Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Five

Cartea lui Daniel - Numărul șaizeci și cinci

The Prophetic Unveiling: Understanding the July 18, 2020 Disappointment and the Unfolding Message of the Midnight Cry in the Last Days

Descoperirea profetică: Înțelegerea dezamăgirii din 18 iulie 2020 și a mesajului care se desfășoară al Strigătului de la Miezul Nopții în zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

January 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

On July 18, 2020, the first disappointment for God’s last-day reformatory movement arrived. It marked a waymark in the history of the third Woe, which is the history of the latter rain, and also the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That history has been represented by every reformatory movement of sacred history, and it was more specifically represented by the history of the Millerite movement, and illustrated by the parable of the ten virgins, and it represents the prophetic history which every prophet identified.

Pe 18 iulie 2020, a sosit prima dezamăgire pentru mișcarea reformatoare din timpul sfârșitului a lui Dumnezeu. Ea a marcat un reper în istoria celei de-a treia Vai, care este istoria ploii târzii, și totodată istoria sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. Acea istorie a fost reprezentată de fiecare mișcare reformatoare din istoria sacră, iar mai specific a fost reprezentată de istoria mișcării millerite și ilustrată prin parabola celor zece fecioare și reprezintă istoria profetică pe care a identificat-o fiecare profet.

July 18, 2020, represents the first disappointment of the movement, and as such it marks the arrival of the tarrying time in the parable of the ten virgins and Habakkuk. In the Millerite history the same evidence that led to their erroneous proclamation was seen to identify the true date. The tarrying time of the parable of the ten virgins was then seen as present truth, and that tarrying time was the same tarrying time in Habakkuk two. The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, and that reality identifies that only those who were involved with the disappointment are candidates to either be a wise or foolish virgin.

18 iulie 2020 reprezintă prima dezamăgire a mișcării și, ca atare, marchează sosirea timpului de întârziere din parabola celor zece fecioare și din Habacuc. În istoria millerită, aceleași dovezi care au condus la proclamarea lor eronată au fost văzute ca identificând data adevărată. Timpul de întârziere din parabola celor zece fecioare a fost atunci înțeles ca adevăr prezent, iar acel timp de întârziere era același timp de întârziere din Habacuc doi. Parabola celor zece fecioare se repetă până la ultima literă, iar această realitate arată că numai aceia care au fost implicați în dezamăgire sunt candidați fie să fie fecioare înțelepte, fie neînțelepte.

The great body of Laodicean Adventism was tested by the arrival of the third Woe on September 11, 2001, and when the failed prediction of July 18, 2020 passed, Laodicean Adventism was left behind to drift aimlessly back toward Rome, as were the Protestants in Millerite history.

Marea comunitate a adventismului laodicean a fost pusă la încercare prin sosirea celui de-al treilea Vai, la 11 septembrie 2001, iar când predicția eșuată pentru 18 iulie 2020 a trecut, adventismul laodicean a fost lăsat în urmă să plutească fără țintă înapoi spre Roma, așa cum s-a întâmplat cu protestanții în istoria millerită.

Not only did the Millerites identify the tarrying time as the fulfillment of the parable of the ten virgins, but they saw that in Habakkuk the command to wait for the vision, though it tarried, was the same prophetic waymark. Habakkuk then confirms that the vision that had been erroneously presented and which had produced the first disappointment was the vision that would “speak” at the end.

Nu numai că milleriții au identificat timpul întârzierii ca fiind împlinirea pildei celor zece fecioare, ci au văzut că, în Habacuc, porunca de a aștepta vedenia, deși întârzia, era același reper profetic. Habacuc confirmă apoi că vedenia care fusese prezentată în mod eronat și care produsese prima dezamăgire era vedenia care avea să „vorbească” la sfârșit.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> Căci vedenia este încă pentru o vreme hotărâtă, dar la sfârșit va vorbi și nu va minți; deși întârzie, așteapt-o, pentru că va veni negreșit, nu va întârzia. Habacuc 2:3.

The message that produced the first disappointment was the same message that was to be recognized as being fulfilled in the near future, but it was a message that was still based upon the previous prophetic arguments that were employed in the first erroneous proclamation.

Mesajul care a produs prima dezamăgire a fost același mesaj care urma să fie recunoscut ca împlinit în viitorul apropiat, însă era totuși un mesaj care se întemeia încă pe argumentele profetice anterioare, folosite în prima proclamare eronată.

In the Millerite history the former covenant people were first tested, thereafter the new covenant people were tested. The test began for the Protestants when the first angel of Revelation ten and the first angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on August 11, 1840. Their test concluded with the first disappointment and arrival of the second angel of Revelation fourteen.

În istoria millerită, poporul fostului legământ a fost încercat mai întâi, iar după aceea a fost încercat poporul noului legământ. Încercarea a început pentru protestanți atunci când primul înger din Apocalipsa zece și primul înger din Apocalipsa paisprezece (căci sunt același înger) a coborât la 11 august 1840. Încercarea lor s-a încheiat odată cu prima dezamăgire și cu sosirea celui de-al doilea înger din Apocalipsa paisprezece.

In Millerite history the test for the Millerites began with the arrival of the second angel at the first disappointment and concluded with the arrival of the Midnight Cry, which Sister White portrays as a multitude of angels, who join the second angel. Under the power of the Holy Spirit, the Millerites who recognized and accepted the message of the Midnight Cry, were then separated from the Millerites who did not recognize the message that was falling all around them. On October 22, 1844, the third angel arrived and the vision that had tarried then spoke.

În istoria millerită, încercarea pentru milleriți a început odată cu sosirea celui de-al doilea înger la prima dezamăgire și s-a încheiat odată cu sosirea Strigătului de la Miezul Nopții, pe care sora White îl înfățișează ca fiind o mulțime de îngeri, care se alătură celui de-al doilea înger. Sub puterea Duhului Sfânt, milleriții care au recunoscut și au primit solia Strigătului de la Miezul Nopții au fost apoi despărțiți de milleriții care nu au recunoscut solia care cădea pretutindeni în jurul lor. La 22 octombrie 1844, a sosit al treilea înger, iar vedenia care zăbovise a vorbit atunci.

In the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, the former covenant people were first tested, then the new covenant people. The test began for Laodicean Adventism when the first voice of the angel of Revelation eighteen and the third angel of Revelation fourteen (for they are the same angel), descended on September 11, 2001. Their test concluded with the disappointment of July 18, 2020.

În istoria sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, fostul popor al legământului a fost încercat mai întâi, apoi poporul noului legământ. Încercarea pentru adventismul laodicean a început când primul glas al îngerului din Apocalipsa optsprezece și al celui de-al treilea înger din Apocalipsa paisprezece (căci ei sunt același înger) a coborât la 11 septembrie 2001. Încercarea lor s-a încheiat odată cu dezamăgirea din 18 iulie 2020.

In the movement of the third angel, the test for the one hundred and forty-four thousand began with the arrival of the first disappointment, and will conclude with the arrival of the message of the Midnight Cry. Under the power of the Holy Spirit those who now recognize and accept the message of the Midnight Cry, are then separated from the foolish and wicked who did not recognize the multifaceted message that is now falling all around them.

În mișcarea celui de-al treilea înger, încercarea pentru cei o sută patruzeci și patru de mii a început odată cu venirea primei dezamăgiri și se va încheia odată cu venirea soliei Strigătului de la Miezul Nopții. Sub puterea Duhului Sfânt, aceia care acum recunosc și acceptă solia Strigătului de la Miezul Nopții sunt apoi despărțiți de cei nechibzuiți și răi, care nu au recunoscut solia multifațetată ce cade acum pretutindeni în jurul lor.

At the soon-coming Sunday law, the second “voice” of the angel of Revelation eighteen speaks, which is also the vision that “tarried” speaking. It also represents the third angel’s message that “swells” to the loud cry.

În contextul legii duminicale care urmează să vină curând, se face auzită a doua „voce” a îngerului din Apocalipsa optsprezece, care este, de asemenea, și viziunea care „zăbovea” să vorbească. Ea reprezintă, de asemenea, și solia celui de-al treilea înger, care „se amplifică” până la marea strigare.

The Midnight Cry is represented as many angels that join with the previous angel. The message of the Midnight Cry has several elements that contribute to the entire message, and angels are symbols of messages. In Millerite history the pioneer identified as leading out in bringing the message of the true Midnight Cry together was Samuel S. Snow. In that history it is well documented that Snow’s understanding of the message of the Midnight Cry developed over a period of time.

Strigătul de la miezul nopții este reprezentat ca mulți îngeri care se unesc cu îngerul precedent. Solia Strigătului de la miezul nopții are mai multe elemente care contribuie la alcătuirea întregii solii, iar îngerii sunt simboluri ale soliilor. În istoria millerită, pionierul identificat ca fiind în fruntea aducerii împreună a soliei adevăratului Strigăt de la miezul nopții a fost Samuel S. Snow. În acea istorie este bine documentat faptul că înțelegerea lui Snow cu privire la solia Strigătului de la miezul nopții s-a dezvoltat de-a lungul unei perioade de timp.

That history is repeated to the very letter, and the message of the final Midnight Cry has been publicly developing since the end of July, 2023. It is not simply the message of Islam, but it also includes the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. It includes the revelation that the two horns of the earth beast, both go through a “death and resurrection”, as they parallel the image of the beast, that in the same history fulfills the prophetic riddle that “the eighth is of the seven”. It includes the revelations associated with the “hidden history” of the Seven Thunders, and it fulfills the prophetic riddle of the “stone” that was rejected becoming “the head of the corner”, as the “seven times” of Leviticus twenty-six is revealed to be the thread that weaves all the truths of Miller’s history together, with the truths that were unsealed at the time of the end in 1989. The Psalmist says it this way:

Acea istorie se repetă până la ultimul detaliu, iar solia strigătului final de la miezul nopții se dezvoltă în mod public de la sfârșitul lunii iulie 2023. Nu este doar solia despre Islam, ci include și solia sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. Ea include descoperirea că cele două coarne ale fiarei pământului trec amândouă printr-o „moarte și înviere”, întrucât sunt paralele cu icoana fiarei, care, în aceeași istorie, împlinește ghicitoarea profetică potrivit căreia „al optulea este dintre cei șapte”. Ea include descoperirile asociate cu „istoria ascunsă” a celor Șapte Tunete și împlinește ghicitoarea profetică a „pietrei” care a fost lepădată și a ajuns „în capul unghiului”, pe măsură ce „cele șapte vremi” din Levitic douăzeci și șase sunt descoperite a fi firul care țese împreună toate adevărurile istoriei lui Miller cu adevărurile care au fost desigilate la vremea sfârșitului, în 1989. Psalmistul o spune astfel:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie piatra din capul unghiului. Domnul a făcut lucrul acesta: și este minunat în ochii noștri. Aceasta este ziua pe care a făcut-o Domnul: să ne bucurăm și să ne veselim în ea. Psalmii 118:22–24.

The “stone”, which was the first “jewel” William Miller discovered (and jewels are stones), is the “day which the Lord hath made.” It has been shown in previous articles that the structure, and the words of the Sabbath commandment are identical to the structure to the sacred cycle of seven, as set forth in Leviticus chapter twenty-five. Resting on the seventh day typified the land resting on the seventh year, and when the two commandments are considered in this fashion, they provide a witness that a day represents a year in Bible prophecy.

„Piatra”, care a fost prima „bijuterie” pe care William Miller a descoperit-o (iar bijuteriile sunt pietre), este „ziua pe care a făcut-o Domnul.” S-a arătat în articolele precedente că structura și cuvintele poruncii Sabatului sunt identice cu structura ciclului sacru de șapte, așa cum este prezentat în capitolul douăzeci și cinci din Levitic. Odihna din ziua a șaptea prefigura odihna țării în anul al șaptelea, iar atunci când cele două porunci sunt privite în această lumină, ele aduc o mărturie că o zi reprezintă un an în profeția biblică.

They also show that the understanding that Miller proclaimed concerning God’s indignation of “seven times,” in Leviticus twenty-six is represented as “a day”, for the Lord made the sacred cycle of seven years, as certainly as He made the heavens and earth in six days, and rested the seventh.

Arată, de asemenea, că înțelegerea pe care Miller a proclamat-o cu privire la indignarea lui Dumnezeu de „șapte ori”, din Leviticul douăzeci și șase, este reprezentată ca „o zi”, căci Domnul a făcut ciclul sacru de șapte ani, tot atât de sigur cum a făcut cerurile și pământul în șase zile și S-a odihnit în a șaptea.

When Jesus concluded the parable of the vineyard He asked a question to the Pharisees.

Când Isus a încheiat pilda viei, le-a adresat fariseilor o întrebare.

> When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:40–45.

> Отже, коли прийде господар виноградника, що він зробить тим винарям? Кажуть Йому: Люто вигубить тих лихих людей, а виноградника віддасть іншим винарям, які віддаватимуть йому плоди своєчасно. Ісус говорить їм: Чи ж ви ніколи не читали в Писаннях: Камінь, що його відкинули будівничі, той самий став наріжним каменем; від Господа це сталося, і дивне воно в очах наших? Тому кажу Я вам, що Царство Боже буде відібране від вас і дане народові, що приноситиме його плоди. І хто впаде на цей камінь, той розіб’ється; а на кого він упаде, того розчавить на порох. І коли первосвященики та фарисеї почули Його притчі, то зрозуміли, що Він говорить про них. Матвія 21:40–45.

The parable of the vineyard is the parable of the former chosen people being passed by, and the kingdom being given to a new chosen people. The “stone” which was rejected according to Jesus, is the “stone” that either saves or destroys, based upon how it is received. The “stone” must be a biblical truth in the context employed by Jesus, for it has the ability to bring forth righteous fruit, and the righteousness of Christ is only produced in men and women when they receive His Word of truth.

Parabola viei este parabola fostului popor ales care este trecut cu vederea, iar împărăția este dată unui nou popor ales. „Piatra” care a fost lepădată, potrivit lui Isus, este „piatra” care fie mântuiește, fie nimicește, în funcție de felul în care este primită. „Piatra” trebuie să fie un adevăr biblic în contextul folosit de Isus, căci ea are puterea de a aduce rod neprihănit, iar neprihănirea lui Hristos este produsă în bărbați și femei numai atunci când ei primesc Cuvântul Său al adevărului.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Sfințește-i prin adevărul Tău: cuvântul Tău este adevărul. Ioan 17:17.

The “stone” is a doctrine that is either accepted or rejected, and Jesus is the Word, and in the book of Acts, Peter identifies the “stone” as Christ.

„Piatra” este o doctrină care fie este acceptată, fie este respinsă, iar Isus este Cuvântul, iar în cartea Faptele Apostolilor, Petru identifică „piatra” drept Hristos.

> Be it known unto you all, and to all the people of Israel, that by the name of Jesus Christ of Nazareth, whom ye crucified, whom God raised from the dead, even by him doth this man stand here before you whole. This is the stone which was set at nought of you builders, which is become the head of the corner. Neither is there salvation in any other: for there is none other name under heaven given among men, whereby we must be saved. Acts 4:10–12.

> Să vă fie cunoscut vouă tuturor și întregului popor al lui Israel că, în Numele lui Isus Hristos din Nazaret, pe care voi L-ați răstignit, pe care Dumnezeu L-a înviat din morți, prin El stă omul acesta aici înaintea voastră vindecat deplin. El este piatra lepădată de voi, zidarii, care a ajuns piatra din capul unghiului. Și în nimeni altul nu este mântuire, căci nu este sub cer niciun alt Nume dat oamenilor în care trebuie să fim mântuiți. Faptele Apostolilor 4:10–12.

And then in first Peter, he takes the symbolism of the “stone,” even further, but he keeps it in the same context of the passing-by of a former covenant people and the selection of a new chosen people, who as he states, “in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy.”

I potom, u Prvoj Petrovoj, on simboliku „kamena” razvija još dalje, ali je zadržava u istom kontekstu mimoilaženja nekadašnjega savezničkog naroda i izbora novoga izabranog naroda, koji, kako on kaže, „nekad niste bili narod, a sad ste narod Božji; koji ne bijaste zadobili milosrđe, a sad zadobiste milosrđe.”

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. 1 Peter 2:4–8.

> வாழும் கல்லாகிய அவரிடத்தில் நீங்கள் வருகிறீர்கள்; அவர் மனுஷரால் நிராகரிக்கப்பட்டவராயிருந்தும், தேவனால் தேர்ந்தெடுக்கப்பட்டும் விலையுயர்ந்தவருமாயிருக்கிறார். நீங்களும் ஜீவக்கற்களாக ஆவிக்குரிய வீட்டாகக் கட்டப்படுகிறீர்கள்; இயேசு கிறிஸ்துவினால் தேவனுக்குப் பிரியமான ஆவிக்குரிய பலிகளைச் செலுத்தும்படிக்கு பரிசுத்த ஆசாரியக்கூட்டமாக இருக்கிறீர்கள். ஆகையால் வேதத்தில்: “இதோ, நான் சியோனில் பிரதான மூலைக்கல்லாகிய தேர்ந்தெடுக்கப்பட்ட விலையுயர்ந்த கல்லை இடுகிறேன்; அவர்மேல் விசுவாசிக்கும் ஒருவர் வெட்கப்படமாட்டான்” என்று எழுதப்பட்டிருக்கிறது. ஆகவே விசுவாசிக்கிற உங்களுக்குத் அவர் விலையுயர்ந்தவர்; ஆனாலும் கீழ்ப்படியாதவர்களுக்கு, “கட்டுகிறவர்கள் நிராகரித்த கல், அதுவே மூலையின் தலைமைக் கல்லாயிற்று”; மேலும், “இடறுதற்கான கல்லும், தடுக்குதற்கான கன்மலையும்” ஆகியிருக்கிறார்; அவர்கள் வார்த்தையில் இடறுகிறார்கள், ஏனெனில் அவர்கள் கீழ்ப்படியாதவர்கள்; இதற்காகவே அவர்கள் நியமிக்கப்பட்டிருந்தார்கள். 1 பேதுரு 2:4–8.

Peter says of the former chosen people, “unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed.”

Petru spune despre fostul popor ales: „pentru cei neascultători, piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie piatra din capul unghiului, și o piatră de poticnire și o stâncă de cădere, pentru cei ce se poticnesc de Cuvânt, fiind neascultători; la aceasta au și fost rânduiți.”

Jesus is represented by every sacred illustration of the foundation.

Isus este reprezentat prin fiecare ilustrație sacră a temeliei.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă, și care este Isus Hristos. 1 Corinteni 3:11.

The foundation the Millerites built was the Rock of Ages (the Stone).

Temelia pe care au zidit-o milleriții a fost Stânca veacurilor (Piatra).

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> «Avertismentul a venit: Nu trebuie să se îngăduie să intre nimic care să tulbure temelia credinței pe care am zidit încă de când a venit solia, în 1842, 1843 și 1844. Eu am fost în această solie și, de atunci încoace, am stat înaintea lumii, credincioasă luminii pe care ne-a dat-o Dumnezeu. Nu ne propunem să ne luăm picioarele de pe platforma pe care au fost așezate, pe când, zi de zi, Îl căutam pe Domnul cu rugăciune stăruitoare, căutând lumină. Credeți că aș putea să renunț la lumina pe care mi-a dat-o Dumnezeu? Ea trebuie să fie ca Stânca Veacurilor. M-a călăuzit încă de când mi-a fost dată.» Review and Herald, 14 aprilie 1903.

The first jewel Miller discovered that became part of the Millerite foundation, which is as the Rock of Ages, was the “seven times” of Leviticus twenty-six, and the “seven times,” was the first foundational truth to be set aside by those Millerite pioneers who had just built the Millerite foundation. It was the builders that were to reject the foundational stone. That “stone,” which typifies Christ, is also the day which the Lord made, for he made the seventh day as a day of rest, and the seventh year as a year the land would rest. In 1863, the foundation stone was rejected, but it is to be made the “head of the corner” and the “stone of stumbling” for the disobedient.

Prima bijuterie pe care a descoperit-o Miller și care a devenit parte a temeliei millerite, care este asemenea Stâncii Veacurilor, a fost „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase; iar „cele șapte vremi” au fost primul adevăr fundamental care a fost pus deoparte de acei pionieri milleriți care tocmai zidiseră temelia millerită. Ziditorii aveau să lepede piatra de temelie. Acea „piatră”, care Îl preînchipuie pe Hristos, este totodată și ziua pe care a făcut-o Domnul, căci El a făcut ziua a șaptea ca zi de odihnă și anul al șaptelea ca an în care pământul să se odihnească. În 1863, piatra de temelie a fost lepădată, dar ea urmează să fie făcută „capul unghiului” și „piatră de poticnire” pentru cei neascultători.

The message of Islam of the third woe is the theme for the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, and the testing process began when the angel of Revelation eighteen descended, as the great buildings of New York City were thrown down on September 11, 2001. Adventism was silent concerning the prophetic identification that September 11, 2001, was the arrival of the “day of the east wind.” On July 18, 2020, they were left behind as the two witnesses of Revelation chapter eleven, were slain in the streets of that great city. The test of Adventism was over, and the test for those who had professed to recognize the message of Islam was under way.

Mesajul Islamului din cea de-a treia nenorocire este tema mișcării de reformă a celor o sută patruzeci și patru de mii, iar procesul de punere la probă a început când îngerul din Apocalipsa optsprezece s-a coborât, în timp ce marile clădiri ale orașului New York erau aruncate la pământ la 11 septembrie 2001. Adventismul a păstrat tăcerea cu privire la identificarea profetică potrivit căreia 11 septembrie 2001 a fost sosirea „zilei vântului de răsărit”. La 18 iulie 2020, ei au fost lăsați în urmă când cei doi martori din Apocalipsa capitolul unsprezece au fost uciși pe străzile acelei cetăți mari. Testul Adventismului se încheiase, iar testul pentru cei care mărturisiseră că recunosc mesajul Islamului era în desfășurare.

After laying dead in the streets until the end of July, 2023, the dead dry bones were then aroused by the first message of Ezekiel. The second message of Ezekiel is the message of the four winds of Islam of the third Woe, representing the progressive unsealing of the message of the Midnight Cry, which is the vision that tarried, and the theme of the entire period of the movement. Various truths were then unsealed, for the message of the Midnight Cry represents a multifaceted message. The first truth that confronted the dead dry bones was the first truth rejected by Laodicean Adventism, and it represents the truth that marks the transition of Laodicea unto Philadelphia.

Nakon što su ležale mrtve po ulicama sve do kraja jula 2023. godine, mrtve suhe kosti tada su bile probuđene prvom Ezekielovom porukom. Druga Ezekielova poruka jest poruka o četiri vjetra islama trećeg Jaoa, koja predstavlja postepeno otpečaćivanje poruke Ponoćnog pokliča, koja je viđenje što je oklijevalo, i temu čitavog razdoblja pokreta. Tada su razne istine bile otpečaćene, jer poruka Ponoćnog pokliča predstavlja mnogostranu poruku. Prva istina koja je suočila mrtve suhe kosti bila je prva istina koju je odbacio laodicejski adventizam, i ona predstavlja istinu koja označava prijelaz iz Laodiceje u Filadelfiju.

The truth is the sealing message, and therefore needs to be settled into both intellectually and also spiritually. It is not enough to recognize the period the two witnesses were dead in the street is a symbol of the scattering of the “seven times,” it also requires an experiential acceptance of the truth.

Adevărul este mesajul sigilării și, prin urmare, trebuie să fie întemeiat atât din punct de vedere intelectual, cât și spiritual. Nu este suficient să recunoaștem că perioada în care cei doi martori au zăcut morți în uliță este un simbol al împrăștierii celor „șapte vremi”; aceasta cere, de asemenea, o acceptare trăită a adevărului.

Miller’s jewels, which represents the truths unsealed at the time of the end in 1798, become a test for the virgins of the last days. The experience of settling into the truth “spiritually” is represented by Miller’s first jewel, and the “intellectual” settling into the truth is represented by the message of Islam of the third woe. The calling for repentance and confession represented by the “seven times,” identifies a work that is carried out in conjunction with Christ in the Most Holy Place, and is represented by the “mareh” vision.

Bijuteriile lui Miller, care reprezintă adevărurile desigilate la vremea sfârșitului, în 1798, devin o probă pentru fecioarele din zilele de pe urmă. Experiența așezării în adevăr „din punct de vedere spiritual” este reprezentată de prima bijuterie a lui Miller, iar așezarea în adevăr „din punct de vedere intelectual” este reprezentată de solia Islamului din al treilea vai. Chemarea la pocăință și mărturisire, reprezentată prin „șapte vremi”, identifică o lucrare îndeplinită în legătură cu Hristos în Locul Preasfânt și este reprezentată prin viziunea „mareh”.

The “intellectual” understanding of Islam of the third Woe is represented by the “chazon” vision, and both are required for those who will be sealed. In 1863, Laodicean Adventism chose to rebuild Jericho, and left its work of restoring Jerusalem. Jericho is a symbol of affluence as also represented by the Laodicean blindness.

“Образованото” разбиране за исляма от третото Горко е представено чрез видението „хазон“, и и двете са необходими за онези, които ще бъдат запечатани. През 1863 г. лаодикийският адвентизъм избра да възстанови Йерихон и остави делото си по възстановяването на Ерусалим. Йерихон е символ на благоденствие, както е представен и чрез лаодикийската слепота.

> “One of the strongest fortresses in the land—the large and wealthy city of Jericho—lay just before them, but a little distance from their camp at Gilgal. On the border of a fertile plain abounding with the rich and varied productions of the tropics, its palaces and temples the abode of luxury and vice, this proud city, behind its massive battlements, offered defiance to the God of Israel. Jericho was one of the principal seats of idol worship, being especially devoted to Ashtaroth, the goddess of the moon. Here centered all that was vilest and most degrading in the religion of the Canaanites. The people of Israel, in whose minds were fresh the fearful results of their sin at Beth-peor, could look upon this heathen city only with disgust and horror.” Patriarchs and Prophets, 487.

> „Jedna dintre cele mai puternice fortărețe din țară — cetatea mare și bogată a Ierihonului — se afla chiar înaintea lor, însă la mică depărtare de tabăra lor de la Ghilgal. La marginea unei câmpii roditoare, bogate în producțiile bogate și variate ale tropicelor, palatele și templele ei, lăcașuri ale luxului și ale viciului, această cetate mândră, dinapoia bastioanelor sale masive, sfida pe Dumnezeul lui Israel. Ierihonul era unul dintre principalele centre ale închinării idolatre, fiind devotat în mod deosebit Astartei, zeița lunii. Aici se concentra tot ceea ce era mai josnic și mai degradant în religia canaaniților. Poporul lui Israel, în mintea căruia erau încă vii urmările înfricoșătoare ale păcatului săvârșit la Bet-Peor, nu putea privi această cetate păgână decât cu dezgust și groază.” Patriarhi și Profeți, 487.

The “stone” the builders rejected in 1863, as they rebuilt Jericho, was the “seven times” that in the last days would become the truth (jewel), that becomes “the head of the corner”, for it is the truth that weaves together the beginning of Adventism in the movement of the Millerites, with the end of Adventism in the movement of the one hundred and forty-four thousand. That jewel, which is the “seven times,” is also “the day which the Lord made”, and it is Christ himself, for He is the Word, and He is “Truth.” The subject of Islam is the theme which produces the cleansing of both the former and new chosen people, and the two-fold cleansing began on September 11, 2001, which was “the day of the east wind”. In that day the watchmen were to sing the very same song Christ sang, when He proclaimed the parable of the vineyard. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses (the “seven times”), and the song of the Lamb.

Piatra pe care au lepădat-o zidarii în 1863, pe când rezideau Ierihonul, a fost „cele șapte vremi” care, în zilele de pe urmă, aveau să devină adevărul (giuvaerul) ce ajunge „piatra din capul unghiului”, căci acesta este adevărul care țese împreună începutul adventismului în mișcarea milleriților cu sfârșitul adventismului în mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Acel giuvaer, care este „cele șapte vremi”, este de asemenea „ziua pe care a făcut-o Domnul” și este Hristos Însuși, căci El este Cuvântul și El este „Adevărul”. Subiectul Islamului este tema care produce curățirea atât a fostului popor ales, cât și a noului popor ales, iar curățirea dublă a început la 11 septembrie 2001, care a fost „ziua vântului de răsărit”. În ziua aceea, străjerii trebuiau să cânte chiar aceeași cântare pe care a cântat-o Hristos când a rostit parabola viei. Cei o sută patruzeci și patru de mii cântă cântarea lui Moise („cele șapte vremi”) și cântarea Mielului.

> And I saw as it were a sea of glass mingled with fire: and them that had gotten the victory over the beast, and over his image, and over his mark, and over the number of his name, stand on the sea of glass, having the harps of God. And they sing the song of Moses the servant of God, and the song of the Lamb, saying, Great and marvellous are thy works, Lord God Almighty; just and true are thy ways, thou King of saints. Revelation 15:2, 3.

> Și am văzut ca o mare de sticlă amestecată cu foc; și pe cei ce biruiseră fiara, și chipul ei, și semnul ei, și numărul numelui ei, stând pe marea de sticlă, având harpele lui Dumnezeu. Și cântau cântarea lui Moise, robul lui Dumnezeu, și cântarea Mielului, zicând: Mari și minunate sunt lucrările Tale, Doamne Dumnezeule Atotputernice; drepte și adevărate sunt căile Tale, Împărate al sfinților. Apocalipsa 15:2, 3.

The “Lamb” is Christ who was slain, and He was slain in the midst of twenty-five hundred and twenty days, thus threading together the sacrifice of His life and blood (where He confirmed the covenant), together with Moses’ “quarrel of His covenant,” in Leviticus twenty-six. The song of Moses and the Lamb is the song of the chazon of prophetic history and the song of the mareh of His “appearance”. It is the song of an intellectual and spiritual understanding as represented by the two visions of Daniel chapter eight. It is the song of a covenant people being judged and passed by, while a new chosen people are selected. The selection process, and therefore the song began on September 11, 2001.

„Mielul” este Hristos, care a fost înjunghiat, și El a fost înjunghiat în mijlocul a două mii cinci sute douăzeci de zile, împletind astfel jertfa vieții și a sângelui Său (prin care a întărit legământul) împreună cu „cearta legământului Său” a lui Moise, din Leviticul douăzeci și șase. Cântarea lui Moise și a Mielului este cântarea chazon-ului istoriei profetice și cântarea mareh-ului „arătării” Sale. Este cântarea unei înțelegeri intelectuale și spirituale, așa cum este reprezentată de cele două vedenii din Daniel capitolul opt. Este cântarea unui popor al legământului care este judecat și trecut cu vederea, în timp ce un nou popor ales este selectat. Procesul de selecție, și prin urmare cântarea, a început la 11 septembrie 2001.

> He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> El va face ca cei ce se trag din Iacov să prindă rădăcină; Israel va înflori și va odrăsli și va umple fața lumii cu rod. L-a lovit El oare cum i-a lovit pe cei ce l-au lovit? Sau a fost el ucis după măcelul celor uciși de el? Cu măsură, când odrasla lui se ivește, Te vei certa cu el; El își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. De aceea, prin aceasta va fi ispășită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este tot rodul îndepărtării păcatului lui: când va face toate pietrele altarului ca pietrele de var sfărâmate, dumbrăvile și chipurile cioplite nu vor mai rămâne în picioare. Totuși, cetatea întărită va fi pustie, locuința părăsită și lăsată ca un pustiu: acolo va paște vițelul, acolo se va culca și va mistui ramurile ei. Când mlădițele ei se vor usca, vor fi frânte; femeile vor veni și le vor pune pe foc; căci este un popor fără pricepere; de aceea, Cel ce l-a făcut nu Se va îndura de el, și Cel ce l-a întocmit nu-i va arăta bunăvoință. Și se va întâmpla în ziua aceea că Domnul va treiera de la albia Râului până la pârâul Egiptului, iar voi veți fi adunați unul câte unul, fii ai lui Israel. Și se va întâmpla în ziua aceea că trâmbița cea mare va suna, și vor veni cei ce erau gata să piară în țara Asiriei și cei izgoniți în țara Egiptului, și se vor închina Domnului pe muntele cel sfânt, la Ierusalim. Isaia 27:6–13.

Rightly understood these verses are identifying September 11, 2001, until the soon-coming Sunday law. Verse six identifies the entire history, by identifying the beginning of the plant which takes root, then blossoms and buds, and eventually fills the earth with fruit. The fruit that fills the earth does so during the “hour,” which is the Sunday law crisis. While Christ is then gathering his fruit into his garner, he is also bringing judgment upon Babylon. The judgment that occurs during the time when the earth is filled with fruit is represented in verse seven, when the two questions are asked, “Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him?”

Înțelese în mod corect, aceste versete identifică perioada de la 11 septembrie 2001 până la legea duminicală care va veni în curând. Versetul șase identifică întreaga istorie, indicând începutul plantei care prinde rădăcină, apoi înflorește și înmugurește și, în cele din urmă, umple pământul cu rod. Rodul care umple pământul face aceasta în timpul „ceasului”, care este criza legii duminicale. În timp ce Hristos Își adună atunci rodul în grânarul Său, El aduce totodată judecata asupra Babilonului. Judecata care are loc în timpul când pământul este umplut cu rod este reprezentată în versetul șapte, când sunt puse cele două întrebări: „L-a lovit El cum i-a lovit pe cei ce-l loveau? sau a fost el ucis după măcelul celor uciși de el?”

Then in verse eight, the sprinkling of the latter rain is marked with the expression, “In measure.” What causes the plants to shoot forth is the rain, and when the beginning of the latter rain is marked, it is marked as beginning “in measure, when it shooteth forth.” When the latter rain begins, it is poured out “in measure”, for it is not poured out without measure if the harvest is a mixture of true and false.

Apoi, în versetul opt, stropirea ploii târzii este marcată prin expresia „cu măsură”. Ceea ce face plantele să răsară este ploaia, iar când începutul ploii târzii este semnalat, el este indicat ca începând „cu măsură, când răsare”. Când ploaia târzie începe, ea este revărsată „cu măsură”, căci nu este revărsată fără măsură dacă secerișul este un amestec de adevărat și fals.

> “Every truly converted soul will be intensely desirous to bring others from the darkness of error into the marvelous light of the righteousness of Jesus Christ. The great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory, will not come until we have an enlightened people, that know by experience what it means to be laborers together with God. When we have entire, whole-hearted consecration to the service of Christ, God will recognize the fact by an outpouring of his Spirit without measure; but this will not be while the largest portion of the church are not laborers together with God. God cannot pour out his Spirit when selfishness and self-indulgence are so manifest; when a spirit prevails that, if put into words, would express that answer of Cain,—‘Am I my brother’s keeper?’ If the truth for this time, if the signs that are thickening on every hand, that testify that the end of all things is at hand, are not-sufficient to arouse the sleeping energy of those who profess to know the truth, then darkness proportionate to the light which has been shining will overtake these souls. There is not the semblance of an excuse for their indifference that they will be able to present to God in the great day of final reckoning. There will be no reason to offer as to why they did not live and walk and work in the light of the sacred truth of the word of God, and thus reveal to a sin-darkened world, through their conduct, their sympathy, and their zeal, that the power and reality of the gospel could not be controverted.” Review and Herald, July 21, 1896.

> „Fiecare suflet cu adevărat convertit va dori cu intensitate să-i aducă pe alții din întunericul rătăcirii în lumina minunată a neprihănirii lui Isus Hristos. Marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează întregul pământ cu slava Sa, nu va veni până când nu vom avea un popor luminat, care să știe din experiență ce înseamnă să fie împreună-lucrători cu Dumnezeu. Când vom avea o consacrare deplină, din toată inima, pentru slujirea lui Hristos, Dumnezeu va recunoaște acest fapt printr-o revărsare a Duhului Său fără măsură; dar aceasta nu se va întâmpla câtă vreme cea mai mare parte a bisericii nu este împreună-lucrătoare cu Dumnezeu. Dumnezeu nu-Și poate revărsa Duhul când egoismul și îngăduința de sine sunt atât de vădite; când predomină un spirit care, dacă ar fi pus în cuvinte, ar exprima acel răspuns al lui Cain: «Sunt eu păzitorul fratelui meu?» Dacă adevărul pentru acest timp, dacă semnele care se înmulțesc pretutindeni, care mărturisesc că sfârșitul tuturor lucrurilor este aproape, nu sunt suficiente pentru a trezi energiile adormite ale celor care mărturisesc că cunosc adevărul, atunci un întuneric pe măsura luminii care a strălucit îi va cuprinde pe acești oameni. Nu există nici măcar aparența unei scuze pentru nepăsarea lor pe care să o poată prezenta lui Dumnezeu în marea zi a socotelii finale. Nu va exista niciun motiv de invocat pentru care n-au trăit, n-au umblat și n-au lucrat în lumina adevărului sfânt al Cuvântului lui Dumnezeu și astfel să descopere unei lumi întunecate de păcat, prin purtarea lor, prin simpatia lor și prin zelul lor, că puterea și realitatea Evangheliei nu puteau fi tăgăduite.” Review and Herald, 21 iulie 1896.

Sister White identifies the passage as the point when the angel of Revelation descends, for she says, “the great outpouring of the Spirit of God, which lightens the whole earth with his glory.” In another passage we have often cited in these articles, she identified that when “the great buildings of New York” “are thrown down,” “Revelation chapter eighteen, verses one through three will be fulfilled.”

Soră White identifică acest pasaj ca fiind momentul când îngerul din Apocalipsa coboară, căci ea spune: „marea revărsare a Duhului lui Dumnezeu, care luminează întregul pământ cu slava sa.” Într-un alt pasaj pe care l-am citat adesea în aceste articole, ea a arătat că atunci când „marile clădiri ale New Yorkului” „vor fi dărâmate”, „Apocalipsa capitolul optsprezece, versetele unu până la trei, se va împlini.”

We will continue these thoughts in the next article.

Vom continua aceste gânduri în articolul următor.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–7.

> ახლა ვუმღერებ ჩემს უსაყვარლესს სიმღერას ჩემი საყვარლის შესახებ, მისი ვენახის გამო. ჩემს უსაყვარლესს ჰქონდა ვენახი მეტად ნაყოფიერ ბორცვზე: მან იგი შემოღობა, ქვები გამოარჩია მისგან, ჩარგო იგი რჩეული ვაზით, აღმართა კოშკი მის შუაგულში და საწნახელიც გააკეთა მასში; და ელოდა, რომ ყურძენს გამოიღებდა, ხოლო მან ველური ყურძენი გამოიღო. ახლა კი, ო იერუსალიმის მკვიდრნო და იუდას კაცნო, განსაჯეთ, გევედრებით, ჩემსა და ჩემს ვენახს შორის. კიდევ რა უნდა გამეკეთებინა ჩემი ვენახისთვის, რაც მე არ გამიკეთებია მასში? რატომ, როცა ველოდი, რომ ყურძენს გამოიღებდა, ველური ყურძენი გამოიღო? ახლა კი, მოდით, გეტყვით, რას ვუყოფ ჩემს ვენახს: მოვაცილებ მის ღობეს და შეჭმული იქნება; დავანგრევ მის კედელს და გათელილი იქნება; და გავაუდაბურებ მას: არ გაისხლვება და არ დამუშავდება, არამედ ეკლები და ძეძვები ამოვა მასზე; ღრუბლებსაც ვუბრძანებ, რომ წვიმა არ აწვიმონ მასზე. რადგან ცაბაოთ უფლის ვენახი ისრაელის სახლია, და იუდას კაცნი — მისი საამო ნარგავი; და სამართალს ელოდა, და აჰა — ძალადობა; სიმართლეს — და აჰა, ღაღადი. ესაია 5:1–7.

Back to Articles