Article

# The Book of Daniel - Number Eighty

Cartea lui Daniel – Numărul optzeci

The End and Beginning of Visions: Ellen White’s Last Open Vision in 1884 and Its Significance

Sfârșitul și începutul viziunilor: ultima viziune deschisă a lui Ellen White din 1884 și semnificația ei

Author

Jeff Pippenger

Published

February 13, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In 1884, Ellen White had her last open vision. It was given in Portland, Oregon. Her first open vision was given in 1844, in Portland, Maine. Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Në vitin 1884, Ellen White pati vegimin e saj të fundit të hapur. Ai iu dha në Portland, Oregon. Vegimi i saj i parë i hapur iu dha në vitin 1844, në Portland, Maine. Jezusi e ilustron gjithmonë fundin e një gjëje me fillimin e asaj gjëje.

> “It was not long after the passing of the time, in 1844, that my first vision was given me. I was visiting Mrs. Haines at Portland, a dear sister in Christ, whose heart was knit with mine; five of us, all women, were kneeling quietly at the family altar. While we were praying, the power of God came upon me as I had never felt it before.

> „မကြာမီ ၁၈၄၄ ခုနှစ်၌ အချိန်ကာလကုန်လွန်သွားပြီးနောက်၊ ကျွန်မအား ပထမဆုံးသော ရူပါရုံကို ပေးတော်မူခဲ့သည်။ ကျွန်မသည် ပေါ့တ်လန်မြို့ရှိ မစ္စစ် ဟိန်းစ်ထံ သွားရောက်လည်ပတ်နေခဲ့ပြီး၊ ခရစ်တော်အတွင်း အလွန်ချစ်ခင်ရသော ညီအစ်မတစ်ဦးဖြစ်ကာ၊ သူမ၏နှလုံးသည် ကျွန်မ၏နှလုံးနှင့် တစ်စိတ်တစ်ဝမ်းတည်း ချိတ်ဆက်လျက်ရှိ၏။ ကျွန်မတို့ အမျိုးသမီးငါးဦးသည် အိမ်ထောင်စု၏ ယဇ်ပလ္လင်ရှေ့တွင် တိတ်ဆိတ်စွာ ဒူးထောက်လျက်ရှိကြ၏။ ကျွန်မတို့ ဆုတောင်းနေစဉ်၊ ယခင်က တစ်ကြိမ်မျှ မခံစားဖူးသကဲ့သို့ ဘုရားသခင်၏ တန်ခိုးသည် ကျွန်မအပေါ်သို့ သက်ရောက်လာခဲ့သည်။”

> “I seemed to be surrounded with light, and to be rising higher and higher from the earth. I turned to look for the advent people in the world, but could not find them, when a voice said to me, ‘Look again, and look a little higher.’ At this, I raised my eyes, and saw a straight and narrow path, cast up high above the world. On this path the advent people were traveling to the city which was at the farther end of the path. They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ [SEE MATTHEW 25:6.] This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> „Było mi, jakoby otaczała mnie światłość i jakobym wznosiła się coraz wyżej ponad ziemię. Odwróciłam się, aby szukać adwentowego ludu na świecie, lecz nie mogłam go znaleźć, gdy wtedy głos powiedział do mnie: „Spójrz jeszcze raz i spójrz nieco wyżej”. Na to podniosłam oczy i ujrzałam prostą i wąską ścieżkę, wyniesioną wysoko ponad świat. Tą ścieżką podążał lud adwentowy ku miastu, które znajdowało się na dalszym jej krańcu. Za nimi, u początku ścieżki, ustawione było jasne światło, o którym anioł powiedział mi, że jest to „wołanie o północy”. [ZOB. MATEUSZA 25:6.] Światło to świeciło wzdłuż całej ścieżki i oświecało ich stopy, aby się nie potknęli.

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> „Dacă își țineau privirea ațintită asupra lui Isus, care Se afla chiar înaintea lor, conducându-i spre cetate, erau în siguranță. Dar curând unii au obosit și au spus că cetatea era încă foarte departe și că se așteptaseră să fi intrat deja în ea. Atunci Isus îi încuraja ridicându-Și brațul Său drept, plin de slavă, iar din brațul Său venea o lumină care se unduia deasupra grupului advent și ei strigau: „Aleluia!” Alții au tăgăduit în mod nechibzuit lumina din urma lor și au spus că nu Dumnezeu fusese Acela care îi condusese atât de departe. Lumina din urma lor s-a stins, lăsându-le picioarele într-un întuneric deplin, iar ei s-au împiedicat, au pierdut din vedere ținta și pe Isus și au căzut de pe cale jos, în lumea întunecată și rea de dedesubt.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

In the six-volume biography of Ellen White, written by her grandson Arthur L. White, he records a statement given by John Loughborough at the 1893 General Conference Session.

În biografia în șase volume a lui Ellen White, scrisă de nepotul ei, Arthur L. White, este consemnată o declarație făcută de John Loughborough la Sesiunea Conferinței Generale din 1893.

> “Loughborough, in giving an address at the General Conference session nine years later, stated: “I have seen Sister White in vision about fifty times. The first time was about forty years ago. . . . Her last open vision was in 1884, on the campground at Portland, Oregon.” Ellen White Biography, volume 3, 256.

> „Loughborough, ținând o cuvântare la sesiunea Conferinței Generale nouă ani mai târziu, a declarat: „Am văzut-o pe sora White în viziune de aproape cincizeci de ori. Prima dată a fost cu aproximativ patruzeci de ani în urmă.... Ultima ei viziune publică a fost în 1884, în tabăra de adunare de la Portland, Oregon.” Ellen White Biography, volumul 3, 256.

She was still to have dreams and visions after 1884, but the visions that occurred in public ended exactly forty years after they began, and the beginning and ending open visions both occurred in cities named Portland. The first city on the east coast of the United States, the last city was on the west coast. Some might wish to argue that this fact means nothing more than human coincidence, and others might argue that the purpose for open visions had been fulfilled, so the Lord ended them after forty years.

Ea avea să mai aibă încă vise și viziuni după 1884, însă viziunile care au avut loc în public s-au încheiat exact la patruzeci de ani după ce începuseră, iar atât prima, cât și ultima viziune deschisă au avut loc în orașe numite Portland. Primul oraș era pe coasta de est a Statelor Unite, ultimul oraș era pe coasta de vest. Unii ar putea dori să susțină că acest fapt nu înseamnă nimic mai mult decât o coincidență omenească, iar alții ar putea susține că scopul viziunilor deschise fusese împlinit, astfel că Domnul le-a pus capăt după patruzeci de ani.

The actual reason is due to the increasing disobedience and rebellion against the gift of prophecy that had been given to the Millerite movement.

Motivul propriu-zis constă în neascultarea și răzvrătirea tot mai accentuate față de darul profeției care fusese dat mișcării millerite.

> “After I came to Oakland I was weighted down with a sense of the condition of things at Battle Creek, and I, weak, powerless to help you. I knew that the leaven of unbelief was at work. Those who disregarded the plain injunctions of God’s word were disregarding the testimonies which urged them to give heed to that word. While visiting Healdsburg last winter, I was much in prayer and burdened with anxiety and grief. But the Lord swept back the darkness at one time while I was in prayer, and a great light filled the room. An angel of God was by my side, and I seemed to be in Battle Creek. I was in your councils; I heard words uttered, I saw and heard things that, if God willed, I wish could be forever blotted from my memory. My soul was so wounded I knew not what to do or what to say. Some things I cannot mention. I was bidden to let no one know in regard to this, for much was yet to be developed.

> „După ce am venit la Oakland, am fost apăsată de simțământul stării lucrurilor de la Battle Creek, iar eu eram slabă, fără putere să vă ajut. Știam că aluatul necredinței era în lucrare. Cei care nesocoteau lămuritele porunci ale Cuvântului lui Dumnezeu nesocoteau și mărturiile care îi îndemnau să ia aminte la acel Cuvânt. În timp ce vizitam Healdsburg iarna trecută, am stăruit mult în rugăciune și eram împovărată de neliniște și durere. Dar Domnul a îndepărtat întunericul într-o împrejurare, pe când eram în rugăciune, și o mare lumină a umplut încăperea. Un înger al lui Dumnezeu era lângă mine și mi s-a părut că mă aflam la Battle Creek. Eram în consfătuirile voastre; am auzit cuvinte rostite, am văzut și am auzit lucruri care, dacă Dumnezeu ar voi, aș dori să poată fi șterse pentru totdeauna din memoria mea. Sufletul meu a fost atât de rănit, încât nu știam ce să fac sau ce să spun. Unele lucruri nu le pot menționa. Mi s-a poruncit să nu fac cunoscut nimănui nimic cu privire la aceasta, căci multe urmau încă să fie descoperite.

> “I was told to gather up the light that had been given me and let its rays shine forth to God’s people. I have been doing this in articles in the papers. I arose at three o’clock nearly every morning for months and gathered the different items written after the last two testimonies were given me in Battle Creek. I wrote out these matters and hurried them on to you; but I had neglected to take proper care of myself, and the result was that I sank under the burden; my writings were not all finished to reach you at the General Conference.

> „Mi s-a spus să adun lumina care îmi fusese dată și să las razele ei să strălucească înaintea poporului lui Dumnezeu. Am făcut aceasta prin articole în ziare. M-am sculat la ora trei aproape în fiecare dimineață, timp de luni de zile, și am adunat diferitele lucruri scrise după ce mi-au fost date ultimele două mărturii la Battle Creek. Am așternut în scris aceste lucruri și m-am grăbit să vi le trimit; dar neglijasem să am grijă de mine în mod corespunzător, iar urmarea a fost că m-am prăbușit sub povară; scrierile mele nu au fost toate încheiate spre a ajunge la voi la Conferința Generală.״

> “Again, while in prayer, the Lord revealed Himself. I was once more in Battle Creek. I was in many houses and heard your words around your tables. The particulars I have no liberty now to relate. I hope never to be called to mention them. I had also several most striking dreams.

> „Din nou, pe când eram în rugăciune, Domnul S-a descoperit. Eram iarăși în Battle Creek. Mă aflam în multe case și am auzit cuvintele voastre în jurul meselor voastre. Detaliile nu am libertatea să le relatez acum. Nădăjduiesc să nu fiu chemată niciodată să le menționez. Am avut, de asemenea, mai multe vise deosebit de izbitoare.”

> “What voice will you acknowledge as the voice of God? What power has the Lord in reserve to correct your errors and show you your course as it is? What power to work in the church? If you refuse to believe until every shadow of uncertainty and every possibility of doubt is removed you will never believe. The doubt that demands perfect knowledge will never yield to faith. Faith rests upon evidence, not demonstration. The Lord requires us to obey the voice of duty, when there are other voices all around us urging us to pursue an opposite course. It requires earnest attention from us to distinguish the voice which speaks from God. We must resist and conquer inclination, and obey the voice of conscience without parleying or compromise, lest its promptings cease and will and impulse control. The word of the Lord comes to us all who have not resisted His Spirit by determining not to hear and obey. This voice is heard in warnings, in counsels, in reproof. It is the Lord’s message of light to His people. If we wait for louder calls or better opportunities, the light may be withdrawn, and we left in darkness.” Testimonies, volume 5, 68.

> „Glas cui îi veți recunoaște ca fiind glasul lui Dumnezeu? Ce putere are Domnul în rezervă pentru a vă îndrepta greșelile și a vă arăta calea așa cum este ea? Ce putere să lucreze în biserică? Dacă refuzați să credeți până când orice umbră de nesiguranță și orice posibilitate de îndoială sunt înlăturate, nu veți crede niciodată. Îndoiala care pretinde cunoaștere desăvârșită nu se va preda niciodată credinței. Credința se sprijină pe dovezi, nu pe demonstrație. Domnul ne cere să ascultăm de glasul datoriei, atunci când alte glasuri din jurul nostru ne îndeamnă să urmăm o cale opusă. Din partea noastră este nevoie de o atenție stăruitoare pentru a deosebi glasul care vorbește din partea lui Dumnezeu. Trebuie să ne împotrivim înclinației și s-o biruim și să ascultăm de glasul conștiinței fără ezitare sau compromis, ca nu cumva îndemnurile ei să înceteze, iar voința și impulsul să preia controlul. Cuvântul Domnului vine la noi toți care nu ne-am împotrivit Duhului Său, hotărând să nu auzim și să nu ascultăm. Acest glas se aude în avertizări, în sfaturi, în mustrări. El este solia de lumină a Domnului pentru poporul Său. Dacă așteptăm chemări mai puternice sau ocazii mai bune, lumina poate fi retrasă, iar noi să fim lăsați în întuneric.” Testimonies, volumul 5, 68.

Sister White identified that if continued rebellion against her ministry as the prophetess was manifested that the “light may be withdrawn, and” Laodicean Adventism would be “left in darkness.” In 1915, the light was withdrawn. God was and is fully capable of raising up a prophet or prophetess whenever He chooses to do so. He raised up Elisha to follow Elijah, but there was no living prophet raised up after 1915, for the Lord had “withdrawn the light.”

Soră White a arătat că, dacă se manifesta o răzvrătire continuă împotriva lucrării ei ca profetesă, „lumina poate fi retrasă, iar” adventismul laodicean avea să fie „lăsat în întuneric”. În 1915, lumina a fost retrasă. Dumnezeu a fost și este pe deplin capabil să ridice un profet sau o profetesă ori de câte ori alege să facă aceasta. El l-a ridicat pe Elisei să-i urmeze lui Ilie, însă după 1915 nu a mai fost ridicat niciun profet viu, căci Domnul „retrăsese lumina”.

When it comes to the dreams and visions of Sister White, there were three periods. The first period of forty years, where visions would occur in public, for purposes that were associated with establishing the gift within the minds of those who were in attendance when the visions occurred. Then from 1884, until her death in 1915, visions and dreams were given that were still for the edification of God’s people, but they were given in private. The third period began in 1915, and provided the evidence that Laodicean Adventism was in the darkness of apostasy.

Când este vorba despre visele și viziunile Sorei White, au existat trei perioade. Prima perioadă, de patruzeci de ani, în care viziunile aveau loc în public, în scopuri legate de întărirea darului în mintea celor care erau de față atunci când se produceau viziunile. Apoi, din 1884 până la moartea ei, în 1915, au fost date viziuni și vise care erau încă pentru zidirea poporului lui Dumnezeu, dar erau date în particular. A treia perioadă a început în 1915 și a oferit dovada că adventismul laodicean se afla în întunericul apostaziei.

Ancient Israel illustrates modern Israel and in the period of full blown rebellion represented by Eli and his two sons, Hophni and Phineas, there was “no open vision.” The reason was their gross disobedience and rebellion. God does not change.

Israeli ya kera iragereranya Isiraheli ya none, kandi mu gihe cy’ubugome bweruye rwose bwagereranyijwe na Eli n’abahungu be babiri, Hofuni na Finehasi, nta “iyerekwa risobanutse” ryariho. Impamvu yari ukutumvira kwabo gukabije n’ubugome bwabo. Imana ntihinduka.

> “Another warning was to be given to Eli’s house. God could not communicate with the high priest and his sons; their sins, like a thick cloud, had shut out the presence of His Holy Spirit. But in the midst of evil the child Samuel remained true to Heaven, and the message of condemnation to the house of Eli was Samuel’s commission as a prophet of the Most High.

> “Un autre avertissement devait être adressé à la maison d’Éli. Dieu ne pouvait communiquer avec le souverain sacrificateur et ses fils ; leurs péchés, tels une épaisse nuée, avaient exclu la présence de son Saint-Esprit. Mais au milieu du mal, l’enfant Samuel demeura fidèle au Ciel, et le message de condamnation contre la maison d’Éli fut pour Samuel la charge de prophète du Très-Haut.”

> “‘The word of the Lord was precious in those days; there was no open vision. And it came to pass at that time, when Eli was laid down in his place, and his eyes began to wax dim, that he could not see; and ere the lamp of God went out in the temple of the Lord, where the ark of God was, and Samuel was laid down to sleep; that the Lord called Samuel.’ Supposing the voice to be that of Eli, the child hastened to the bedside of the priest, saying, ‘Here am I; for thou calledst me.’ The answer was, ‘I called not, my son; lie down again.’ Three times Samuel was called, and thrice he responded in like manner. And then Eli was convinced that the mysterious call was the voice of God. The Lord had passed by His chosen servant, the man of hoary hairs, to commune with a child. This in itself was a bitter yet deserved rebuke to Eli and his house.” Patriarchs and Prophets, 581.

> „«Cuvântul Domnului era rar în zilele acelea; nu era nicio vedenie descoperită. Și s-a întâmplat, în vremea aceea, când Eli era culcat la locul lui, iar ochii lui începuseră să slăbească, încât nu mai putea vedea; și mai înainte ca lampa lui Dumnezeu să se stingă în templul Domnului, unde era chivotul lui Dumnezeu, și Samuel era culcat să doarmă, Domnul l-a chemat pe Samuel.» Presupunând că glasul era al lui Eli, copilul s-a grăbit la căpătâiul preotului, zicând: «Iată-mă, căci tu m-ai chemat.» Răspunsul a fost: «Nu te-am chemat, fiul meu; culcă-te din nou.» De trei ori a fost chemat Samuel și de trei ori a răspuns în același fel. Atunci Eli s-a convins că acea chemare tainică era glasul lui Dumnezeu. Domnul trecuse pe lângă slujitorul Său ales, omul cu perii albi, pentru a Se împărtăși cu un copil. Lucrul acesta, în sine, era o mustrare amară, dar meritată, pentru Eli și casa lui.” Patriarhi și profeți, 581.

In the apostasy of Eli’s house there was no open vision, for the Word of the Lord was “precious” in those days. The Hebrew word translated as “precious” means “rare”. From 1844 until 1884, there were “open visions,” given to Laodicean Adventism. It was first established in the history of the Philadelphian Millerite movement, and in 1856 it began to identify that the Philadelphian movement had transitioned unto the Laodicean movement, but the open visions continued, for God is longsuffering and merciful.

În apostazia casei lui Eli nu era nicio vedenie descoperită, căci Cuvântul Domnului era „scump” în zilele acelea. Cuvântul ebraic tradus prin „scump” înseamnă „rar”. Din 1844 până în 1884, au existat „vedenii descoperite”, date adventismului laodicean. Acest fapt a fost stabilit mai întâi în istoria mișcării millerite filadelfiene, iar în 1856 a început să identifice că mișcarea filadelfiană trecuse în mișcarea laodiceană, însă vedeniile descoperite au continuat, căci Dumnezeu este îndelung-răbdător și milostiv.

Then in 1863, rebellion against the foundational truths began, but the “open visions” continued until 1884. Then a change occurred. In Ezekiel chapter eight, the four abominations are portrayed as escalating in nature. 1884, represents the near conclusion of the first generation and the beginning of the second generation. Advent history documents that in 1881, and then again in 1882, two significant growths in rebellion occurred.

Apoi, în 1863, a început răzvrătirea împotriva adevărurilor fundamentale, însă „viziunile deschise” au continuat până în 1884. Apoi a avut loc o schimbare. În capitolul opt din Ezechiel, cele patru urâciuni sunt înfățișate ca intensificându-se în natura lor. Anul 1884 reprezintă apropiata încheiere a primei generații și începutul celei de-a doua generații. Istoria adventă consemnează că în 1881 și apoi din nou în 1882 au avut loc două creșteri semnificative ale răzvrătirii.

In 1881, the General Conference President (George Butler), wrote and placed a series of articles in the Review and Herald, in which he argued that some portions of the Bible were more inspired than other portions, and by the conclusion of his articles he actually identified some portions of the Bible that were not inspired. Following that in 1882, Uriah Smith, a leader of the publishing work, and at that time the leader of the educational work also, began to teach that when Sister White was shown future predictions or past sacred history, her words were inspired, but he argued, when she identified the personal failings of church members, then it was simply her human opinion.

In 1881 schreef de voorzitter van de General Conference (George Butler) en liet hij een reeks artikelen plaatsen in de Review and Herald, waarin hij betoogde dat sommige gedeelten van de Bijbel meer geïnspireerd waren dan andere gedeelten, en tegen het einde van zijn artikelen wees hij zelfs bepaalde gedeelten van de Bijbel aan die niet geïnspireerd waren. Daarop volgend begon in 1882 Uriah Smith, een leider van het publicatiewerk en in die tijd ook de leider van het onderwijswerk, te onderwijzen dat, wanneer aan zuster White toekomstige voorzeggingen of heilige geschiedenis uit het verleden werden getoond, haar woorden geïnspireerd waren, maar dat, zo betoogde hij, wanneer zij de persoonlijke tekortkomingen van gemeenteleden aanwees, dit eenvoudigweg haar menselijke mening was.

In 1881 an open attack against the authority of the King James Bible was waged by Satan, through the medium of the president of the church, and then in the following year the leader of the educational and publishing work waged a similar attack upon the authority of the Spirit of Prophecy. From 1884, the testimony is that in those days there was no open vision. From 1863 unto 1881, the rebellion had escalated to include the Bible and Spirit of Prophecy, and no longer simply represented the rejection of the foundations.

În anul 1881, Satana a dus un atac deschis împotriva autorității Bibliei King James, prin intermediul președintelui bisericii, iar apoi, în anul următor, conducătorul lucrării de educație și de publicații a dus un atac asemănător împotriva autorității Spiritului Profetic. Din 1884, mărturia este că în acele zile nu era nicio vedenie deschisă. Din 1863 până în 1881, răzvrătirea se amplificase până acolo încât să includă Biblia și Spiritul Profetic și nu mai reprezenta doar respingerea temeliilor.

The four abominations that are represented in Ezekiel chapter eight, are accomplished by the ancient men, which represents the leadership of Jerusalem, which began as a legal church entity as Laodicean Adventism in 1863. At that point in time an article was published in the Review and Herald, that some historians assign to the authorship of James White, though the documentation of the article actually points more to Uriah Smith as the actual author. Be that as it may, the curse against rebuilding Jericho was clearly fulfilled by James White, and Uriah Smith was the person who created the counterfeit 1863 chart. By 1881, the president of the General Conference was placing articles in the Review and Herald, that argued against the full authority of the Bible, and then in the following year Uriah Smith began an attack against the authority of the Spirit of Prophecy.

Cele patru urâciuni care sunt reprezentate în capitolul opt din Ezechiel sunt săvârșite de bătrânii, care reprezintă conducerea Ierusalimului, care a început ca o entitate bisericească legală sub forma Adventismului laodicean în 1863. În acel moment a fost publicat în Review and Herald un articol, pe care unii istorici îl atribuie lui James White, deși documentația referitoare la articol indică în fapt mai degrabă spre Uriah Smith ca autor real. Oricum ar fi, blestemul împotriva rezidirii Ierihonului s-a împlinit în mod clar prin James White, iar Uriah Smith a fost persoana care a creat diagrama contrafăcută din 1863. Până în 1881, președintele Conferinței Generale publica în Review and Herald articole care argumentau împotriva autorității depline a Bibliei, iar apoi, în anul următor, Uriah Smith a început un atac împotriva autorității Spiritului Profetic.

The ancient men that were supposed to be the guardians were leading out in an open attack that began with an attack upon the foundational truths represented in Miller’s dream and illustrated upon Habakkuk’s two tables. From there they began to attack the two witnesses of the Bible and the Spirit of Prophecy. In the same period of time (early 1880’s), the leader of the health work, John H. Kellogg, began to introduce the spiritualism of pantheism to the leadership of the church. In 1881, James White was laid to rest, and Sister White was in the midst of an escalating rebellion of the leadership of the educational, health and political structure of the church.

Les hommes anciens, qui étaient censés être les gardiens, prenaient la tête d’une attaque ouverte, laquelle commença par une attaque contre les vérités fondamentales représentées dans le rêve de Miller et illustrées sur les deux tables d’Habacuc. À partir de là, ils commencèrent à attaquer les deux témoins de la Bible et de l’Esprit de prophétie. Au cours de la même période (début des années 1880), le dirigeant de l’œuvre de santé, John H. Kellogg, commença à introduire dans la direction de l’Église le spiritualisme du panthéisme. En 1881, James White fut porté au repos, et sœur White se trouvait au milieu d’une rébellion croissante de la part de la direction de la structure éducative, sanitaire et politique de l’Église.

The message that had arrived in 1856, which was the increased light of the “seven times,” and also the message to Laodicea, had been rejected, and the Lord intended to repeat that very message at the General Conference in Minneapolis in 1888, through the message presented by Elders Jones and Waggoner. Their message was not a new message, and when those who resisted their message were addressed by Sister White she identified that the rebels believed that their resistance of the message of Jones and Waggoner represented their responsibility to defend the old landmarks, which are also the old foundations. Their rebellion revealed that by 1888, they no longer understood what the foundations were, which is that the foundational truths represent the righteousness of Christ. In the context of the landmarks and William Miller’s rules she stated:

Mesajul care sosise în 1856, care era lumina sporită a „celor șapte vremi”, precum și mesajul către Laodicea, fusese respins, iar Domnul intenționa să repete chiar acel mesaj la Conferința Generală de la Minneapolis, în 1888, prin mesajul prezentat de frații Jones și Waggoner. Mesajul lor nu era un mesaj nou, iar atunci când celor care se împotriveau mesajului lor li s-a adresat sora White, ea a arătat că răzvrătiții credeau că împotrivirea lor față de mesajul lui Jones și Waggoner reprezenta responsabilitatea lor de a apăra vechile semne de hotar, care sunt totodată vechile temelii. Răzvrătirea lor a descoperit că, până în 1888, ei nu mai înțelegeau care erau temeliile, și anume că adevărurile fundamentale reprezintă neprihănirea lui Hristos. În contextul semnelor de hotar și al regulilor lui William Miller, ea a declarat:

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority. There are many who believe without a reason on which to base their faith, without sufficient evidence as to the truth of the matter. If an idea is presented that harmonizes with their own preconceived opinions, they are all ready to accept it. They do not reason from cause to effect, their faith has no genuine foundation, and in the time of trial they will find that they have built upon the sand.

> „Ar trebui să știm noi înșine în ce constă creștinismul, ce este adevărul, care este credința pe care am primit-o, care sunt regulile Bibliei — regulile date nouă de cea mai înaltă autoritate. Sunt mulți care cred fără un temei pe care să-și întemeieze credința, fără dovezi suficiente cu privire la adevărul acestei chestiuni. Dacă este prezentată o idee care se armonizează cu propriile lor opinii preconcepute, sunt pe deplin gata să o accepte. Ei nu judecă de la cauză la efect, credința lor nu are nicio temelie autentică, iar în vremea încercării vor descoperi că au zidit pe nisip.”

> “He who rests satisfied with his own present imperfect knowledge of the Scriptures, thinking this sufficient for his salvation, is resting in a fatal deception. There are many who are not thoroughly furnished with Scriptural arguments, that they may be able to discern error, and condemn all the tradition and superstition that has been palmed off as truth. Satan has introduced his own ideas into the worship of God, that he might corrupt the simplicity of the gospel of Christ. A large number who claim to believe the present truth, know not what constitutes the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory. They think they are defending the old landmarks, but they are lukewarm and indifferent. They know not what it is to weave into their experience and to possess the real virtue of love and faith. They are not close Bible students, but are lazy and inattentive. When differences of opinion arise upon the passages of Scripture, these who have not studied to a purpose and are not decided as to what they believe, fall away from the truth. We ought to impress upon all the necessity of inquiring diligently into divine truth, that they may know that they do know what is truth. Some claim much knowledge, and feel satisfied with their condition, when they have no more zeal for the work, no more ardent love for God, and for souls for whom Christ died, than if they had never known God. They do not read the Bible [in order] to appropriate the marrow and fatness to their own souls. They do not feel that it is the voice of God speaking to them. But, if we would understand the way of salvation, if we would see the beams of the Sun of righteousness, we must study the Scriptures for a purpose, for the promises and prophecies of the Bible shed clear beams of glory upon the divine plan of redemption, which grand truths are not clearly comprehended.” The 1888 Materials, 403.

> „Onaj tko počiva zadovoljan svojim sadašnjim nesavršenim poznavanjem Svetoga pisma, smatrajući to dostatnim za svoje spasenje, počiva u kobnoj obmani. Mnogi nisu temeljito opremljeni biblijskim dokazima kako bi mogli razlučiti zabludu i osuditi svu predaju i praznovjerje koje se podmeće kao istina. Sotona je unio vlastite zamisli u bogoštovlje Božje kako bi iskvario jednostavnost evanđelja Kristova. Velik broj onih koji tvrde da vjeruju sadašnju istinu ne zna što sačinjava vjeru jednom predanu svetima — Krist u vama, nada slave. Misle da brane stare međe, ali su mlaki i ravnodušni. Ne znaju što znači utkati u svoje iskustvo i posjedovati stvarnu krepost ljubavi i vjere. Nisu pomni proučavatelji Biblije, nego lijeni i nepažljivi. Kada se pojave razlike u mišljenju o odlomcima Svetoga pisma, oni koji nisu proučavali s namjerom i nisu odlučni u pogledu onoga što vjeruju otpadaju od istine. Na sve bismo trebali snažno utisnuti nužnost marljiva istraživanja božanske istine, kako bi znali da doista znaju što je istina. Neki polažu pravo na veliko znanje i osjećaju se zadovoljni svojim stanjem, premda nemaju više revnosti za djelo, ni gorljivije ljubavi prema Bogu i prema dušama za koje je Krist umro, nego da Boga nikada nisu ni upoznali. Oni ne čitaju Bibliju [kako bi] prisvojili njezinu srž i pretilinu vlastitim dušama. Ne osjećaju da je to glas Božji koji im govori. Ali, ako želimo razumjeti put spasenja, ako želimo vidjeti zrake Sunca pravednosti, moramo proučavati Sveto pismo s određenom svrhom, jer obećanja i proročanstva Biblije izlijevaju jasne zrake slave na božanski plan otkupljenja, a te se veličanstvene istine ne shvaćaju jasno.” The 1888 Materials, 403.

This statement is taken from her testimony during the period of 1888, and she identifies that the rebels are building a foundation upon sand, though they know it not. She states, “A large number who claim to believe the present truth, know not what constitutes the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory. They think they are defending the old landmarks, but they are lukewarm and indifferent.” She identifies them as still in the Laodicean condition, for they are “lukewarm.” And she identifies “the faith that was once delivered to the saints—Christ in you the hope of glory.” Christ is the Rock of Ages, and as the Rock of Ages, He represents the jewels of Miller’s dream.

이 진술은 1888년 시기의 그녀의 증언에서 취한 것이며, 그녀는 반역자들이 그것을 알지 못한 채 모래 위에 기초를 쌓고 있음을 밝힌다. 그녀는 다음과 같이 말한다. “현대 진리를 믿는다고 주장하는 많은 사람들은 성도들에게 단번에 전달된 믿음, 곧 너희 안에 계신 그리스도, 영광의 소망이 무엇으로 이루어지는지를 알지 못한다. 그들은 자신들이 옛 지표들을 수호하고 있다고 생각하지만, 그들은 미지근하고 무관심하다.” 그녀는 그들이 여전히 라오디게아의 상태에 있음을 밝히는데, 이는 그들이 “미지근”하기 때문이다. 그리고 그녀는 “성도들에게 단번에 전달된 믿음—너희 안에 계신 그리스도, 영광의 소망”을 밝힌다. 그리스도는 만세의 반석이시며, 만세의 반석으로서 그분은 밀러의 꿈에 나오는 보석들을 상징하신다.

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given.” Review and Herald, April 14, 1903.

> “နိုးကြားသတိပေးချက်သည် ရောက်ရှိလာပြီ။ ၁၈၄၂၊ ၁၈၄၃ နှင့် ၁၈၄၄ ခုနှစ်များတွင် ဤသတင်းစကား ရောက်ရှိလာခဲ့သည့်အချိန်မှစ၍ ကျွန်ုပ်တို့ ဆောက်တည်လာခဲ့သော ယုံကြည်ခြင်း၏ အုတ်မြစ်ကို လှုပ်ရှားစေမည့် မည်သည့်အရာကိုမျှ ဝင်ရောက်လာခွင့်မပြုရ။ ကျွန်ုပ်သည် ဤသတင်းစကား၌ ပါဝင်ခဲ့၏။ ထိုအချိန်မှစ၍ ယနေ့တိုင် ဘုရားသခင်သည် ကျွန်ုပ်တို့အား ပေးတော်မူခဲ့သော အလင်းတရားကို သစ္စာရှိစွာ ကိုင်စွဲလျက် လောကရှေ့၌ ရပ်တည်လျက်ရှိ၏။ နေ့စဉ်နေ့တိုင်း earnest prayer ဖြင့် ထာဝရဘုရားကို ရှာဖွေလျက်၊ အလင်းတရားကို တောင်းခံလျက်နေခဲ့ကြသဖြင့် ကျွန်ုပ်တို့၏ခြေကို တင်ထားတော်မူခဲ့သော ထိုအခြေခံစင်မြင့်မှ ဖယ်ရှားမည်ဟု ကျွန်ုပ်တို့ မရည်ရွယ်ကြ။ ဘုရားသခင်သည် ကျွန်ုပ်အား ပေးတော်မူခဲ့သော အလင်းတရားကို ကျွန်ုပ် စွန့်လွှတ်နိုင်မည်ဟု သင်တို့ထင်ကြသလော။ ၎င်းသည် ခေတ်ကာလအဆက်ဆက်၏ ကျောက်ဆောင်ကဲ့သို့ ဖြစ်ရမည်။ ၎င်းကို ပေးတော်မူခဲ့သည့်အချိန်မှစ၍ ၎င်းသည် ကျွန်ုပ်ကို လမ်းညွှန်ပေးလာခဲ့သည်။” Review and Herald, April 14, 1903.

She identifies an important reality of the rebels, who were Ezekiel’s ancient men, when she states, “They do not reason from cause to effect.” The wicked cannot or will not reason from cause to effect. The effect of the 1888 General Conference session was so rebellious that Sister White determined to leave, but her angelic guide commanded her that she must stay and record the parallel history of the rebellion of Korah, Dathan and Abiram. The rebellion of the ancient men was the effect, and the cause was the rejection of the Laodicean message that arrived with the increased light of the “seven times” in 1856, and then escalated to the rebellion against the foundations in 1863, which then led to the attack upon first the Bible and then the Spirit of Prophecy, along with the introduction of Kellogg’s spiritualism.

Ea identifică o realitate importantă a răzvrătiților, care erau oamenii din vechime ai lui Ezechiel, atunci când afirmă: „Ei nu raționează de la cauză la efect.” Cei răi nu pot sau nu vor să raționeze de la cauză la efect. Efectul sesiunii Conferinței Generale din 1888 a fost atât de răzvrătit, încât sora White a hotărât să plece, dar călăuza ei îngerească i-a poruncit că trebuie să rămână și să consemneze istoria paralelă a răzvrătirii lui Core, Datan și Abiram. Răzvrătirea oamenilor din vechime a fost efectul, iar cauza a fost respingerea soliei Laodiceei, care a sosit odată cu lumina sporită a celor „șapte vremi” în 1856, și apoi a escaladat în răzvrătirea împotriva temeliei în 1863, ceea ce a condus apoi la atacul mai întâi asupra Bibliei și apoi asupra Spiritului Profeției, împreună cu introducerea spiritualismului lui Kellogg.

Of course the ancient men’s historians through history have covered the truths associated with the rebellion with rubbish, traditions, customs and dishes of fables, for those who participate in that type of rebellion always attempt to hide the evidence.

Bienînțeles, istoricii bărbaților din vechime, de-a lungul istoriei, au acoperit adevărurile legate de răzvrătire cu gunoaie, tradiții, obiceiuri și mâncăruri de basme, căci cei care participă la acel tip de răzvrătire încearcă întotdeauna să ascundă dovezile.

> Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Isaiah 25:19.

> Vai de cei ce caută adânc să-și ascundă sfatul de Domnul, ale căror fapte sunt în întuneric și care zic: „Cine ne vede? și cine ne cunoaște?” Isaia 25:19.

The men Isaiah is addressing in the verse are they who he identifies as “the scornful men that rule this people in Jerusalem,” and are the same ancient men that were to be the guardians of the people in Ezekiel chapter eight. In Ezekiel’s testimony, at the second abomination, which marks the second generation of Adventism, they answer the questions that Isaiah’s scornful men ask, “for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth” (Ezekiel 8:12).

Mba’e kuimba’e Isaías oñeʼẽha ko versículope haʼe hína umi haʼe ohenóiva “umi kuimbaʼe puka-reípegua oguerekóva ñangareko ko tetã Jerusalénpe”, ha haʼekuéra avei umi kuimbaʼe yma guarã vaʼekue oikóva hag̃ua tavayguakuéra ñangarekorã Ezequiel capítulo ocho-pe. Ezequiel rembijetestimóniope, mokõiha mbaʼe ñanembojeguarúvape, upéva ohechaukáva Adventismo segunda generación, haʼekuéra ombohovái umi porandu Isaías kuimbaʼe puka-reípeguáva ojapóva: “heʼi hag̃ua, Ñandejára ndohechái ore rehe; Ñandejára oheja rei ko yvy” (Ezequiel 8:12).

There is “Woe” pronounced upon those historical revisionists that attempt to cover the truth of the rebellion that led to and occurred in 1888.

Există un „Vai” rostit asupra acelor revizioniști istorici care încearcă să acopere adevărul răzvrătirii care a condus la și a avut loc în 1888.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “I must speak to you in reference to the meetings in Minneapolis. I at one time decided to leave the meeting because I saw and felt the strong spirit of opposition that prevailed. I could not for one moment acknowledge the spirit which moved with a controlling power upon Brother Morrison and Brother Nicola. I cannot for a moment question what manner of spirit you were of. Certainly it was not the Spirit of God, and lest you should continue in this deception I now write to you.

> „Trebuie să vă vorbesc cu privire la adunările din Minneapolis. La un moment dat, am hotărât să părăsesc adunarea, deoarece am văzut și am simțit puternicul spirit de împotrivire care domina acolo. Nu am putut nici măcar pentru o clipă să recunosc spiritul care acționa cu o putere stăpânitoare asupra fratelui Morrison și a fratelui Nicola. Nu pot nici pentru o clipă să pun la îndoială de ce fel de spirit ați fost călăuziți. Cu siguranță, nu a fost Duhul lui Dumnezeu, iar pentru ca să nu continuați în această amăgire, vă scriu acum.”

> “The night after I had decided not to remain longer in Minneapolis, in a dream or vision of the night—I cannot tell certainly which—a person of tall, commanding appearance brought me a message and revealed to me that it was God’s will for me to stand at my post of duty, and that God Himself would be my helper and sustain me to speak the words He should give me. He said, ‘For this work the Lord has raised you up. His everlasting arms are beneath you. From this meeting decisions will be made for life or for death; not that anyone need to perish, but spiritual pride and self-confidence will close the door that Jesus and His Holy Spirit’s power shall not be admitted. They shall have another chance to be undeceived, and to repent, confess their sins, and come to Christ and be converted that He shall heal them.’

> „În noaptea de după ce hotărâsem să nu mai rămân în Minneapolis, într-un vis sau într-o vedenie de noapte — nu pot spune cu certitudine care dintre acestea a fost — o persoană de statură înaltă și cu o înfățișare impunătoare mi-a adus un mesaj și mi-a descoperit că era voia lui Dumnezeu să stau la postul datoriei mele și că Dumnezeu Însuși avea să-mi fie ajutor și să mă susțină ca să rostesc cuvintele pe care El mi le va da. El a spus: «Pentru această lucrare te-a ridicat Domnul. Brațele Lui cele veșnice sunt dedesubtul tău. Din această adunare se vor lua hotărâri pentru viață sau pentru moarte; nu că ar trebui să piară cineva, ci mândria spirituală și încrederea în sine vor închide ușa, astfel încât Isus și puterea Duhului Său Sfânt să nu fie primiți. Li se va mai da o altă ocazie să fie scoși din amăgire, să se pocăiască, să-și mărturisească păcatele și să vină la Hristos și să fie convertiți, pentru ca El să-i vindece.»”

> “He said, ‘Follow me.’ I followed my guide and he led me to the different houses where brethren made their homes, and he said, ‘Hear the words here spoken, for they are written in the book of records, and these words will have a condemning power upon all who act a part in this work which is not after the spirit of wisdom from above, but after the spirit that descendeth not from above, but is from beneath.’

> „A spus: «Urmează-mă.» Mi-am urmat călăuza, iar el m-a dus la diferitele case în care frații își aveau locuințele, și a spus: «Ascultă cuvintele rostite aici, căci ele sunt scrise în cartea aducerilor-aminte, iar aceste cuvinte vor avea o putere de osândire asupra tuturor celor care iau parte la această lucrare nu după duhul înțelepciunii de sus, ci după duhul care nu se coboară de sus, ci este de jos.»”

> “I listened to words uttered that ought to make every one of those ashamed who uttered them. Sarcastic remarks were passed from one to another, ridiculing their brethren A. T. Jones, E. J. Waggoner, and Willie C. White, and myself. My position and my work were freely commented upon by those who ought to have been engaged in the work of humbling their souls before God and setting their own hearts in order. There was seemingly a fascination in brooding over imaginary wrongs and expressions of imagination of their brethren and their work, which had no foundation in truth, and in doubting and speaking and writing bitter things as the result of skepticism and question and unbelief.

> „Nimseoma okwu ndị e kwuru, nke kwesiri ime ka onye ọ bụla n’ime ndị kwuru ha mee ihere. E nyere ibe ha okwu ịkwa emo, na-akparị ụmụnne ha A. T. Jones, E. J. Waggoner, na Willie C. White, nakwa mụ onwe m. E kwusiri ike n’efu banyere ọnọdụ m na ọrụ m site n’aka ndị kwesiri ịdị na-arụ ọrụ nke ime ka mkpụrụ obi ha dị umeala n’obi n’ihu Chineke na idozi obi nke ha n’usoro. O yiri ka e nwere ụdị ịdọkpụ n’obi n’ịtụgharị uche n’ihe ọjọọ ndị e chepụtara echepụta na n’okwu ndị sitere n’echiche efu banyere ụmụnne ha na ọrụ ha, nke na-enweghị ntọala n’eziokwu, nakwa n’inwe obi abụọ, ikwu okwu, na ide ihe ilu dị ka mkpụrụ nke obi abụọ, ajụjụ, na ekweghị ekwe.”

> “Said my guide, ‘This is written in the books as against Jesus Christ. This spirit cannot harmonize with the Spirit of Christ, of truth. They are intoxicated with the spirit of resistance and know not any more than the drunkard what spirit controls their words or their actions. This sin is peculiarly an offense to God. This spirit bears no more the semblance to the Spirit of truth and righteousness than the spirit that actuated the Jews to form a confederacy to doubt, to criticize and become spies upon Christ, the world’s Redeemer.

> A zis călăuza mea: „Acest lucru este scris în cărți împotriva lui Isus Hristos. Acest spirit nu se poate armoniza cu Spiritul lui Hristos, al adevărului. Ei sunt îmbătați de spiritul împotrivirii și nu știu, mai mult decât bețivul, ce spirit le stăpânește cuvintele sau faptele. Acest păcat este, în chip deosebit, o ofensă adusă lui Dumnezeu. Acest spirit nu seamănă cu Spiritul adevărului și al neprihănirii mai mult decât semăna spiritul care i-a îndemnat pe iudei să formeze o confederație pentru a se îndoi, a critica și a deveni iscoade împotriva lui Hristos, Răscumpărătorul lumii.ײ

> “I was told by my guide that there had been a witness to the Christless talk, the rabble talk which evidenced the spirit that prompted the words. When they entered their rooms evil angels came with them, because they closed the door to the Spirit of Christ and would not listen to His voice. There was not a humbling of the soul before God. The voice of prayer was seldom heard, but criticism and exaggerated statements and suppositions and conjectures and envy and jealousy and evil surmising and false accusing were current. Had their eyes been opened they would have seen that which would have alarmed them, the exulting of evil angels. And they would have seen also a Watcher who had heard every word and registered these words in the books of heaven.

> «گفته شد که گفت‌وگوهای بی‌مسیح، آن سخنان اوباشانه‌ای که روحِ برانگیزانندهٔ آن کلمات را آشکار می‌ساخت، شاهدی داشته است. هنگامی که آنان به اتاق‌های خود وارد شدند، فرشتگان شریر نیز با ایشان آمدند، زیرا در را بر روحِ مسیح بستند و نخواستند به آواز او گوش فرا دهند. هیچ فروتنیِ جان در حضور خدا وجود نداشت. آواز دعا به‌ندرت شنیده می‌شد، اما انتقاد، و بیاناتِ مبالغه‌آمیز، و فرضیات، و حدس‌ها، و حسد، و غیرت، و بدگمانیِ شریرانه، و اتهامِ دروغین رواج داشت. اگر چشمانشان گشوده می‌شد، آنچه را می‌دیدند که ایشان را به هراس می‌افکند: شادمانیِ فرشتگان شریر. و نیز ناظری را می‌دیدند که هر سخن را شنیده و این کلمات را در کتاب‌های آسمان ثبت کرده بود.»

> “I was then informed that at this time it would be useless to make any decision as to positions on doctrinal points, as to what is truth, or to expect any spirit of fair investigation, because there was a confederacy formed to allow of no change of ideas on any point or position they had received any more than did the Jews. Much was said to me by my Guide that I have no liberty to write. I found myself sitting up in bed in a spirit of grief and distress, also with a spirit of firm resolve to stand at my post of duty to the close of the meeting and then wait for the directions of the Spirit of God telling me how to move and what course to pursue.” The 1888 Materials, 277, 278.

> „Mi-a fost apoi adus la cunoștință că, în acel timp, ar fi fost zadarnic să se ia vreo hotărâre cu privire la pozițiile asupra punctelor doctrinare, cu privire la ceea ce este adevărul, sau să se aștepte vreun spirit de cercetare nepărtinitoare, deoarece se formase o confederație care să nu îngăduie nicio schimbare de idei în nicio chestiune sau poziție pe care o primiseră, mai mult decât făcuseră iudeii. Mi-au fost spuse de către Călăuza mea multe lucruri pe care nu am libertatea să le scriu. M-am aflat șezând în pat, într-un duh de întristare și de apăsare, dar și cu un duh de hotărâre neclintită de a sta la postul datoriei mele până la încheierea adunării și apoi de a aștepta îndrumările Duhului lui Dumnezeu, care să-mi spună cum să mă mișc și ce cale să urmez.” The 1888 Materials, 277, 278.

Back to Articles