Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Cartea lui Daniel – Numărul patruzeci și șapte

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Demascarea doctrinelor înșelătoare: o analiză critică a lui Daniel 8 și provocările aduse teologiei adventiste

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Când cornul cel mic al Romei este reprezentat în versetele nouă până la doisprezece din capitolul opt al cărții lui Daniel, el constituie un simbol corupt, căci este un simbol al transvestitismului, al unui travestit care oscilează între masculin și feminin. Aceasta este în acord cu înțelegerea millerită potrivit căreia Roma era reprezentată prin două faze, prima fază fiind organizarea statală romană, iar a doua fază fiind organizarea ecleziastică romană; însă, prin această oscilație a genurilor din versete, cornul cel mic este scos din succesiunea istorică și profetică (corupt). Totuși, fiecare dintre cele patru versete reprezintă o istorie asociată în mod direct fie cu organizarea statală romană, fie cu organizarea ecleziastică romană. Roma păgână i-a persecutat pe toți cei care s-au împotrivit autorității sale imperiale, însă persecuția Romei papale (feminină) din versetul zece este îndreptată în mod specific împotriva cerului.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

În înțelegerea millerită potrivit căreia Roma era a patra și ultima împărăție, alternarea de la stat la biserică și apoi din nou de la stat la biserică nu ar fi constituit o preocupare. Ei văzuseră amestecul de fier și lut în picioarele din Daniel capitolul doi și îl înțelegeau pur și simplu ca două faze ale Romei, fără preocuparea de a defini o succesiune istorică precisă a unei a patra și a unei a cincea împărății. Ei înțelegeau la fel și capitolul șapte, unde cornul care rostea lucruri mari împotriva Celui Preaînalt smulsese trei coarne dintre cele zece coarne inițiale ale fiarei Romei. Chiar dacă Miller ar fi recunoscut alternanța de gen din versetele nouă până la doisprezece, aceasta ar fi fost lipsită de importanță pentru înțelegerea lui cu privire la faptul că a patra împărăție era Roma. În înțelegerea millerită, a patra împărăție s-a încheiat în 1798, iar următorul eveniment profetic era a Doua Venire a lui Hristos.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Cornul de genul feminin identifică femeia care săvârșește curvie spirituală cu cornul de genul masculin și este reprezentată în versetele zece și doisprezece.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> Și s-a mărit până la oștirea cerurilor; și a aruncat la pământ pe unii din oștire și din stele și le-a călcat în picioare. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Prigoana puterii papale a fost îndreptată împotriva creștinismului (oștirea cerului), iar în versetul doisprezece Roma papală (la feminin) primește puterea de a-și împlini lucrarea ei ucigașă prin fărădelegea de a se desfrâna cu împărații Europei.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> Și o oștire i-a fost dată împotriva jertfei necurmate, din pricina fărădelegii; și a aruncat adevărul la pământ; și a lucrat, și a propășit. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

„Oștirea” din verset reprezintă puterea militară care i-a fost dată papalității „împotriva jertfei necurmate”. Cuvântul „împotriva” înseamnă „de la”. De la regii păgâni ai Europei (Roma păgână), reprezentați prin „jertfa necurmată”, sprijin militar (o oștire) i-a fost dat papalității „din pricina fărădelegii”. Unirea dintre biserică și stat, cu biserica deținând controlul asupra acestei relații, este „fărădelegea”. Vinul acelei fărădelegi este sânge creștin. Odată ce papalitatea a avut controlul asupra armatelor Romei păgâne, Roma papală („ea”) „a aruncat adevărul la pământ; și a lucrat, și a propășit.”

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

În Daniel, capitolul unsprezece, versetul treizeci și unu, este reprezentată, de asemenea, și predarea oștilor Romei papale:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Și niște oști se vor ridica din partea lui, vor pângări sanctuarul puterii, vor desființa jertfa necurmată și vor așeza urâciunea pustiirii. Daniel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Versetul identifică tranziția istorică de la Roma păgână la Roma papală. În verset, „brațele” sunt regii europeni care au început să se ridice în sprijinul papalității, începând cu Clovis, regele francilor (Franța), în anul 496. „Brațele” au pângărit, de asemenea, „sanctuarul puterii” (cetatea Romei), prin războiul neîntrerupt din secolul al IV-lea înainte până în anul 538. „Brațele” au înlăturat, de asemenea, rezistența păgână față de ridicarea papalității, iar până în anul 508, rezistența păgână luase sfârșit.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Cuvântul tradus prin „a îndepărta” este cuvântul ebraic „sur” și înseamnă „a înlătura”. „Brațele” au așezat „urâciunea pustiirii” (papalitatea) pe tronul pământului în anul 538. Când Daniel, capitolul opt, versetul doisprezece, arată că „o oaste” a fost dată cornului mic de gen feminin, acesta este în acord cu mărturia versetului treizeci și unu din capitolul unsprezece. Cartea Apocalipsei aduce și ea mărturie despre același adevăr în capitolul treisprezece.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Şi fiara pe care am văzut-o era asemenea unui leopard, şi picioarele ei erau ca picioarele unui urs, iar gura ei ca gura unui leu; şi balaurul i-a dat puterea sa, scaunul său de domnie şi o mare autoritate. Apocalipsa 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Soră White identifică în mod direct fiara din versetul doi ca fiind papalitatea, iar balaurul din verset este Roma păgână. Roma păgână i-a dat papalității trei lucruri: „puterea lui, și scaunul lui, și mare stăpânire.”

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Wobbeeku humnaa kan waraanaa mootummaa Roomaa waaqeffattootaa irraa, waggaa 496 keessa, yeroo jalqabaatti Kilooviis irraa kenname. “Teessoon” ittiin mootummaa bulchan immoo waggaa 330 keessa Phaaphaasummaadhaaf kenname; yeroo sana mootichi Qostandiinos magaalaa mootummaa isaa Qostandiinopoolisitti geeddaruun, magaalaa mootummaa isaa duraanii Roomaa to’annoo waldaa Phaaphaasummaatti dhiisee ture. Wagaa 533 keessattis, mootichi Yuustiniyaanos Phaaphaasiin mataa waldaa fi sirreessaa warra bida’atti labsuun, “aboo guddaa” isaa hunda Phaaphaasiin Roomaatti dabarsee kenne. Lakkoofsi kudha lammaffaan boqonnaa saddeettaffaa Daani’el keessatti yeroo “host” tokko kenname adda baasa; dhugaan raajii sunis ragaa hedduudhaan mirkanaa’eera. Yeroo sana irraa eegalee (waggaa 496 irraa jalqabee), Phaaphaasummaan “milkaa’e.”

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

El avea să continue să „lucreze” și să „propășească” până când sfârșitul mâniei împotriva împărăției de nord a lui Israel avea să se încheie în 1798, iar papalitatea a primit rana ei de moarte.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Iar împăratul va face după voia sa; și se va înălța pe sine și se va mări pe sine mai presus de orice dumnezeu, și va rosti lucruri nemaiauzite împotriva Dumnezeului dumnezeilor, și va propăși până când mânia va fi împlinită; căci ceea ce este hotărât se va face. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Versetul nouă al capitolului opt descrie Roma masculină (Roma păgână) și reprezintă procesul de cucerire în trei etape pe care l-a împlinit Roma păgână și care a prefigurat cele trei arii geografice ce urmau să fie cucerite pentru ca Roma papală să fie așezată pe tronul pământului, așa cum sunt reprezentate prin cele trei coarne care au fost smulse în capitolul șapte. Aceste două cuceriri în trei etape ale Romei păgâne și papale reprezentau cele trei obstacole geografice ale Romei moderne, în versetele patruzeci până la patruzeci și trei din Daniel unsprezece. Apoi, în capitolul opt, versetul unsprezece, cornul mic masculin (Roma păgână) este din nou reprezentat. În verset, logica sfințită este atât de temeinică, încât bărbații batjocoritori care stăpânesc Ierusalimul au fost siliți să introducă mai multe minciuni teologice pentru a-și ridica temelia lor contrafăcută.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat până chiar la Căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost îndepărtată, iar locul sfântului Său Lăcaș a fost aruncat la pământ. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Pe măsură ce începem să abordăm monedele și nestematele contrafăcute care au fost introduse în adventism din 1863 încoace, trebuie remarcat că există două domenii principale de pretinsă competență teologică cu care adventismul se laudă, ca bază pentru susținerea doctrinelor protestantismului apostat și ale catolicismului. Afirmația pe care o fac teologii moderni ai adventismului este că sunt fie experți în istoria biblică, fie experți în limbile biblice. Aplicarea de către ei a versetului descoperă că cuvântul profetic a ajuns pentru ei ca o carte pecetluită și descoperă, de asemenea, că pretenția lor de a fi experți în limbile biblice este pur și simplu manifestarea modernă a fariseismului.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

Mai întâi este nesocotirea alternării genurilor cu privire la cornul cel mic în versetele nouă până la doisprezece. Dacă ar fi cu adevărat experți în limba ebraică, nu ar nega și nici nu ar diminua faptul că Daniel a folosit în mod intenționat alternarea genurilor în aceste versete. Cornul cel mic este reprezentat la ambele genuri, iar aceste genuri alternează de la un verset la altul. Teologii încearcă să acopere acest fapt cu gunoaie și monede false, căci el arată limpede că versetul unsprezece identifică Roma păgână, nu Roma papală. Ei, desigur, insistă că cornul cel mic din versetul unsprezece este papa, când în realitate este Roma păgână.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Dată fiind recunoașterea faptului că două dintre cele patru versete despre cornul cel mic sunt la masculin, iar două la feminin, devine simplu să fie integrat adevărul biblic potrivit căruia o femeie, în profeția biblică, reprezintă o biserică, iar un bărbat reprezintă un stat. Cunoașterea acestui fapt le îngăduie tuturor celor ce doresc să vadă că cornul cel mic din versetul unsprezece este Roma masculină (Roma păgână), nu Roma feminină (Roma papală).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Versetul este, așadar, înțeles ca învățând că Roma păgână (el) s-a înălțat pe sine până la Căpetenia oștirii, așa cum a făcut Roma păgână atunci când a așezat pe crucea Calvarului pe Căpetenia oștirii. Nu numai că Roma păgână s-a înălțat împotriva lui Hristos la cruce, ci versetul continuă spunând că, prin el (Roma păgână), „jertfa necurmată a fost înlăturată”.

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

Në librin e Danielit ka dy fjalë hebraike që të dyja përkthehen si “heq”. Fjalët janë “sur” dhe “rum”. Të dyja fjalët përdoren në shërbesën e shenjtërores. Sur do të thotë të heqësh ose të largosh, dhe kur hiri nga altari në shenjtërore hiqej, fjala e përdorur për të përshkruar heqjen e hirit është “sur”. Fjala “rum” do të thotë të ngresh lart dhe të madhërosh, dhe kur prifti në shenjtërore duhej të ngrinte lart një blatim të tundur, ai duhej ta “rum” (ngrejë lart) blatimin. Në vargun njëmbëdhjetë, Roma pagane (“e përditshmja”) do ta “rum” (hiqte) paganizmin duke ngritur lart dhe madhëruar fenë e paganizmit.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Roma păgână avea să înalțe și să exalte religia păgânismului. Teologii adventiști care pretind o expertiză în limbile biblice aleg să trateze fiecare ocurență a expresiei „va lua” din cartea lui Daniel ca „va îndepărta”. Ei nu recunosc formularea distinctă și precisă a lui Daniel și, astfel, se așază deasupra profetului Daniel.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Cei care se declară teologi și pretind că înțeleg limbile biblice aduc argumente pentru a justifica de ce Daniel ar fi intenționat să spună același lucru atunci când a folosit două cuvinte diferite. Ei prezintă studii de cuvinte lungi și anevoioase pentru a-și susține afirmațiile false. Teologii care pretind că înțeleg istoria biblică susțin că aplicarea falsă se bazează pe recunoașterea faptului că, în diferite perioade ale istoriei, același cuvânt ar putea însemna ceva diferit și, prin urmare, atunci când Daniel a folosit două cuvinte diferite, numai un expert în istorie poate identifica ceea ce a vrut Daniel de fapt să spună. Este important să fie identificate aceste două metode false, căci ele sunt adesea folosite de teologii care caută să se ascundă de metodologia „linie peste linie”.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, s-a înălțat pe sine însuși până la căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului său a fost doborât. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Cuvântul tradus prin „luat” în verset înseamnă „a înălța și a preamări”. Nu înseamnă a îndepărta. Acest fapt creează confuzie și contradicție pentru teologii adventiști, căci premisele lor nu rezistă unei simple evaluări a versetului, atunci când definiția reală a cuvântului folosit de Daniel este aplicată versetului. Ei susțin că cornul cel mic din verset este Roma papală și, prin urmare, versetul ar suna astfel: „de către el” (Roma papală) „jertfa necurmată a fost înălțată și preamărită.”

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

Desigur, ei nu au nicio problemă să includă cuvântul adăugat despre care sora White afirmă în mod direct că a fost adăugat de înțelepciunea omenească și că nu se aplică textului.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> „Apoi am văzut, în legătură cu «zilnicul» (Daniel 8:12), că termenul «jertfă» a fost adăugat prin înțelepciunea omenească și nu aparține textului, și că Domnul le-a dat înțelegerea corectă a acestuia celor care au vestit strigătul ceasului judecății.” Early Writings, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

Ei identifică „continua” ca fiind lucrarea lui Hristos în sanctuar, astfel încât „jertfa zilnică” susține conceptul că „continua” este lucrarea jertfitoare a lui Hristos în sanctuarul ceresc. Dar inspirația arată că termenul „jertfă” „nu aparține textului”.

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Când bețivii lui Efraim identifică „necurmata” ca fiind lucrarea lui Hristos în sanctuar, versetul ar suna atunci astfel: „de către el” (Roma papală) „a fost luată necurmata”, sau ar suna astfel: „de către puterea papală, slujirea lui Hristos în sanctuar a fost luată.” Ei învață în fapt această falsitate. Ei insistă că, prin întunericul stăpânirii papale, adevărata înțelegere a slujirii lui Hristos în sanctuar a fost îndepărtată din mințile oamenilor.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

ሆኖም “to take away” ተብሎ የተተረጎመው ቃል ማስወገድ ማለት አይደለም፤ ከፍ ማድረግና ክብር ማስገኘት ማለት ነው። በመጽሐፍ ቅዱስ ቋንቋዎች የተናገሩ ባለሙያዎች ተብለው የሚገለጹት ሰዎች የዕብራይስጡን “rum” ቃል ትርጉም ለዚያ ክፍል በትክክል ቢተግብሩት፣ ትርጉማቸው “በጳጳሳዊ ኃይል ክርስቶስ የመቅደስ አገልግሎት ከፍ ተደርጎ ክብር ተሰጠው” ሊል ይገባ ነበር። ጳጳሳዊነት መቼ ክርስቶስን ከፍ አድርጎ ክብር ሰጠው?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

Ei caută să impună definiția cuvântului ebraic „sur” asupra cuvântului ebraic „rum”. Daniel folosește cuvântul „sur”, care înseamnă a îndepărta, în legătură cu „necurmata” în alte două versete, însă în versetul unsprezece Daniel a ales cuvântul „rum”, cu sensul de a înălța și a preamări. Nu numai că amestecătura de fabule privitoare la acest verset este o nebunie din pricina denaturării sensului cuvântului tradus prin „a lua”, ci nici nu a existat vreodată un timp când slujirea lui Hristos în sanctuar să fi fost în vreun fel îndepărtată de la oameni.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Dar acest Om, fiindcă rămâne în veac, are o preoție netrecătoare. De aceea și poate să mântuiască în chip desăvârșit pe cei ce se apropie de Dumnezeu prin El, întrucât trăiește pururea ca să mijlocească pentru ei. Evrei 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

A afirma, aşa cum fac teologii adventişti, în încercarea de a-şi susţine aplicarea falsă a versetului, că a existat o perioadă de timp în care papalitatea a exercitat un anumit tip de putere pentru a înlătura mijlocirea lui Hristos din sanctuar este absurd!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Dar teologii nu învață că versetul arată că papalitatea a înălțat și a proslăvit slujirea lui Hristos în sanctuar. Ei ocolesc înțelesul cuvintelor lui Daniel și sfatul inspirat al lui Ellen White, pentru a învăța ceea ce aleg ei să învețe, în pofida mărturiei cuvintelor lui Daniel.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Da, el s-a înălțat chiar până la Căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sanctuarului Său a fost doborât. Daniel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teologii învață că versetul înseamnă „prin puterea papală, lucrarea lui Hristos din sanctuar a fost înlăturată”, iar înlăturarea lucrării lui Hristos din sanctuar din mintea oamenilor este susținută de faptul că, în legătură cu această înlăturare, locul „sanctuarului Său” al lui Hristos „a fost doborât”. Nu există niciun verset în Cuvântul lui Dumnezeu care să arate că sanctuarul ceresc, unde Hristos își îndeplinește lucrarea de mijlocire, ar fi fost vreodată doborât. De asemenea, nu există niciun pasaj biblic care să arate că cerul însuși, care este „locul sanctuarului Său”, ar fi vreodată doborât. Încă o dată, teologii se așază mai presus de profetul Daniel, căci ei insistă că „locul sanctuarului său” din verset se referă la sanctuarul lui Dumnezeu, în ciuda faptului că Daniel învață exact contrariul acestei idei.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

Așa-zișii experți ai limbii ebraice insistă că, în acel verset, cuvântul ebraic „rum” trebuie înțeles cu sensul cuvântului ebraic „sur”. Ei mai insistă și că termenul ebraic „miqdash” trebuie înțeles ca termenul ebraic „qodesh”. „Miqdash” și „qodesh” sunt amândouă traduse simplu prin „sanctuar” în cartea lui Daniel, totuși ele au înțelesuri diferite. „Miqdash” desemnează orice sanctuar, fie că este sanctuarul lui Dumnezeu, fie un sanctuar păgân. Este termenul general pentru sanctuar, însă „qodesh” este folosit în Biblie numai pentru a desemna sanctuarul lui Dumnezeu.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

ਦਾਨੀਏਲ ਮੂਰਤੀਪੂਜਕ ਪਵਿੱਤਰਸਥਾਨ ਅਤੇ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦੇ ਪਵਿੱਤਰਸਥਾਨ ਵਿਚਲਾ ਫਰਕ ਜਾਣਦਾ ਸੀ। ਜੇ ਦਾਨੀਏਲ ਕਿਸੇ ਮੂਰਤੀਪੂਜਕ ਪਵਿੱਤਰਸਥਾਨ ਦੀ ਪਹਿਚਾਣ ਕਰਨੀ ਹੁੰਦੀ, ਤਾਂ ਉਹ “miqdash” ਸ਼ਬਦ ਵਰਤਦਾ। ਮੈਨੂੰ ਇਹ ਗੱਲ ਅਚੰਭਿਤ ਕਰਦੀ ਹੈ ਕਿ ਇਬਰਾਨੀ ਭਾਸ਼ਾ ਦੇ ਕਥਿਤ ਵਿਦਵਾਨ ਕਦੇ ਵੀ ਇਸ ਤੱਥ ਦਾ ਉਲੇਖ ਨਹੀਂ ਕਰਦੇ ਕਿ ਲਗਾਤਾਰ ਚਾਰ ਆਇਤਾਂ ਵਿੱਚ ਦਾਨੀਏਲ ਦੋਵੇਂ ਸ਼ਬਦ ਤਿੰਨ ਵਾਰ ਵਰਤਦਾ ਹੈ। ਦਾਨੀਏਲ ਵੱਲੋਂ ਇਨ੍ਹਾਂ ਦੋ ਇਬਰਾਨੀ ਸ਼ਬਦਾਂ ਦਾ ਪ੍ਰਯੋਗ—ਜਿਨ੍ਹਾਂ ਦੋਹਾਂ ਦਾ ਅਨੁਵਾਦ “ਪਵਿੱਤਰਸਥਾਨ” ਕੀਤਾ ਜਾਂਦਾ ਹੈ—ਉਸ ਅਰਥ ਨੂੰ ਨਿਰਧਾਰਤ ਕਰਦਾ ਹੈ ਜਿਸ ਨੂੰ ਦਾਨੀਏਲ ਸਮਝਾਇਆ ਜਾਣਾ ਚਾਹੁੰਦਾ ਸੀ।

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Da, s-a înălțat până la Căpetenia oștirii, și prin el jertfa necurmată a fost înlăturată, iar locul sfântului Său locaș a fost dărâmat. Și i s-a dat o oștire împotriva jertfei necurmate, din pricina fărădelegii, și a aruncat adevărul la pământ; și a lucrat, și a propășit. Apoi am auzit un sfânt vorbind, și un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: Până când va ține vedenia privitoare la jertfa necurmată și la fărădelegea pustiirii, pentru ca atât sfântul locaș, cât și oștirea să fie călcate în picioare? Și el mi-a zis: Până la două mii trei sute de zile; apoi sfântul locaș va fi curățit. Daniel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

Muri uwo murongo nyine urimo urufatiro rw’Abadiventisiti, Daniyeli akoresha amagambo abiri atandukanye y’Igiheburayo, yombi ahindurwa ngo “Ubuturo Bwera.” Mu mirongo ya cumi na gatatu na cumi na kane, Daniyeli yahisemo gukoresha ijambo ry’Igiheburayo risobanura “Ubuturo Bwera,” kandi muri Bibiliya rikoreshwa gusa mu kwerekana Ubuturo Bwera bw’Imana; ariko mu murongo wa cumi na umwe, Daniyeli yakoresheje ijambo rusange ry’Igiheburayo rishobora gusobanura Ubuturo Bwera bw’Imana, cyangwa rikaba ubuturo bwera bw’abapagani.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Dacă Daniel ar fi dorit să identifice „sanctuarul” din versetul unsprezece ca fiind sanctuarul lui Dumnezeu, ar fi folosit același cuvânt ebraic pe care l-a folosit de două ori în următoarele trei versete. Este absolut limpede că Daniel făcea o distincție între un sanctuar păgân în versetul unsprezece și sanctuarul lui Dumnezeu în versetele treisprezece și paisprezece! Dar bețivii lui Efraim susțin că „locul sanctuarului său”, care a fost „aruncat la pământ”, în versetul unsprezece, era locul sanctuarului lui Dumnezeu, deși evită cuvântul „loc”.

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

Ei învață că papalitatea a înlăturat slujirea de mijlocire a lui Hristos și a doborât adevărul despre sanctuarul ceresc. Dar Daniel a arătat limpede că „sanctuarul” din versetul unsprezece nu era sanctuarul lui Dumnezeu, ci un sanctuar păgân. Daniel a arătat la fel de limpede că nu „sanctuarul” a fost doborât, ci „locul” sanctuarului său.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Refuzând să recunoască oscilația de gen intenționată din versetele nouă până la doisprezece, teologii moderni au adoptat definiția „jertfei necurmate” care își are originea în protestantismul apostat și au început să construiască o temelie pe nisipul conjecturii omenești, al tradiției și al obiceiului. Când ajung la versetul unsprezece, ei resping chiar și sfatul inspirat al Sorei White, care a identificat că înțelegerea lui Miller asupra „jertfei necurmate”, ca păgânism, era corectă, și încep să folosească arta inducerii în eroare și a conjecturii pentru a-și apăra dragostea față de teologia catolică și protestantă.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

Eles transformam Roma pagã em Roma papal no versículo, e impõem a definição de “remover” à palavra que significa “levantar e exaltar”. Definem o símbolo satânico do “contínuo” como um símbolo piedoso e, então, insistem em que um templo pagão é o templo de Deus, ao mesmo tempo que evitam a referência direta ao “lugar” do santuário. E os “indoutos” (como Isaías os identifica), que somente compreenderão se os “doutos” lhes disserem que assim é, aceitam o prato de fábulas para sua própria destruição.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

Vom continua, în articolul următor, examinarea sporirii cunoștinței, reprezentată ca nestematele din visul lui Miller.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> „Apostolul Pavel ne avertizează că «unii se vor depărta de la credință, dând ascultare duhurilor înșelătoare și învățăturilor demonilor». La aceasta ne putem aștepta. Cele mai mari încercări ale noastre vor veni din pricina acelei categorii de oameni care au susținut odinioară adevărul, dar care se întorc de la el spre lume și îl calcă în picioare cu ură și batjocură. Dumnezeu are o lucrare pentru slujitorii Săi credincioși. Atacurile vrăjmașului trebuie întâmpinate cu adevărul Cuvântului Său. Minciuna trebuie demascată, adevăratul ei caracter trebuie să fie descoperit, iar lumina legii lui Iehova trebuie să strălucească în întunericul moral al lumii. Trebuie să prezentăm pretențiile Cuvântului Său. Nu vom fi socotiți fără vină dacă neglijăm această datorie solemnă. Dar, în timp ce stăm în apărarea adevărului, să nu stăm în apărarea eului și să nu facem mare zarvă pentru că suntem chemați să purtăm ocară și denaturare. Să nu ne compătimim pe noi înșine, ci să fim plini de râvnă pentru legea Celui Preaînalt.”

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> „Apostolul spune: «Va veni vremea când oamenii nu vor putea să sufere învățătura sănătoasă; ci, mânați de poftele lor, își vor grămădi învățători după dorințele lor, având urechi gâdilate; și își vor întoarce urechile de la adevăr și se vor abate spre basme.» Din toate părțile vedem oameni duși cu ușurință în robie de închipuirile amăgitoare ale acelora care desființează Cuvântul lui Dumnezeu; dar când adevărul le este pus înainte, se umplu de nerăbdare și mânie. Însă îndemnul apostolului către slujitorul lui Dumnezeu este: «Tu fii treaz în toate lucrurile, rabdă suferințele, fă lucrul unui evanghelist, împlinește-ți pe deplin slujba.» În vremea lui, unii au părăsit cauza Domnului. El scrie: «Dima m-a părăsit, din dragoste pentru veacul de acum»; iarăși spune: «Alexandru, căldărarul, mi-a făcut mult rău: Domnul îi va răsplăti după faptele lui: păzește-te și tu de el, căci s-a împotrivit foarte mult cuvintelor noastre.»”

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> „Proroci i apostołowie doświadczali podobnych prób sprzeciwu i zniewagi, a nawet nieskalany Baranek Boży był kuszony we wszystkim podobnie jak my. Zniósł sprzeciw grzeszników przeciwko samemu sobie.”

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> “Pentru acest timp, fiecare avertizare trebuie să fie vestită cu credincioșie; însă «robul Domnului nu trebuie să se certe, ci să fie blând față de toți, în stare să învețe, răbdător; îndrumând cu blândețe pe cei ce se împotrivesc singuri». Trebuie să păstrăm cu grijă cuvintele Dumnezeului nostru, ca nu cumva să fim contaminați de lucrările înșelătoare ale acelora care au părăsit credința. Suntem datori să ne împotrivim duhului și influenței lor cu aceeași armă pe care a folosit-o Stăpânul nostru când a fost atacat de prințul întunericului, — «Este scris». Ar trebui să învățăm să folosim cu îndemânare Cuvântul lui Dumnezeu. Îndemnul este: «Caută să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, ca un lucrător care n-are de ce să-i fie rușine, împărțind drept cuvântul adevărului.» Trebuie să fie muncă stăruitoare, rugăciune arzătoare și credință pentru a face față erorii întortocheate a învățătorilor mincinoși și a amăgitorilor; căci «în zilele din urmă vor veni vremuri primejdioase. Căci oamenii vor fi iubitori de sine, lacomi, lăudăroși, trufași, hulitori, neascultători de părinți, nemulțumitori, neevlavioși, lipsiți de dragoste firească, neînduplecați, clevetitori, neînfrânați, neîmblânziți, neiubitori de bine, vânzători, obraznici, îngâmfați, iubitori mai mult de plăceri decât iubitori de Dumnezeu; având doar o formă de evlavie, dar tăgăduindu-i puterea: depărtează-te de oamenii aceștia.» Aceste cuvinte înfățișează caracterul oamenilor pe care slujitorii lui Dumnezeu vor trebui să-i întâmpine. «Clevetitorii», «neiubitorii de bine» îi vor ataca pe aceia care sunt credincioși Dumnezeului lor în acest veac decăzut. Dar ambasadorul Cerului trebuie să manifeste spiritul care s-a văzut în Stăpânul. În smerenie și dragoste, el trebuie să lucreze pentru mântuirea oamenilor.”

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> „Pavel pokračuje ohledně těch, kdo se stavějí proti dílu Božímu, a přirovnává je k mužům, kteří vedli válku proti věrným v době starověkého Izraele. Praví: ‚Jako se pak Jannes a Jambres postavili proti Mojžíšovi, tak i tito odporují pravdě; lidé porušené mysli, nezpůsobilí ve víře. Ale dále nepostoupí; neboť jejich pošetilost bude zjevná všem lidem, jako byla i jejich.‘ Víme, že přichází čas, kdy bude odhalena pošetilost boje proti Bohu. Můžeme si dovolit čekat v klidné trpělivosti a důvěře, bez ohledu na to, jak mnoho jsme pomlouváni a opovrhováni; neboť ‚není nic tajného, co by nemělo být zjeveno,‘ a ti, kdo ctí Boha, budou jím poctěni před lidmi i anděly. Máme podíl na utrpeních reformátorů. Je psáno: ‚Pohany těch, kteří tupili tebe, padly na mne.‘ Kristus rozumí našemu zármutku. Nikdo z nás není povolán nést kříž sám. Muž bolesti z Kalvárie je pohnut citem pro naše strasti, a protože sám trpěl, když byl pokoušen, může také přispěchat na pomoc těm, kdo jsou pro něho v zármutku a zkoušce. ‚Ano, i všichni, kdo chtějí žít zbožně v Kristu Ježíši, budou trpět pronásledování. Ale zlí lidé a svůdci budou postupovat od zlého k horšímu, svádějíce a sami jsouce sváděni. Ty však zůstávej v tom, čemu ses naučil.‘ Review and Herald, 10. ledna 1888.“

Back to Articles