Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Descoperirea lui Isus Hristos - Numărul Nouă

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Povestirea profetică finală a lui Isaia: Revelația lui Hristos și rolul profetic al celor 144.000

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Cartea lui Isaia, și în mod deosebit narațiunea profetică finală a lui Isaia, aflată în capitolele patruzeci până la șaizeci și șase, este o prezentare care subliniază câteva adevăruri profetice importante legate în mod direct de Descoperirea lui Isus Hristos, care acum este desigilată pe măsură ce ne apropiem de încheierea timpului de probă al omenirii. Unul dintre aceste adevăruri este descoperirea lui Alfa și Omega. Nicio altă carte din Biblie nu se apropie de mărturia lui Isaia cu privire la acel element al caracterului lui Dumnezeu care ilustrează sfârșitul unui lucru împreună cu începutul unui lucru.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Cine a înfăptuit și a făcut aceasta, chemând generațiile de la început? Eu, Domnul, Cel dintâi și cu cei de pe urmă; Eu sunt Acela. Isaia 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

Ni katika Isaya ambapo Mungu anataja kile kinachothibitisha kwamba Mungu ni Mungu.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Așa zice Domnul, Împăratul lui Israel, și Răscumpărătorul lui, Domnul oștirilor: Eu sunt Cel dintâi și Eu sunt Cel de pe urmă; și afară de Mine nu este Dumnezeu. Și cine, ca Mine, va chema, va vesti aceasta și Mi-o va înfățișa în rânduială, de când am așezat poporul cel de demult? Iar lucrurile care vin și care vor veni, să li le arate. Nu vă temeți și nu vă înspăimântați: nu ți-am spus Eu din vremea aceea și nu ți-am vestit? Voi sunteți chiar martorii Mei. Este oare vreun Dumnezeu afară de Mine? Da, nu este alt Dumnezeu; nu cunosc niciunul. Isaia 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Narațiunea profetică finală a lui Isaia subliniază împlinirea desăvârșită și definitivă a venirii Mângâietorului pe care Isus a promis-o.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Ascultați-Mă, voi, cei ce umblați după neprihănire, voi, care căutați pe Domnul: priviți la stânca din care ați fost ciopliți și la adâncitura gropii din care ați fost scoși. Priviți la Avraam, părintele vostru, și la Sara, care v-a născut; căci l-am chemat când era singur, l-am binecuvântat și l-am înmulțit. Căci Domnul va mângâia Sionul; va mângâia toate locurile lui pustiite; și va face pustia lui ca Edenul, și pustiul lui ca grădina Domnului; bucuria și veselia se vor afla în el, mulțumiri și glas de cântare. Isaia 51:1–3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Mângâietorul a sosit în iulie 2023. Un alt adevăr subliniat în narațiunea lui Isaia este istoria ascunsă, în trei etape, a celor șapte tunete, care constituie structura lui „emeth”, cuvântul ebraic format din prima, a treisprezecea și ultima literă a alfabetului ebraic.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> O voce de vuiet din cetate, o voce din Templu, o voce a Domnului care răsplătește vrăjmașilor Săi după faptele lor. Isaia 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

O altă adevăr importantă prezentată în Isaia este rolul islamului ca instrument al judecății executive a lui Dumnezeu mai întâi asupra Statelor Unite, iar apoi asupra lumii, pentru adoptarea impunerii duminicale.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> În măsură, când va odrăsli, Te vei judeca cu ea; El Își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Isaia 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Aceste adevăruri pot fi toate încadrate ca elemente componente ale soliei Strigătului de la Miezul Nopții, care este reprezentarea, în parabola celor zece fecioare, a soliei Descoperirii lui Isus Hristos, pe care Tatăl I-a dat-o lui Isus, care i-a dat-o lui Gabriel, care i-a dat-o lui Ioan, care a scris-o și a trimis-o bisericilor. Am folosit ultima narațiune a lui Isaia pentru a susține linia evenimentelor profetice care începe în capitolul unsprezece din Apocalipsa, iar acum am ajuns la capitolul doisprezece, unde găsim că femeia îmbrăcată cu soarele este înfățișată prin simbolismul pe care Isaia îl susține atât de temeinic, și anume: că Hristos ilustrează sfârșitul unui lucru prin începutul unui lucru.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Și s-a arătat în cer un semn mare: o femeie îmbrăcată cu soarele, și luna sub picioarele ei, iar pe capul ei o cunună de douăsprezece stele. Și ea, fiind însărcinată, striga, fiind în durerile nașterii și chinuindu-se să nască. Și s-a arătat un alt semn în cer; și iată un mare balaur roșu, având șapte capete și zece coarne, și șapte cununi pe capetele lui. Și coada lui a tras a treia parte din stelele cerului și le-a aruncat pe pământ; iar balaurul a stat înaintea femeii care era gata să nască, ca să-i devoreze copilul îndată ce se va fi născut. Și ea a născut un fiu de parte bărbătească, care avea să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier; și copilul ei a fost răpit la Dumnezeu și la tronul Său. Apocalipsa 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Femeia din Apocalipsa douăsprezece este un simbol al poporului ales al lui Dumnezeu de-a lungul istoriei. Cele douăsprezece seminții ale vechiului Israel literal reprezintă începutul poporului ales al legământului lui Dumnezeu. Cele douăsprezece seminții prefigurează sfârșitul vechiului Israel literal, când Hristos a ales doisprezece ucenici. Acei doisprezece ucenici de la sfârșitul vechiului Israel literal au fost, de asemenea, cei doisprezece apostoli de la începutul Israelului spiritual modern. Două mărturii de început și o mărturie de sfârșit se unesc pentru a stabili trei mărturii care îi identifică pe cei o sută patruzeci și patru de mii drept sfârșitul Israelului spiritual modern.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt, de asemenea, și steagul care a fost lepădat de frații lor. Ei sunt steagul care era o vale de oase uscate și moarte, zăcând pe ulița cetății celei mari, a Sodomei și a Egiptului, care au fost omorâți de fiara care s-a ridicat din adâncul fără fund. Ei sunt steagul care sunt pietrele cununii, pe care femeia o poartă pe capul ei.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> Și Domnul Dumnezeul lor îi va mântui în ziua aceea, ca pe turma poporului Său; căci ei vor fi ca pietrele unei cununi, înălțate ca un steag pe țara Lui. Zaharia 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Stindardul, care este cei o sută patruzeci și patru de mii, sunt pietre, așa cum este și Hristos.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> Și toți au băut aceeași băutură duhovnicească; pentru că beau din Stânca aceea duhovnicească ce-i urma; și Stânca aceea era Hristos. 1 Corinteni 10:4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Hristos îi prefigurează pe cei o sută patruzeci și patru de mii, iar Petru este de acord cu Pavel că Hristos este „piatra vie” care a fost lepădată, iar Petru a arătat, de asemenea, că poporul lui Dumnezeu este alcătuit tot din „pietre vii”.

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> Appropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată, ce-i drept, de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și scumpă, și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu, prin Isus Hristos. 1 Petru 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

Cei o sută patruzeci și patru de mii nu sunt doar pietrele din coroana femeii, ci sunt însăși coroana.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> Pentru Sion nu voi tăcea și pentru Ierusalim nu voi avea odihnă, până când dreptatea lui va ieși ca strălucirea și mântuirea lui ca o făclie care arde. Și neamurile vor vedea dreptatea ta, și toți împărații slava ta; și vei fi numit cu un nume nou, pe care gura Domnului îl va rosti. Vei fi de asemenea o cunună de slavă în mâna Domnului și o diademă împărătească în mâna Dumnezeului tău. Isaia 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Hristos preînchipuie pe cei o sută patruzeci și patru de mii. El este Stânca, iar ei sunt „pietre”. Ei sunt „o cunună de slavă în mâna Domnului”, iar Hristos este cununa slavei.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> În ziua aceea, Domnul oștirilor va fi o cunună de slavă și o diademă de frumusețe pentru rămășița poporului Său; și un duh de judecată pentru cel ce șade la judecată, și putere pentru cei ce întorc lupta la poartă. Isaia 28:5, 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

باعتبار عدد اثني عشر في سياق البداية والنهاية، تُمثّل المرأة شعب العهد المختار من إسرائيل القديمة عند جبل سيناء، إلى تاريخ المئة والأربعة والأربعين ألفًا. وقد جرى تمثيلهم بالمسيح، وكانت ولادته رمزًا لقيامة العظام اليابسة الميتة من الشارع الذي قُتلت فيه في 18 يوليو/تموز 2020. وإن العملية ذات الخطوتين التي يحدّدها حزقيال سبعة وثلاثون بإيجاز بالغ، والتي تُعيد هذين النبيَّين إلى الحياة، قد ورد ذكرها لأول مرة في خلق آدم.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Adam a fost creat în două etape. El a fost mai întâi alcătuit, apoi Hristos a suflat în el suflarea de viață, așa cum suflarea din cele patru vânturi, în Ezechiel, a adus oasele uscate la viață. Adam a fost creat ca un bărbat pe deplin matur, însă creația sa a fost totuși nașterea lui. Cei o sută patruzeci și patru de mii se nasc după trei zile și jumătate simbolice de zăcere moartă pe strada care străbate valea morții. Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt născuți de femeia care a dat naștere „copilului de parte bărbătească: care avea să cârmuiască cu un toiag de fier”. Ca simbol al bisericii de-a lungul istoriei, femeia din Apocalipsa doisprezece reprezintă aceeași simbolistică precum „muntele” din Daniel doi.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> „Apocalipsa este o carte pecetluită, dar este și o carte deschisă. Ea consemnează evenimente minunate care urmează să aibă loc în ultimele zile ale istoriei acestui pământ. Învățăturile acestei cărți sunt precise, nu mistice și neinteligibile. În ea este reluată aceeași linie profetică precum în Daniel. Unele profeții Dumnezeu le-a repetat, arătând astfel că trebuie să li se acorde importanță. Domnul nu repetă lucruri care nu sunt de mare însemnătate.” Manuscript Releases, volumul 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Aceeași linie a profeției care se găsește în Daniel este reluată în Apocalipsa. Piatra din Daniel, tăiată din munte fără mâini, este „pietrele vii” ale lui Petru, care „sunt zidiți ca să fie o casă duhovnicească, o preoție sfântă”, iar piatra din Daniel îi reprezintă, de asemenea, pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Muntele este biserica lui Dumnezeu de-a lungul istoriei.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> Și în zilele acestor împărați, Dumnezeul cerului va ridica o împărăție care nu va fi nimicită niciodată; și împărăția nu va fi lăsată altui popor, ci va sfărâma și va mistui toate aceste împărății, iar ea va dăinui în veci. Întrucât ai văzut că piatra a fost tăiată din munte fără mâini și că a sfărâmat fierul, arama, lutul, argintul și aurul, marele Dumnezeu i-a făcut cunoscut împăratului ce se va întâmpla după aceea; și visul este sigur, iar tâlcuirea lui este neîndoielnică. Daniel 2:44, 45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Mesajul Strigătului de la Miezul Nopții al celor o sută patruzeci și patru de mii este reprezentat, de asemenea, ca ploaia târzie, iar în timpul ploii târzii Dumnezeu „ridică” împărăția reprezentată de piatra lui Daniel.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> „Ploaia târzie vine peste cei curați — atunci toți o vor primi, ca odinioară.״

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> „Când cei patru îngeri vor da drumul, Hristos Își va întemeia împărăția. Nimeni nu primește ploaia târzie decât aceia care fac tot ce pot. Hristos ne-ar ajuta. Toți ar putea fi biruitori prin harul lui Dumnezeu, prin sângele lui Isus. Întregul cer este interesat de lucrare. Îngerii sunt interesați.” Spalding and Magan, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Cele patru vânturi ale islamului sunt dezlănțuite la legea duminicală, iar apoi Hristos Își întemeiază Împărăția. Aceasta are loc în zilele împărățiilor spirituale din capitolul doi al cărții lui Daniel. Ultimele patru împărății spirituale din visul lui Nebucadnețar au fost prefigurate prin primele patru împărății literale. Babilonul literal, Medo-Persia, Grecia și Roma reprezintă Babilonul spiritual, Medo-Persia, Grecia și Roma.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Babilonul spiritual este capul de aur, care a primit o rană de moarte în 1798, așa cum a fost prefigurat prin faptul că Nebucadnețar a fost îndepărtat temporar de la putere pentru „șapte vremi”. Când unirea întreită a balaurului, a fiarei și a prorocului mincinos va forma a opta împărăție, care este dintre cele șapte, ea va fi alcătuită din toate împărățiile spirituale, reprezentate în chipul lui Nebucadnețar din capitolul doi. Papalitatea moartă și papalitatea înviată sunt capul spiritual de aur la începutul și la sfârșitul celor patru împărății spirituale ale chipului. Statele Unite, ca a doua dintre cele patru împărății, sunt reprezentate ca Medo-Persia spirituală. Organizația Națiunilor Unite, ca a treia dintre cele patru împărății, este reprezentată ca Grecia spirituală și, împreună, toate alcătuiesc unirea întreită a balaurului, a fiarei și a prorocului mincinos pentru a întemeia a opta împărăție, care este dintre cele șapte. Papalitatea este antihristul și caută să-L contrafacă pe Hristos. În această privință, dintre ultimele patru împărății spirituale, papalitatea este cea dintâi și cea din urmă.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Piatra tăiată din munte devine o împărăție care umple tot pământul și este înălțată ca un steag în „zilele acestor împărați”, căci toate împărățiile spirituale ale chipului sunt reprezentate în mod activ în „zilele de pe urmă”. Înălțarea steagului, care este întemeierea împărăției lui Hristos, are loc atunci când cele patru vânturi ale islamului sunt dezlănțuite și ploaia târzie este revărsată fără măsură la legea duminicală.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Piatra tăiată din munte va sfărâma toate împărățiile spirituale ale pământului, reprezentate prin „fierul, arama, lutul, argintul și aurul”. Cei o sută patruzeci și patru de mii Îl reprezintă pe Hristos, care în Apocalipsa doisprezece este „copilul de parte bărbătească”, a cărui naștere a preînchipuit nașterea celor o sută patruzeci și patru de mii. „Copilul de parte bărbătească” urmează „să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier”. Cu acel toiag, el va zdrobi neamurile.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Voi vesti hotărârea: Domnul mi-a zis: „Tu ești Fiul Meu; astăzi Te-am născut. Cere-Mi, și-Ți voi da neamurile de moștenire și marginile pământului în stăpânire. Tu le vei zdrobi cu un toiag de fier și le vei sfărâma ca pe vasul unui olar.” Psalmul 2:7–9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Fiul lui Dumnezeu a fost născut din Tatăl. Mulți iau acest adevăr și îl răstălmăcesc spre propria lor pieire. „Născut” înseamnă a da naștere, dar știm că nu a fost niciodată un timp în care Hristos să nu fi existat.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> „Acum Duhul spune lămurit că, în vremurile de pe urmă, unii se vor depărta de la credință, dând ascultare duhurilor amăgitoare și învățăturilor demonilor; rostind minciuni cu fățărnicie; avându-și cugetul însemnat cu fierul roșu.” Înainte de ultimele manifestări ale lucrării apostaziei, va exista o confuzie a credinței. Nu vor exista idei clare și precise cu privire la taina lui Dumnezeu. Un adevăr după altul va fi corupt. „Și, fără îndoială, mare este taina evlaviei: Dumnezeu S-a arătat în trup, a fost îndreptățit în Duhul, văzut de îngeri, propovăduit între neamuri, crezut în lume, înălțat în slavă.” Sunt mulți care neagă preexistența lui Hristos și, prin urmare, îi neagă dumnezeirea; ei nu-L acceptă ca Mântuitor personal. Aceasta este o negare totală a lui Hristos. El a fost Fiul lui Dumnezeu, singurul născut, care a fost una cu Tatăl de la început. Prin El au fost făcute lumile.” Signs of the Times, 28 mai 1894.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

Atunci când Hristos este identificat drept „născutul” Tatălui, aceasta indică un adevăr legat de Hristos, un adevăr care este nimicit dacă este constrâns în modelul paternității omenești. Nu-L putem evalua pe Dumnezeu din perspectiva noastră umană. Îl putem evalua pe Dumnezeu numai așa cum El ni Se prezintă prin propria Sa evaluare de Sine.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> អោយមនុស្សអាក្រក់បោះបង់ចោលផ្លូវរបស់ខ្លួន ហើយមនុស្សទុច្ចរិតបោះបង់គំនិតរបស់ខ្លួនចុះ ហើយអោយគាត់វិលត្រឡប់មកឯព្រះយេហូវ៉ាវិញ នោះទ្រង់នឹងមានព្រះមេត្តាករុណាចំពោះគាត់ ហើយមកឯព្រះនៃយើង ពីព្រោះទ្រង់នឹងអត់ទោសឲ្យយ៉ាងបរិបូរណ៍។ ដ្បិតគំនិតរបស់ខ្ញុំ មិនមែនជាគំនិតរបស់អ្នករាល់គ្នាទេ ហើយផ្លូវរបស់អ្នករាល់គ្នា ក៏មិនមែនជាផ្លូវរបស់ខ្ញុំដែរ នេះជាព្រះបន្ទូលរបស់ព្រះយេហូវ៉ា។ ដ្បិតដូចជាមេឃខ្ពស់ជាងផែនដីយ៉ាងណា ផ្លូវរបស់ខ្ញុំក៏ខ្ពស់ជាងផ្លូវរបស់អ្នករាល់គ្នាយ៉ាងនោះដែរ ហើយគំនិតរបស់ខ្ញុំក៏ខ្ពស់ជាងគំនិតរបស់អ្នករាល់គ្នាដែរ។ អេសាយ 55:7–9។

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

A răstălmăci cuvântul „născut” pentru a susține că a existat un timp când Tatăl L-a născut pe Hristos înseamnă a da „ascultare duhurilor înșelătoare și învățăturilor demonilor”. În scopul studiului nostru de față, identific doar faptul că femeia din Apocalipsa douăsprezece urma să dea naștere „copilului de parte bărbătească”, care are să cârmuiască neamurile cu un toiag de fier. Cei o sută patruzeci și patru de mii vor cârmui și ei neamurile cu un toiag de fier.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Biserica din Tiatira revine atunci când rana de moarte a papalității este vindecată la legea duminicală. În acea istorie, făgăduința dată poporului lui Dumnezeu este că aceia care biruiesc vor stăpâni „neamurile” cu „un toiag de fier”.

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> Și celui ce biruiește și păzește lucrările Mele până la sfârșit îi voi da stăpânire peste neamuri. Și le va cârmui cu un toiag de fier; ca pe vasele olarului le va zdrobi în bucăți, după cum și Eu am primit de la Tatăl Meu. Apocalipsa 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Poporul lui Dumnezeu, care se află în manifestarea finală a bisericii din Tiatira, sunt cei o sută patruzeci și patru de mii. Femeia, la început, L-a născut pe Hristos, iar la sfârșit îi naște pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care urmează Mielul.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> Și cântau ca și cum ar fi fost o cântare nouă înaintea tronului, înaintea celor patru făpturi vii și a bătrânilor; și nimeni nu putea învăța cântarea aceea, în afară de cei o sută patruzeci și patru de mii, care au fost răscumpărați de pe pământ. Aceștia sunt cei care nu s-au întinat cu femei, căci sunt fecioari. Aceștia sunt cei care urmează Mielul oriunde merge El. Aceștia au fost răscumpărați dintre oameni, fiind cele dintâi roade pentru Dumnezeu și pentru Miel. Apocalipsa 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Hristos a fost născut „mai întâi”, iar cei o sută patruzeci și patru de mii urmează Mielul, astfel că ei sunt născuți „la urmă”. Hristos a fost „răpit la Dumnezeu”, întocmai cum au fost și cei doi martori din Apocalipsa unsprezece. Ambii ei copii se înalță la Tatăl.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> Ea a născut un fiu de parte bărbătească, care avea să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier; și copilul ei a fost răpit la Dumnezeu și la tronul Său. Apocalipsa 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Hristos, ca Domnul oștirilor, este și „partea lui Iacov”, iar Israel este „toiagul moștenirii Lui”; și Israel este, de asemenea, „toporul Lui de luptă” și „armele Lui de război”, pe care le folosește ca să „sfărâme neamurile”.

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Partea lui Iacov nu este ca ei; căci El este întocmitorul tuturor lucrurilor; și Israel este toiagul moștenirii Lui: Domnul oștirilor este Numele Lui. Tu ești securea Mea de luptă și armele Mele de război; căci cu tine voi sfărâma neamurile și cu tine voi nimici împărățiile. Ieremia 51:19, 20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

Hristos și cei o sută patruzeci și patru de mii domnesc deopotrivă și zdrobesc neamurile cu un toiag de fier. Hristos este „partea lui Iacov”, dar la fel este și poporul Său.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> Căci partea Domnului este poporul Său; Iacov este partea de moștenire a Lui. Deuteronomul 32:9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Piatră tăiată din munte, reprezentând biserica lui Dumnezeu, este manifestarea finală a bisericii Sale, care umple pământul de slava Sa, iar ei sunt folosiți ca securea de luptă a lui Dumnezeu pentru a lovi picioarele chipului și pentru a preface acele împărății în „pleava ariilor de vară”. Acele împărății sunt spulberate de vânt.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Apoi, fierul, lutul, arama, argintul și aurul au fost sfărâmate împreună și au ajuns ca pleava de pe ariile de vară; și vântul le-a luat, așa încât nu s-a mai găsit niciun loc pentru ele; iar piatra care a lovit chipul a ajuns un munte mare și a umplut tot pământul. Daniel 2:35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Trebuia să fie așezat simbolismul femeii în contextul steagului înălțat la cer, căci Apocalipsa, capitolul doisprezece, identifică începutul unui război între Hristos și Satana care a început în cer și, făcând astfel, identifică un război în cer care marchează sfârșitul marii controverse dintre Hristos și Satana. Capitolele doisprezece și treisprezece din Apocalipsa ilustrează războiul final al marii controverse și fac aceasta înfățișând reprezentanții lui Satana și pe cei o sută patruzeci și patru de mii luptând în ceruri.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

În articolul următor, vom continua să abordăm războiul din cer din „zilele de pe urmă”, care a fost prefigurat de războiul din cer care a început la început.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> Apoi am văzut o altă fiară ridicându-se din pământ; și avea două coarne ca ale unui miel și vorbea ca un balaur. Ea exercită toată puterea fiarei dintâi înaintea ei și face ca pământul și cei ce locuiesc pe el să se închine fiarei dintâi, a cărei rană de moarte fusese vindecată. Și face semne mari, până acolo încât face să se coboare foc din cer pe pământ, înaintea oamenilor. Și-i amăgește pe cei ce locuiesc pe pământ prin semnele pe care i s-a dat putere să le facă înaintea fiarei, spunându-le celor ce locuiesc pe pământ să facă o icoană fiarei care avea rana de sabie și trăise. Și i s-a dat putere să dea suflare icoanei fiarei, pentru ca icoana fiarei să și vorbească și să facă să fie omorâți toți cei ce nu se vor închina icoanei fiarei. Și face ca toți, mici și mari, bogați și săraci, slobozi și robi, să primească un semn pe mâna lor dreaptă sau pe frunțile lor; și nimeni să nu poată cumpăra sau vinde, decât numai cel ce are semnul, sau numele fiarei, sau numărul numelui ei. Aici este înțelepciunea. Cine are pricepere să socotească numărul fiarei, căci este număr de om; și numărul ei este șase sute șaizeci și șase. Apocalipsa 13:11–18.

Back to Articles