Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Eight

Descoperirea lui Isus Hristos - Numărul opt

The Birth of a Nation

Nașterea unei națiuni

Author

Jeff Pippenger

Published

October 31, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Midnight Cry message in the beginning ended at the opening of the investigative judgment, and the Midnight Cry message ends, at the opening of the executive judgment. The third woe of Islam brings judgment upon the United States for the passage of the Sunday law, and it represents a continuing and escalating judgment upon the entire world for their acceptance of their own Sunday law under the pressure of the civil persecuting power, represented by the ten kings who have committed fornication with Jezebel, the whore of Tyre.

Mesej Tangisan Tengah Malam pada permulaannya berakhir pada pembukaan penghakiman penyiasatan, dan mesej Tangisan Tengah Malam berakhir pada pembukaan penghakiman pelaksanaan. Celaka ketiga Islam mendatangkan penghakiman ke atas Amerika Syarikat kerana pelaksanaan undang-undang Ahad, dan hal itu melambangkan suatu penghakiman yang berterusan dan semakin meningkat ke atas seluruh dunia kerana penerimaan mereka terhadap undang-undang Ahad mereka sendiri di bawah tekanan kuasa sivil yang menganiaya, yang dilambangkan oleh sepuluh raja yang telah berzina dengan Izebel, perempuan sundal dari Tirus.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> „Când America, țara libertății religioase, se va uni cu Papalitatea în silirea conștiinței și constrângerea oamenilor să cinstească sabatul fals, popoarele din fiecare țară de pe glob vor fi conduse să-i urmeze exemplul.” Testimonies, volumul 6, 18.

The Sunday law battle of the great controversy, is then fully engaged. Satan then appears to personate Christ.

Bătălia legii duminicale din marea controversă este atunci pe deplin angajată. Atunci Satana apare pentru a-L întruchipa pe Hristos.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> „Prin decretul care impune instituția Papalității, în încălcarea legii lui Dumnezeu, națiunea noastră se va despărți pe deplin de neprihănire. Când Protestantismul își va întinde mâna peste prăpastie pentru a apuca mâna puterii romane, când va trece peste abis pentru a-și strânge mâinile cu Spiritismul, când, sub influența acestei întreite uniri, țara noastră va repudia orice principiu al Constituției sale ca guvernământ protestant și republican și va lua măsuri pentru răspândirea falsităților și amăgirilor papale, atunci vom putea ști că a sosit timpul lucrării uimitoare a lui Satana și că sfârșitul este aproape.” Testimonies, volumul 5, 451.

National apostasy is followed by national ruin.

Apostazia națională este urmată de ruină națională.

> “The people of the United States have been a favored people; but when they restrict religious liberty, surrender Protestantism, and give countenance to popery, the measure of their guilt will be full, and ‘national apostasy’ will be registered in the books of heaven. The result of this apostasy will be national ruin.” Review and Herald, May 2, 1893.

> „Poporul Statelor Unite a fost un popor favorizat; dar, atunci când va restrânge libertatea religioasă, va renunța la protestantism și va da sprijin papalității, măsura vinovăției sale va fi deplină, iar «apostazia națională» va fi consemnată în cărțile cerului. Rezultatul acestei apostazii va fi ruina națională.” Review and Herald, 2 mai 1893.

The foolish Laodicean Adventists join hands with the papal power and are overthrown while the other flock of Christ that is still in Babylon escapes the hand of the papacy.

Adventiştii laodiceeni nechibzuiţi se unesc cu puterea papală şi sunt doborâţi, în timp ce cealaltă turmă a lui Hristos, care se află încă în Babilon, scapă din mâna papalităţii.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Va intra și în țara cea slăvită, și multe țări vor fi răsturnate; dar acestea vor scăpa din mâna lui: Edomul, Moabul și fruntașii copiilor lui Amon. Daniel 11:41.

Islam suddenly strikes the United States, as the seventh trumpet brings a judgment woe for the passage of the Sunday law.

Islam lovește deodată Statele Unite, când a șaptea trâmbiță aduce un vai de judecată pentru adoptarea legii duminicale.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Și am privit și am auzit un înger zburând prin mijlocul cerului, spunând cu glas tare: Vai, vai, vai de locuitorii pământului, din pricina celorlalte sunete ale trâmbiței celor trei îngeri care încă urmează să sune! Apocalipsa 8:13.

The ensign that represents the two witnesses in Revelation eleven is then portrayed by John in Revelation chapter twelve as a woman clothed with the sun, and prophetically portrayed with the symbolism of the beginning and the end.

Steagul care îi reprezintă pe cei doi martori din Apocalipsa unsprezece este apoi înfățișat de Ioan, în Apocalipsa capitolul doisprezece, ca o femeie îmbrăcată cu soarele și este prezentat profetic prin simbolismul începutului și al sfârșitului.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Și s-a arătat în cer un semn mare: o femeie îmbrăcată cu soarele, cu luna sub picioarele ei, iar pe cap având o cunună de douăsprezece stele. Și ea, fiind însărcinată, striga în durerile nașterii și se chinuia să nască. Și s-a arătat un alt semn în cer; și iată un mare balaur roșu, având șapte capete și zece coarne, iar pe capetele lui șapte cununi. Și coada lui a tras a treia parte din stelele cerului și le-a aruncat pe pământ. Și balaurul stătea înaintea femeii care era gata să nască, ca să-i devoreze copilul îndată ce îl va naște. Și ea a născut un Fiu de parte bărbătească, care avea să cârmuiască toate neamurile cu un toiag de fier; și copilul ei a fost răpit la Dumnezeu și la tronul Său. Apocalipsa 12:1–5.

She is standing upon the moon, and clothed with the sun. The moon is a reflection of the sun, and therefore prophetically typifies the sun. The twelve stars in her crown represent the twelve tribes of ancient Israel at the beginning of ancient Israel, which typify the twelve disciples at the end of ancient Israel. The twelve stars that are the twelve disciples at the end of ancient Israel, are also the twelve apostles at the beginning of modern Israel. They therefore typify the one hundred and forty-four thousand at the end of modern Israel, who are disciples and apostles. At the beginning of the history where the disciples represent both an ending of ancient Israel and the apostles the beginning of modern Israel, the woman who is the church, was pregnant with Christ. He is the “man child” who would be caught up to God after His death and resurrection.

Ea stă pe lună și este înveșmântată cu soarele. Luna este o reflectare a soarelui și, prin urmare, din punct de vedere profetic, îl prefigurează pe soare. Cele douăsprezece stele din cununa ei reprezintă cele douăsprezece seminții ale Israelului antic la începutul Israelului antic, care îi prefigurează pe cei doisprezece ucenici la sfârșitul Israelului antic. Cele douăsprezece stele care sunt cei doisprezece ucenici la sfârșitul Israelului antic sunt, de asemenea, cei doisprezece apostoli la începutul Israelului modern. Prin urmare, ele îi prefigurează pe cei o sută patruzeci și patru de mii de la sfârșitul Israelului modern, care sunt ucenici și apostoli. La începutul istoriei în care ucenicii reprezintă atât un sfârșit al Israelului antic, cât și apostolii începutul Israelului modern, femeia care este biserica era însărcinată cu Hristos. El este „copilul de parte bărbătească” care avea să fie răpit la Dumnezeu după moartea și învierea Sa.

The woman therefore, also typifies the birth of the one hundred and forty-four thousand, who also ascend into heaven after being resurrected from the valley of death. Once they are in heaven, she would also give birth to another child, that represents the other flock that comes out of Babylon at the Sunday law.

因此，这妇人也预表那十四万四千人的诞生；他们同样从死亡之谷复活后升到天上。一旦他们到了天上，她也要再生一个孩子，这孩子代表在星期日法令之时从巴比伦出来的另一群羊。

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Înainte ca ea să fi avut durerile nașterii, a născut; înainte să-i vină durerea, a dat naștere unui copil de parte bărbătească. Cine a auzit un asemenea lucru? cine a văzut asemenea lucruri? Se va face oare pământul să nască într-o singură zi? sau se va naște un neam dintr-odată? căci, de îndată ce Sionul a avut durerile nașterii, și-a născut copiii. Să aduc Eu până la naștere și să nu fac să nască? zice Domnul; să fac Eu să nască și să închid pântecele? zice Dumnezeul tău. Isaia 66:7–9.

In the time of the earth beast’s rule, a nation is born at once. That nation is the one hundred and forty-four thousand, for they are those who perfectly reflect the character of Christ. They are those typified by the “man child” Jesus. They are Isaiah’s “man child,” who is born before the woman goes into labor. The dead dry bones that the world rejoiced over when they were murdered by the beast from the bottomless pit, will be comforted in Jerusalem, and they will then rejoice with the woman who brings forth the “man child.” They are brought forth before she travails and then she travails and brings forth “her” other “children,” as the Gentiles then respond to the message of the third angel as a flowing river, as the message sweeps across the land as a tidal wave. They are born in a great crisis, representing her travail. The woman of Revelation twelve, essentially has twins. The first born are the one hundred and forty-four thousand who are identified as the first fruits, and the Gentiles as the great ingathering of the summertime harvest.

În vremea stăpânirii fiarei pământului, un neam se naște dintr-odată. Acest neam este cel al celor o sută patruzeci și patru de mii, căci ei sunt aceia care reflectă în chip desăvârșit caracterul lui Hristos. Ei sunt cei prefigurați de „copilul de parte bărbătească”, Isus. Ei sunt „copilul de parte bărbătească” al lui Isaia, care se naște înainte ca femeia să intre în durerile nașterii. Oasele uscate și moarte, de care lumea s-a bucurat când au fost ucise de fiara care se ridică din adânc, vor fi mângâiate în Ierusalim și atunci se vor bucura împreună cu femeia care aduce pe lume „copilul de parte bărbătească”. Ei sunt aduși pe lume înainte ca ea să aibă durerile nașterii, iar apoi ea intră în travaliu și aduce pe lume ceilalți „copii” ai „ei”, pe măsură ce Neamurile răspund atunci la solia celui de-al treilea înger ca un râu care curge, în timp ce solia străbate țara ca un val uriaș. Ei se nasc într-o mare criză, reprezentând travaliul ei. Femeia din Apocalipsa doisprezece are, în esență, gemeni. Cei născuți întâi sunt cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt identificați drept cele dintâi roade, iar Neamurile drept marea strângere a secerișului verii.

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Bucurați-vă împreună cu Ierusalimul și veseliți-vă pentru el, toți cei ce-l iubiți; tresăltați de bucurie împreună cu el, toți cei ce-l jeliți; ca să sugeți și să vă săturați din sânii mângâierilor lui; ca să mulgeți și să vă desfătați din belșugul slavei lui. Căci așa zice Domnul: Iată, voi îndrepta spre el pacea ca un râu și slava neamurilor ca un șuvoi revărsat; atunci veți suge, veți fi purtați pe brațe și alintați pe genunchi. Cum mângâie pe cineva mama sa, așa vă voi mângâia Eu; și în Ierusalim veți fi mângâiați. Când veți vedea aceasta, inima voastră se va bucura și oasele voastre vor înverzi ca iarba; și mâna Domnului se va face cunoscută față de slujitorii Săi, iar indignarea Lui, față de vrăjmașii Săi. Isaia 66:10–14.

Those that “mourn” for Jerusalem are those that sigh and cry for the abominations done within her and who have been sealed, and they are sealed in advance of the Sunday law. We are now in the “closing work for the church,” which are the final moments of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Cei care „jelesc” pentru Ierusalim sunt aceia care suspină și strigă din pricina urâciunilor săvârșite în mijlocul ei și care au fost pecetluiți, iar ei sunt pecetluiți înainte de legea duminicală. Noi ne aflăm acum în „lucrarea de încheiere pentru biserică”, care reprezintă ultimele clipe ale pecetluirii celor o sută patruzeci și patru de mii.

> “The true people of God, who have the spirit of the work of the Lord and the salvation of souls at heart, will ever view sin in its real, sinful character. They will always be on the side of faithful and plain dealing with sins which easily beset the people of God. Especially in the closing work for the church, in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand who are to stand without fault before the throne of God, will they feel most deeply the wrongs of God’s professed people. This is forcibly set forth by the prophet’s illustration of the last work under the figure of the men each having a slaughter weapon in his hand. One man among them was clothed with linen, with a writer’s inkhorn by his side. ‘And the Lord said unto him, Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’” Testimonies, volume 3, 266.

> „Adevăratul popor al lui Dumnezeu, care are la inimă spiritul lucrării Domnului și mântuirea sufletelor, va privi întotdeauna păcatul în adevăratul său caracter păcătos. Ei vor fi întotdeauna de partea unei mustrări credincioase și deschise a păcatelor care împresoară cu ușurință poporul lui Dumnezeu. Îndeosebi în lucrarea de încheiere pentru biserică, în timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care trebuie să stea fără vină înaintea tronului lui Dumnezeu, ei vor simți cel mai profund nedreptățile poporului mărturisitor al lui Dumnezeu. Acest lucru este prezentat cu putere prin ilustrația profetului despre lucrarea finală sub imaginea oamenilor având fiecare în mână o armă de nimicire. Un om dintre ei era îmbrăcat în in, cu o călimară de scriitor la brâu. «Și Domnul i-a zis: Treci prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile oamenilor care suspină și gem din pricina tuturor urâciunilor care se săvârșesc în mijlocul ei.» Testimonies, volumul 3, 266.

Those that “sigh and cry” are sealed before the destroying angels with the slaughter weapons go through the church, which is represented as Jerusalem.

Cei care „suspină și strigă” sunt pecetluiți înainte ca îngerii nimicitori, având armele de măcel, să treacă prin biserică, reprezentată ca Ierusalimul.

> “The command is: ‘Go through the midst of the city, through the midst of Jerusalem, and set a mark upon the foreheads of the men that sigh and that cry for all the abominations that be done in the midst thereof.’ These sighing, crying ones had been holding forth the words of life; they had reproved, counseled, and entreated. Some who had been dishonoring God repented and humbled their hearts before Him. But the glory of the Lord had departed from Israel; although many still continued the forms of religion, His power and presence were lacking.

> „Porunca este: «Treci prin mijlocul cetății, prin mijlocul Ierusalimului, și pune un semn pe frunțile oamenilor care suspină și plâng din pricina tuturor urâciunilor care se săvârșesc în mijlocul ei.» Acești oameni care suspinau și plângeau vestiseră cuvintele vieții; ei mustraseră, sfătuiseră și imploraseră. Unii care Îl dezonoraseră pe Dumnezeu s-au pocăit și și-au smerit inimile înaintea Lui. Dar slava Domnului se depărtase de la Israel; deși mulți continuau încă formele religiei, puterea și prezența Lui lipseau.

> “In the time when His wrath shall go forth in judgments, these humble, devoted followers of Christ will be distinguished from the rest of the world by their soul anguish, which is expressed in lamentation and weeping, reproofs and warnings. While others try to throw a cloak over the existing evil, and excuse the great wickedness everywhere prevalent, those who have a zeal for God’s honor and a love for souls will not hold their peace to obtain favor of any. Their righteous souls are vexed day by day with the unholy works and conversation of the unrighteous. They are powerless to stop the rushing torrent of iniquity, and hence they are filled with grief and alarm. They mourn before God to see religion despised in the very homes of those who have had great light. They lament and afflict their souls because pride, avarice, selfishness, and deception of almost every kind are in the church. The Spirit of God, which prompts to reproof, is trampled underfoot, while the servants of Satan triumph. God is dishonored, the truth made of none effect.

> „În vremea când mânia Sa va ieși la iveală prin judecăți, acești urmași smeriți și devotați ai lui Hristos vor fi deosebiți de restul lumii prin mâhnirea sufletului lor, care se exprimă prin jale și plâns, mustrări și avertizări. În timp ce alții încearcă să arunce un văl peste răul existent și să scuze marea nelegiuire care pretutindeni predomină, cei care au zel pentru onoarea lui Dumnezeu și iubire pentru suflete nu vor tăcea pentru a dobândi favoarea cuiva. Sufletele lor drepte sunt chinuite zi de zi de faptele nesfinte și de vorbirea celor nelegiuiți. Ei sunt lipsiți de putere să oprească torentul năvalnic al nelegiuirii și, de aceea, sunt plini de întristare și alarmă. Ei jelesc înaintea lui Dumnezeu văzând religia disprețuită chiar în casele acelora care au avut mare lumină. Ei se lamentează și își întristează sufletele pentru că în biserică se află mândrie, lăcomie, egoism și înșelăciune de aproape orice fel. Duhul lui Dumnezeu, care îndeamnă la mustrare, este călcat în picioare, în timp ce slujitorii lui Satana triumfă. Dumnezeu este dezonorat, adevărul este lipsit de putere.”

> “The class who do not feel grieved over their own spiritual declension, nor mourn over the sins of others, will be left without the seal of God. The Lord commissions His messengers, the men with slaughtering weapons in their hands: ‘Go ye after him through the city, and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at My sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.

> “Clasa celor care nu se simt mâhniți din pricina propriei decăderi spirituale și nici nu plâng pentru păcatele altora va fi lăsată fără sigiliul lui Dumnezeu. Domnul le dă însărcinare solilor Săi, oamenii cu arme de nimicire în mâini: «Mergeți după el prin cetate și loviți: ochiul vostru să nu cruțe și să n-aveți milă; ucideți cu desăvârșire pe bătrân și pe tânăr, pe fecioare și pe copilași, și pe femei; dar să nu vă apropiați de niciun om asupra căruia este semnul; și începeți de la Locașul Meu cel Sfânt.» Atunci au început cu bătrânii care erau înaintea casei.”

> “Here we see that the church—the Lord’s sanctuary—was the first to feel the stroke of the wrath of God. The ancient men, those to whom God had given great light and who had stood as guardians of the spiritual interests of the people, had betrayed their trust. They had taken the position that we need not look for miracles and the marked manifestation of God’s power as in former days. Times have changed. These words strengthen their unbelief, and they say: The Lord will not do good, neither will He do evil. He is too merciful to visit His people in judgment. Thus ‘Peace and safety’ is the cry from men who will never again lift up their voice like a trumpet to show God’s people their transgressions and the house of Jacob their sins. These dumb dogs that would not bark are the ones who feel the just vengeance of an offended God. Men, maidens, and little children all perish together.” Testimonies, volume 5, 210, 211.

> „Aici vedem că biserica — sanctuarul Domnului — a fost cea dintâi care a simțit lovitura mâniei lui Dumnezeu. Bătrânii, aceia cărora Dumnezeu le dăduse o mare lumină și care stătuseră ca păzitori ai intereselor spirituale ale poporului, își trădaseră încrederea ce le fusese încredințată. Ei adoptaseră poziția că nu trebuie să așteptăm minuni și nici manifestarea vădită a puterii lui Dumnezeu ca în zilele de odinioară. Vremurile s-au schimbat. Aceste cuvinte le întăresc necredința, și ei spun: Domnul nu va face bine și nici nu va face rău. El este prea milostiv ca să-Și cerceteze poporul cu judecată. Astfel, «Pace și siguranță» este strigătul unor oameni care nu-și vor mai ridica niciodată glasul ca o trâmbiță, pentru a arăta poporului lui Dumnezeu fărădelegile lui și casei lui Iacov păcatele ei. Acești câini muți, care nu voiau să latre, sunt cei care simt dreapta răzbunare a unui Dumnezeu ofensat. Bărbați, fecioare și copilași pier cu toții împreună.” Mărturii, volumul 5, 210, 211.

Isaiah forty begins by employing the symbolism of a doubling, which is a prophetic marker of the Midnight Cry message that is a second message that unites with the message of the fall of Babylon. The fall of Babylon is doubled when it is expressed prophetically. The phrase is “Babylon is fallen, is fallen.”

Izaya mirongo ine inotanga nekushandisa chiratidzo chekudzokorora kaviri, chinova chiratidzo cheuporofita chemharidzo yeKudanidzira kwePakati peUsiku, iyo iri mharidzo yechipiri inobatana nemharidzo yekuwa kweBhabhironi. Kuwa kweBhabhironi kunodzokororwa kaviri kana kuchitaurwa nenzira yeuporofita. Mutsara wacho unoti: “Bhabhironi rawa, rawa.”

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Și a urmat un alt înger, zicând: A căzut, a căzut Babilonul, cetatea aceea mare, pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei curviei ei. Apocalipsa 14:8.

There are two biblical falls of literal Babylon, and there are two biblical falls of spiritual Babylon. Together they represent four historical witnesses which identify the prophetic characteristics of Babylon’s fall.

Există două căderi biblice ale Babilonului literal și există două căderi biblice ale Babilonului spiritual. Împreună, ele reprezintă patru martori istorici care identifică caracteristicile profetice ale căderii Babilonului.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. Revelation 18:2.

> Și a strigat cu glas puternic, zicând: A căzut, a căzut Babilonul cel mare și a ajuns locaș al demonilor, închisoare a oricărui duh necurat și colivie a oricărei păsări necurate și urâte. Apocalipsa 18:2.

Literal Babylon fell as Babel in the time of Nimrod, and literal Babylon also fell in the time of Belshazzar. Spiritual Babylon fell in 1798, and its final fall is repeatedly illustrated in the Scriptures. For this reason, the message of the fall of Babylon contains the prophetic symbolism of the doubling. With Babylon’s fall there is a doubling, but there are also two other primary prophetic reasons for the phenomenon of doubling.

Babilonul literal a căzut ca Babel în vremea lui Nimrod, iar Babilonul literal a căzut, de asemenea, în vremea lui Belșațar. Babilonul spiritual a căzut în 1798, iar căderea lui finală este ilustrată în mod repetat în Scripturi. Din acest motiv, mesajul căderii Babilonului conține simbolismul profetic al dublării. Odată cu căderea Babilonului există o dublare, însă mai există și alte două motive profetice principale pentru fenomenul dublării.

The second reason is that as a message it represents a message that is joined by a second message. It represents two messages. There are other significant truths associated with the meaning and structure of the second angel’s message, but we are simply noting that Isaiah’s final prophetic narrative that begins in chapter forty, begins with the doubling of the symbol of the Comforter, which Christ promised to provide His people, while he tarried in the heavenly sanctuary.

Al doilea motiv este că, în calitate de solie, ea reprezintă o solie care este unită de o a doua solie. Ea reprezintă două solii. Există și alte adevăruri semnificative asociate cu semnificația și structura soliei celui de-al doilea înger, însă noi observăm doar că narațiunea profetică finală a lui Isaia, care începe în capitolul patruzeci, începe cu dublarea simbolului Mângâietorului, pe care Hristos a făgăduit să-l dea poporului Său, în timp ce El zăbovea în sanctuarul ceresc.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. Isaiah 40:1, 2.

> Alinaţi, alinaţi pe poporul Meu, zice Dumnezeul vostru. Vorbiţi inimii Ierusalimului şi strigaţi către el că lupta lui s-a sfârşit, că nelegiuirea lui este iertată; căci a primit din mâna Domnului îndoit pentru toate păcatele lui. Isaia 40:1, 2.

There is no other passage in the Bible that speaks more specifically concerning the element of Christ’s character as the Alpha and Omega, as the passage in Isaiah forty to the end of the book. As the Alpha and Omega, Christ places the signature of His name as Alpha and Omega upon this passage, for when you get to the end of Isaiah, he once again refers to the Comforter, for Christ is the Word, and He is the beginning and ending.

Nta yindi gice cyo muri Bibiliya kivuga mu buryo bwihariye kurushaho ku bijyanye n’ingingo y’imico ya Kristo nk’Alufa na Omega, nk’uko bivugwa mu gice cyo muri Yesaya kuva ku gice cya mirongo ine kugeza ku mpera z’igitabo. Nk’Alufa na Omega, Kristo ashyira umukono w’izina Rye nk’Alufa na Omega kuri icyo gice, kuko iyo ugeze ku mpera za Yesaya, yongera kuvuga ku Mufasha, kuko Kristo ari Jambo, kandi ni We ntangiriro n’iherezo.

> Thus saith the Lord, The heaven is my throne, and the earth is my footstool: where is the house that ye build unto me? and where is the place of my rest? For all those things hath mine hand made, and all those things have been, saith the Lord: but to this man will I look, even to him that is poor and of a contrite spirit, and trembleth at my word. He that killeth an ox is as if he slew a man; he that sacrificeth a lamb, as if he cut off a dog’s neck; he that offereth an oblation, as if he offered swine’s blood; he that burneth incense, as if he blessed an idol. Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before mine eyes, and chose that in which I delighted not. Isaiah 66:1–4.

> Aşa vorbește Domnul: „Cerul este scaunul Meu de domnie, iar pământul este așternutul picioarelor Mele. Unde este casa pe care Mi-o zidiți? Și unde este locul odihnei Mele? Căci toate aceste lucruri mâna Mea le-a făcut și toate au ajuns să fie, zice Domnul. Dar spre omul acesta voi privi: spre cel sărac și cu duhul zdrobit, care tremură la cuvântul Meu. Cine junghie un bou este ca și cum ar ucide un om; cine aduce jertfă un miel, ca și cum ar tăia gâtul unui câine; cine aduce un dar de mâncare, ca și cum ar aduce sânge de porc; cine arde tămâie, ca și cum ar binecuvânta un idol. Da, ei și-au ales căile lor, iar sufletul lor își găsește plăcerea în urâciunile lor. Și Eu le voi alege nenorocirile și voi aduce peste ei lucrurile de care se tem; fiindcă, atunci când am chemat, nimeni n-a răspuns; când am vorbit, n-au ascultat; ci au făcut ce este rău înaintea ochilor Mei și au ales ceea ce nu Mi-a plăcut.” Isaia 66:1–4.

The question is raised concerning what house did God’s people build for Him? Did they raise Peter’s spiritual house or the synagogue of Satan? God identifies that the house that He built, is made up of those that are of a “poor and of a contrite spirit, and” those who “trembleth at” God’s “word.” He contrasts those who tremble at His word with another class that offer unclean offerings, who have chosen their own way. Those of the class that are offering unclean offerings will find as did the Jews, that their house is to be left to them desolate.

Se ridică întrebarea cu privire la ce casă i-a zidit poporul lui Dumnezeu. Au ridicat ei casa duhovnicească a lui Petru sau sinagoga Satanei? Dumnezeu arată că acea casă pe care El a zidit-o este alcătuită din cei ce sunt „săraci și cu duhul zdrobit” și din aceia care „tremură la” „cuvântul” lui Dumnezeu. El îi pune în contrast pe cei care tremură la cuvântul Său cu o altă categorie, care aduce jertfe necurate și care și-a ales propria cale. Cei din categoria care aduce jertfe necurate vor afla, așa cum au aflat iudeii, că casa lor le va fi lăsată pustie.

All the prophets speak of the end of the world, and this is an illustration of the distinction between the wise, who tremble at His Word, and the foolish that are offering abominations to God, abominations that their souls delight in. For this reason, God will choose the delusions for the foolish Laodicean virgins, which is the delusion which the apostle Paul identifies is brought about for accepting a “lie.”

Toți prorocii vorbesc despre sfârșitul lumii, iar aceasta este o ilustrare a deosebirii dintre cei înțelepți, care tremură la Cuvântul Său, și cei nebuni, care aduc înaintea lui Dumnezeu urâciuni, urâciuni în care sufletele lor își găsesc plăcerea. Din acest motiv, Dumnezeu va alege amăgirile pentru fecioarele laodiceene nechibzuite, amăgirea pe care apostolul Pavel o arată ca fiind adusă asupra lor pentru primirea unei „minciuni”.

The “lie” is a specific symbol in Adventism’s history, and it was accepted by the builders in 1863, and built upon throughout Advent history. It was a lie that produced a false foundation, and they there began to erect a counterfeit false temple. Their work of counterfeiting the true temple continues until “the last days.” Isaiah places the context of chapter sixty-six within the separation of the wise and foolish virgins. Isaiah is identifying the prophetic history that he marked in the first verse of Isaiah forty when Christ promised to send the Comforter three and a half symbolic days after the disappointment of July 18, 2020.

„Minciuna” este un simbol specific în istoria adventismului și a fost acceptată de ziditori în 1863 și consolidată de-a lungul istoriei adventiste. A fost o minciună care a produs o temelie falsă, iar acolo ei au început să ridice un templu fals, contrafăcut. Lucrarea lor de contrafacere a adevăratului templu continuă până în „zilele din urmă”. Isaia plasează contextul capitolului șaizeci și șase în cadrul despărțirii fecioarelor înțelepte de cele neînțelepte. Isaia identifică istoria profetică pe care a marcat-o în primul verset din Isaia patruzeci, când Hristos a făgăduit să trimită Mângâietorul la trei zile și jumătate simbolice după dezamăgirea din 18 iulie 2020.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:5, 6.

> Auziti cuvântul Domnului, voi, care tremurați la cuvântul Lui: Frații voștri, care v-au urât, care v-au izgonit din pricina Numelui Meu, au zis: „Să fie glorificat Domnul!” Dar El Se va arăta spre bucuria voastră, iar ei vor fi făcuți de rușine. Un glas de vuiet din cetate, un glas din templu, glasul Domnului care dă răsplătire vrăjmașilor Săi. Isaia 66:5, 6.

From 1798 to 1844, in the movement of the Millerites, the Lord erected a spiritual temple that, as the messenger of the covenant He came suddenly unto in 1844. The Lord erects a spiritual temple in the movement of the one hundred and forty-four thousand, that He might suddenly come and enter into covenant with that temple. Peter, in his first epistle, chapter two calls that temple a “spiritual house.” Those that “hear the word of the Lord” are those that John in the Revelation refers to when he says those that hear are “blessed.” They are the ensign, for the ensign is made up of “the outcasts of Israel.” The foolish Laodiceans will be ashamed when the Lord glorifies Himself in the Philadelphians who tremble at His Word, and His Word is “truth.”

Desde 1798 hasta 1844, en el movimiento de los Milleritas, el Señor edificó un templo espiritual, al cual, como el mensajero del pacto, vino repentinamente en 1844. El Señor edifica un templo espiritual en el movimiento de los ciento cuarenta y cuatro mil, para venir de repente y entrar en pacto con ese templo. Pedro, en su primera epístola, capítulo dos, llama a ese templo una “casa espiritual”. Los que “oyen la palabra del Señor” son aquellos a quienes Juan, en el Apocalipsis, se refiere cuando dice que los que oyen son “bienaventurados”. Ellos son el estandarte, porque el estandarte se compone de “los desterrados de Israel”. Los insensatos laodicenses se avergonzarán cuando el Señor se glorifique en los filadelfianos que tiemblan ante Su Palabra, y Su Palabra es “verdad”.

The three voices that are heard during the period when the wise and foolish are being separated from the other class, comes from “the city,” from “the temple” and from “the Lord that renders recompense.” The first “voice” from the city is “a voice of noise,” and the “noise” is the arrival of the Comforter that comes suddenly.

Cele trei glasuri care se aud în timpul perioadei în care cei înțelepți și cei neînțelepți sunt despărțiți de cealaltă clasă vin din „cetate”, din „templu” și de la „Domnul care dă răsplătirea”. Cel dintâi „glas” din cetate este „un glas de zgomot”, iar „zgomotul” este sosirea Mângâietorului, care vine pe neașteptate.

> And when the day of Pentecost was fully come, they were all with one accord in one place. And suddenly there came a sound from heaven as of a rushing mighty wind, and it filled all the house where they were sitting. And there appeared unto them cloven tongues like as of fire, and it sat upon each of them. Acts 2:1-3.

> Și când a sosit pe deplin ziua Cincizecimii, toți erau împreună, în același loc, într-un cuget. Și deodată a venit din cer un sunet ca vuietul unui vânt puternic care sufla cu repeziciune și a umplut toată casa unde ședeau. Și li s-au arătat niște limbi împărțite, ca de foc, și s-a așezat câte una pe fiecare dintre ei. Faptele Apostolilor 2:1-3.

The word translated as “sound” in Acts chapter two, verse two, means a “noise,” and a “rumor.” A “rumor,” is a prophecy. The “sound” or “noise” that comes from “the city” is represented by “a mighty wind.” The “voice of noise from the city,” is the “rumor” or prophetic message of Islam that marks the arrival of the Comforter in the valley of dry bones that were slain in “the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified.”

Cuvântul tradus prin „sunet” în Faptele Apostolilor, capitolul doi, versetul doi, înseamnă „zgomot” și „zvon”. Un „zvon” este o profeție. „Sunetul” sau „zgomotul” care vine din „cetate” este reprezentat prin „un vânt puternic”. „Glasul zgomotului din cetate” este „zvonul” sau mesajul profetic al Islamului, care marchează sosirea Mângâietorului în valea oaselor uscate care au fost ucise pe „ulița cetății celei mari, care, duhovnicește, se cheamă Sodoma și Egipt, unde a fost răstignit și Domnul nostru”.

In chapter forty of Isaiah, the “voice” that was to prepare the way for “the messenger of the covenant,” asked what message he should “cry.” He was told to “cry” the message of Islam. In Acts the “sound” that filled Peter’s spiritual “house” was a “rushing mighty wind,” which in Ezekiel thirty-seven, came from the four winds of Islam.

În capitolul patruzeci din Isaia, „glasul” care trebuia să pregătească calea pentru „solul legământului” a întrebat ce mesaj trebuia să „strige”. I s-a spus să „strige” mesajul Islamului. În Faptele Apostolilor, „sunetul” care a umplut „casa” spirituală a lui Petru era „un vuiet ca de vânt puternic care venea repede”, care, în Ezechiel treizeci și șapte, venea din cele patru vânturi ale Islamului.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompence to his enemies. Isaiah 66:6.

> Un glas de vuiet din cetate, un glas din Templu, un glas al Domnului, care răsplătește vrăjmașilor Săi după faptele lor. Isaia 66:6.

From the street where our Lord was crucified the Comforter first informs the “voice” of the one who cries in the wilderness, what the message is to be. Then the mighty army that is the temple that has been erected, as typified in the beginning movement from 1798 to 1844, swells the cry. The movement of the mighty army as they proclaim the cry of Islam leads to the third “voice” identifying God’s voice of the judgment upon the United States for the passage of the Sunday law. It is there that the Lord renders recompense. The three voices are governed within the structure of the hidden history of the seven thunders, which represents the beginning, middle and ending letters of the Hebrew word that was created by the Wonderful Linguist and is translated as “truth”. You cannot make this stuff up!

De pe strada unde Domnul nostru a fost răstignit, Mângâietorul îl înștiințează mai întâi pe „glasul” celui ce strigă în pustie care trebuie să fie solia. Apoi oastea cea puternică, care este templul ce a fost ridicat, așa cum a fost preînchipuit în mișcarea de la început din 1798 până în 1844, înalță strigătul. Mișcarea oștii celei puternice, pe când vestește strigătul Islamului, conduce la al treilea „glas”, care identifică glasul lui Dumnezeu al judecății asupra Statelor Unite pentru adoptarea legii duminicale. Acolo dă Domnul răsplătirea. Cele trei glasuri sunt guvernate în cadrul structurii istoriei ascunse a celor șapte tunete, care reprezintă literele de început, de mijloc și de sfârșit ale cuvântului ebraic care a fost creat de Lingvistul Minunat și este tradus prin „adevăr”. Așa ceva nu poți născoci!

In agreement with the prophetic history we have been identifying, Isaiah then addresses the birth of a nation.

În acord cu istoria profetică pe care am identificat-o, Isaia abordează apoi nașterea unei națiuni.

> Before she travailed, she brought forth; before her pain came, she was delivered of a man child. Who hath heard such a thing? who hath seen such things? Shall the earth be made to bring forth in one day? or shall a nation be born at once? for as soon as Zion travailed, she brought forth her children. Shall I bring to the birth, and not cause to bring forth? saith the Lord: shall I cause to bring forth, and shut the womb? saith thy God. Isaiah 66:7–9.

> Înainte ca să aibă dureri, ea a născut; înainte să-i vină suferința, a dat naștere unui copil de parte bărbătească. Cine a auzit vreodată un asemenea lucru? Cine a văzut asemenea lucruri? Se naște oare o țară într-o singură zi? Sau se ivește un neam dintr-odată? Căci, de îndată ce Sionul a avut durerile nașterii, și-a născut fiii. Să aduc Eu până la naștere și să nu fac să nască? zice Domnul; sau Eu, care fac să nască, să închid pântecele? zice Dumnezeul tău. Isaia 66:7–9.

The nation that is born before the woman travails was recently in the street, dead and dry while the whole world rejoiced over her circumstances. But when the two witnesses stood, those who had been rejoicing in their death were afraid. Once the dead dry slain bodies stand up as a nation, all that love Jerusalem will then rejoice with her. Those that love Jerusalem include not only the nation of the one hundred and forty-four thousand, but also God’s other flock that are then called out of Babylon. The resurrection from the disappointment of July 18, 2020, is accomplished by the arrival of the Comforter, which will make the dead dry “bones” “flourish like an herb.”

Națiunea care se naște înainte ca femeia să intre în durerile nașterii a fost de curând pe uliță, moartă și uscată, în timp ce întreaga lume se bucura de împrejurările ei. Dar când cei doi martori s-au ridicat în picioare, cei care se bucuraseră de moartea lor s-au înfricoșat. Odată ce trupurile moarte, uscate și înjunghiate se ridică ca o națiune, toți cei ce iubesc Ierusalimul se vor bucura atunci împreună cu ea. Cei care iubesc Ierusalimul includ nu numai națiunea celor o sută patruzeci și patru de mii, ci și cealaltă turmă a lui Dumnezeu, care este atunci chemată să iasă din Babilon. Învierea din dezamăgirea de la 18 iulie 2020 este împlinită prin sosirea Mângâietorului, care va face ca „oasele” moarte și uscate „să înflorească precum iarba”.

> Rejoice ye with Jerusalem, and be glad with her, all ye that love her: rejoice for joy with her, all ye that mourn for her: That ye may suck, and be satisfied with the breasts of her consolations; that ye may milk out, and be delighted with the abundance of her glory. For thus saith the Lord, Behold, I will extend peace to her like a river, and the glory of the Gentiles like a flowing stream: then shall ye suck, ye shall be borne upon her sides, and be dandled upon her knees. As one whom his mother comforteth, so will I comfort you; and ye shall be comforted in Jerusalem. And when ye see this, your heart shall rejoice, and your bones shall flourish like an herb: and the hand of the Lord shall be known toward his servants, and his indignation toward his enemies. Isaiah 66:10–14.

> Bucurați-vă împreună cu Ierusalimul și veseliți-vă cu el, toți cei ce-l iubiți; tresăltați de bucurie împreună cu el, toți cei ce-l jeliți; ca să sugeți și să vă săturați din sânii mângâierilor lui; ca să mulgeți și să vă desfătați de belșugul slavei lui. Căci așa vorbește Domnul: Iată, voi întinde spre el pacea ca un râu și slava neamurilor ca un pârâu care curge; atunci veți suge, veți fi purtați pe coaste și legănați pe genunchi. Cum mângâie pe cineva mama sa, așa vă voi mângâia Eu; și veți fi mângâiați în Ierusalim. Și când veți vedea aceasta, inima voastră se va bucura, și oasele voastre vor înflori ca iarba; și mâna Domnului se va face cunoscută față de slujitorii Săi, iar indignarea Lui față de vrăjmașii Săi. Isaia 66:10–14.

The Alpha and Omega places the ending of Isaiah’s last narrative right where it started in the beginning, with the identification of the arrival of the Comforter. And as is always the case, with every message that represents the Elijah message, it is placed within the context of the Lord striking the earth with a curse.

Alfa şi Omega aşază încheierea ultimei naraţiuni a lui Isaia chiar acolo unde a început la început, odată cu identificarea venirii Mângâietorului. Şi, aşa cum se întâmplă întotdeauna, cu fiecare mesaj care reprezintă mesajul lui Ilie, acesta este aşezat în contextul în care Domnul loveşte pământul cu un blestem.

> For, behold, the Lord will come with fire, and with his chariots like a whirlwind, to render his anger with fury, and his rebuke with flames of fire. For by fire and by his sword will the Lord plead with all flesh: and the slain of the Lord shall be many. They that sanctify themselves, and purify themselves in the gardens behind one tree in the midst, eating swine’s flesh, and the abomination, and the mouse, shall be consumed together, saith the Lord. For I know their works and their thoughts: it shall come, that I will gather all nations and tongues; and they shall come, and see my glory. Isaiah 66:15–18.

> Căci, iată, Domnul va veni cu foc, și carele Lui vor fi ca un vârtej, ca să-Și dezlănțuie mânia cu furie și mustrarea cu flăcări de foc. Căci prin foc și prin sabia Sa Se va judeca Domnul cu orice făptură; și mulți vor fi cei uciși de Domnul. Cei ce se sfințesc și se curățesc în grădini, înapoia unui copac în mijloc, mâncând carne de porc, urâciunea și șoarecele, vor fi nimiciți împreună, zice Domnul. Căci Eu cunosc lucrările lor și gândurile lor: va veni vremea când voi aduna toate neamurile și toate limbile; și ele vor veni și vor vedea slava Mea. Isaia 66:15–18.

The foolish Laodicean Adventists that are behind the “tree” of the knowledge of good and evil that is “in the midst” of “the garden” of Eden, profess to be sanctifying and purifying themselves, while they are actually eating the unclean doctrines of Babylon, and hiding as did Adam and Eve because of the sins they loved too much to surrender. They shall be consumed with all the other nations. They are contrasted with the wise who will be a “sign.” The “sign” is the “ensign,” which represents the Sabbath, which is the sign of the Lord thy God that actually sanctifies His people.

Adventiștii laodiceeni neînțelepți, care se află înapoia „pomului” cunoștinței binelui și răului, care este „în mijlocul” „grădinii” Edenului, mărturisesc că se sfințesc și se curățesc, în timp ce, în realitate, mănâncă doctrinele necurate ale Babilonului și se ascund, așa cum au făcut Adam și Eva, din pricina păcatelor la care țineau prea mult ca să le părăsească. Ei vor fi mistuiți împreună cu toate celelalte neamuri. Ei sunt puși în contrast cu cei înțelepți, care vor fi un „semn”. „Semnul” este „stindardul”, care reprezintă Sabatul, care este semnul Domnului Dumnezeului tău, Acela care Își sfințește cu adevărat poporul.

> Wherefore the children of Israel shall keep the sabbath, to observe the sabbath throughout their generations, for a perpetual covenant. It is a sign between me and the children of Israel for ever: for in six days the Lord made heaven and earth, and on the seventh day he rested, and was refreshed. Exodus 31:16, 17.

> De aceea, copiii lui Israel să păzească Sabatul, prăznuind Sabatul din neam în neam, ca un legământ veșnic. Acesta va fi între Mine și copiii lui Israel un semn pentru totdeauna; căci în șase zile a făcut Domnul cerurile și pământul, iar în ziua a șaptea S-a odihnit și S-a înviorat. Exodul 31:16, 17.

The wise are not hiding behind a tree of profession, they are lifted up as an ensign, presenting the glory of God in the final scenes of the great controversy. His glory is His character, and the element of His character that they represent to the world is Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and last which is represented as “Truth.”

Înțelepții nu se ascund în spatele unui pom al mărturisirii de credință, ci sunt înălțați ca un steag, prezentând slava lui Dumnezeu în scenele finale ale marii controverse. Slava Sa este caracterul Său, iar elementul caracterului Său pe care ei îl reprezintă lumii este Alfa și Omega, începutul și sfârșitul, cel dintâi și cel de pe urmă, care este reprezentat ca „Adevăr”.

> And I will set a sign among them, and I will send those that escape of them unto the nations, to Tarshish, Pul, and Lud, that draw the bow, to Tubal, and Javan, to the isles afar off, that have not heard my fame, neither have seen my glory; and they shall declare my glory among the Gentiles. And they shall bring all your brethren for an offering unto the Lord out of all nations upon horses, and in chariots, and in litters, and upon mules, and upon swift beasts, to my holy mountain Jerusalem, saith the Lord, as the children of Israel bring an offering in a clean vessel into the house of the Lord. And I will also take of them for priests and for Levites, saith the Lord. For as the new heavens and the new earth, which I will make, shall remain before me, saith the Lord, so shall your seed and your name remain. And it shall come to pass, that from one new moon to another, and from one sabbath to another, shall all flesh come to worship before me, saith the Lord. And they shall go forth, and look upon the carcases of the men that have transgressed against me: for their worm shall not die, neither shall their fire be quenched; and they shall be an abhorring unto all flesh. Isaiah 66:16–24.

> Și voi pune un semn între ei și voi trimite dintre ei pe cei ce vor scăpa la neamuri, la Tarșiș, Pul și Lud, cei ce trag cu arcul, la Tubal și Iavan, la ostroavele cele depărtate, care n-au auzit faima Mea și n-au văzut slava Mea; și ei vor vesti slava Mea printre neamuri. Și vor aduce pe toți frații voștri ca dar Domnului, din toate neamurile, pe cai, în care, în tărgi, pe catâri și pe dobitoace iuți, la muntele Meu cel sfânt, la Ierusalim, zice Domnul, așa cum copiii lui Israel aduc darul într-un vas curat în casa Domnului. Și voi lua și dintre ei preoți și leviți, zice Domnul. Căci precum cerurile cele noi și pământul cel nou, pe care le voi face, vor rămâne înaintea Mea, zice Domnul, tot așa va rămâne sămânța voastră și numele vostru. Și va fi că, de la o lună nouă la alta și de la un sabat la altul, orice făptură va veni să se închine înaintea Mea, zice Domnul. Și vor ieși și vor privi trupurile moarte ale oamenilor care s-au răzvrătit împotriva Mea; căci viermele lor nu va muri și focul lor nu se va stinge; și vor fi o pricină de scârbă pentru orice făptură. Isaia 66:16–24.

Isaiah’s final prophetic narrative begins with the arrival of the Comforter in July of 2023, and the narrative ends right where it started. It arrives in the hidden history of the seven thunders that is unsealed just before probation closes. It identifies the repetition of the Millerite movement at the beginning with the history of the movement of the one hundred and forty-four thousand at the end. It represents the message of the curse that accompanies the Elijah message as the message of Islam’s prophetic work of angering the nations as it is employed by the Lord to bring judgment ‘first’ upon the United States for a Sunday law, and ‘last’ upon the entire world, for the same rebellion.

Narativul profetic final al lui Isaia începe cu sosirea Mângâietorului în iulie 2023, iar narativul se încheie chiar acolo unde a început. El sosește în istoria ascunsă a celor șapte tunete, care este desigilată chiar înainte de încheierea timpului de probă. El identifică repetarea mișcării millerite de la început cu istoria mișcării celor o sută patruzeci și patru de mii de la sfârșit. El reprezintă mesajul blestemului care însoțește mesajul lui Ilie ca fiind mesajul lucrării profetice a islamului de a mânia neamurile, așa cum este folosită de Domnul pentru a aduce judecata „mai întâi” asupra Statelor Unite pentru o lege duminicală, și „la urmă” asupra întregii lumi, pentru aceeași răzvrătire.

We will continue our consideration of Isaiah’s last narrative in the next article.

Vom continua examinarea ultimei narațiuni a lui Isaia în articolul următor.

Back to Articles