întrebarea, cât și răspunsul din Daniel capitolul opt, versetele treisprezece și paisprezece, pe care Sora White le identifică drept temelia și stâlpul central al credinței advente. Portretizarea pe care Daniel o reprezintă în acest verset marchează o distincție între poporul legământului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă și adventismul laodicean, căci ei sunt aceia care înțeleg sporirea cunoștinței din 1989.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, un lucru a fost descoperit lui Daniel, al cărui nume se numea Beltșațar; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; iar el a înțeles lucrul și a avut pricepere asupra vedeniei. Daniel 10:1.

Verse one is the beginning of the vision given by the Hiddekel River that ends in chapter twelve. It is there where we find the unsealing of the book of Daniel at the time of the end, so the representation of Daniel understanding both the “thing” and the “vision,” is connected with those who understand, and who are identified as the “wise,” in contrast with those who do not understand, and are identified as “wicked.” In verse ten of chapter twelve, the distinction between the two classes is represented.

Versetul întâi este începutul vedeniei date la râul Hidechel, care se încheie în capitolul doisprezece. Acolo găsim desigilarea cărții lui Daniel la vremea sfârșitului, astfel încât reprezentarea lui Daniel înțelegând atât „lucrul”, cât și „vedenia” este legată de aceia care înțeleg și care sunt identificați ca fiind „cei înțelepți”, în contrast cu aceia care nu înțeleg și care sunt identificați ca fiind „cei nelegiuiți”. În versetul zece al capitolului doisprezece este reprezentată deosebirea dintre aceste două categorii.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Mulți vor fi curățiți, albiți și încercați; dar cei răi vor face răul; și niciunul dintre cei răi nu va înțelege; însă cei înțelepți vor înțelege. Daniel 12:10.

The “wise” understand, and the wicked don’t understand, and the word translated as “understand” is the same word we identified in verse twenty-three of chapter nine. It is the Hebrew word “biyn,” which means to mentally separate. The wicked do not understand the increase of knowledge, for they are unwilling to make the mental separation of the two visions that are the truths which Belteshazzar is identified as understanding in verse one, when he is identified as Belteshazzar instead of Daniel. In verse one he is identified as God’s last day covenant people, and he is identified as those who understand the two visions, that God’s people are to make a mental distinction between. Jesus illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and in chapter twelve, the wise are those who understand the prophecy of twenty-three hundred years, and its direct relationship to “the longest and last” time prophecy, which is the twenty-five hundred and twenty years.

Cei „înțelepți” înțeleg, iar cei răi nu înțeleg, iar cuvântul tradus prin „a înțelege” este același cuvânt pe care l-am identificat în versetul douăzeci și trei al capitolului nouă. Este cuvântul ebraic „biyn”, care înseamnă a separa în minte. Cei răi nu înțeleg sporirea cunoștinței, căci nu sunt dispuși să facă separarea mintală a celor două vedenii care sunt adevărurile pe care Belșațar este identificat ca înțelegându-le în versetul unu, atunci când este identificat ca Belșațar în loc de Daniel. În versetul unu el este identificat ca poporul legământului lui Dumnezeu din zilele de pe urmă și este identificat ca fiind dintre aceia care înțeleg cele două vedenii, între care poporul lui Dumnezeu trebuie să facă o distincție mintală. Isus ilustrează sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru, iar în capitolul doisprezece, cei înțelepți sunt aceia care înțeleg profeția celor două mii trei sute de ani și legătura ei directă cu profeția de timp „cea mai lungă și cea din urmă”, care este cea a celor două mii cinci sute douăzeci de ani.

We will continue our study of Daniel’s last vision in the next article.

Vom continua studiul nostru asupra ultimei vedenii a lui Daniel în articolul următor.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Poporul Meu este nimicit din lipsă de cunoştinţă; fiindcă ai lepădat cunoştinţa, te voi lepăda şi Eu, ca să nu-Mi mai fii preot; întrucât ai uitat Legea Dumnezeului tău, voi uita şi Eu pe copiii tăi. Osea 4:6.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:5–10.

> Voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. De aceea este cuprins și în Scriptură: „Iată, pun în Sion o piatră din capul unghiului, aleasă, scumpă; și cine crede în El nu va fi dat de rușine.” Așadar, pentru voi, care credeți, El este prețios; dar pentru cei neascultători, „piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie capul unghiului” și „o piatră de poticnire și o stâncă de cădere”, pentru cei ce se poticnesc de cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți. Dar voi sunteți o seminție aleasă, o preoție împărătească, un neam sfânt, un popor al lui Dumnezeu, ca să vestiți puterile minunate ale Celui ce v-a chemat din întuneric la lumina Sa minunată; voi, care odinioară nu erați un popor, dar acum sunteți poporul lui Dumnezeu; care nu căpătaserăți îndurare, dar acum ați căpătat îndurare. 1 Petru 2:5–10.

> And account that the longsuffering of our Lord is salvation; even as our beloved brother Paul also according to the wisdom given unto him hath written unto you; As also in all his epistles, speaking in them of these things; in which are some things hard to be understood, which they that are unlearned and unstable wrest, as they do also the other scriptures, unto their own destruction. Ye therefore, beloved, seeing ye know these things before, beware lest ye also, being led away with the error of the wicked, fall from your own stedfastness. 2 Peter 3:15–17.

> Considerați că îndelunga-răbdare a Domnului nostru este mântuire, după cum v-a scris și preaiubitul nostru frate Pavel, potrivit cu înțelepciunea dată lui; ca și în toate epistolele lui, când vorbește în ele despre aceste lucruri. În ele sunt unele lucruri greu de înțeles, pe care cei neînvățați și nestatornici le răstălmăcesc, ca și pe celelalte Scripturi, spre propria lor pieire. Voi, deci, preaiubiților, știind mai dinainte aceste lucruri, păziți-vă ca nu cumva, fiind târâți de rătăcirea celor nelegiuiți, să cădeți din statornicia voastră. 2 Petru 3:15–17.

> Of these things put them in remembrance, charging them before the Lord that they strive not about words to no profit, but to the subverting of the hearers. Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:14–16.

> Aceste lucruri adu-le aminte, poruncindu-le înaintea Domnului să nu se certe asupra cuvintelor, spre niciun folos, ci spre pieirea celor ce ascultă. Străduiește-te să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, un lucrător care n-are de ce să-i fie rușine, împărțind drept cuvântul adevărului. Dar ferește-te de vorbăriile lumești și deșarte, căci ele vor înainta tot mai mult în neevlavie. 2 Timotei 2:14–16.

Back to Articles