Article

# The Book of Daniel - Number Seventy-Four

Cartea lui Daniel - Numărul șaptezeci și patru

Unveiling the Prophetic Puzzle: Ezekiel’s Abominations, the Last Day Church, and the Mark of the Beast

Dezvăluirea enigmei profetice: urâciunile lui Ezechiel, Biserica din zilele de pe urmă și semnul fiarei

Author

Jeff Pippenger

Published

February 7, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four abominations of Ezekiel chapter eight, lead to the leadership of God’s last day Laodicean church bowing down to the sun, and thus receiving the mark of the beast. The next chapter, which is the same vision, illustrates those in God’s last day church who receive the seal of God. Sister White informs us the sealing of Ezekiel chapter nine, is the same as the sealing represented in Revelation chapter seven. God judges a nation in its third and fourth generation, and the four abominations of Ezekiel identify the four generations of rebellion that began in 1863, when Laodicean Adventism introduced a counterfeit of the two tables of Habakkuk which had been given as a symbol of the covenant relationship between God and His people, just as the two tables of the Ten Commandments had been given at the beginning of ancient Israel.

Cele patru urâciuni din capitolul opt al cărții lui Ezechiel conduc la faptul că conducerea bisericii laodiceene a lui Dumnezeu din zilele de pe urmă se pleacă înaintea soarelui și astfel primește semnul fiarei. Capitolul următor, care face parte din aceeași viziune, îi înfățișează pe aceia din biserica lui Dumnezeu din zilele de pe urmă care primesc sigiliul lui Dumnezeu. Sora White ne informează că sigilarea din capitolul nouă al cărții lui Ezechiel este aceeași cu sigilarea reprezentată în capitolul șapte al cărții Apocalipsa. Dumnezeu judecă un neam la a treia și a patra lui generație, iar cele patru urâciuni din Ezechiel identifică cele patru generații de răzvrătire care au început în 1863, când adventismul laodicean a introdus o contrafacere a celor două table din Habacuc, care fuseseră date ca simbol al relației de legământ dintre Dumnezeu și poporul Său, după cum cele două table ale celor Zece Porunci fuseseră date la începutul Israelului antic.

Aaron’s golden calf, was a counterfeit image, the symbol of rebellion that was manifested just as God was producing the two tables that represent a genuine image of jealousy. Aaron’s golden calf typified the counterfeit 1863 chart, which had removed the “seven times,” of Leviticus twenty-six from the message along with other time-prophecies. Thus, Laodicean Adventism set up an image of jealousy in the very beginning of its history, as Aaron had done in the beginning history of ancient Israel, and as Jeroboam had done in the beginning history of the northern kingdom of Ephraim.

Vițelul de aur al lui Aaron era o imagine contrafăcută, simbolul răzvrătirii care s-a manifestat chiar în timp ce Dumnezeu producea cele două table ce reprezintă o adevărată imagine a geloziei. Vițelul de aur al lui Aaron prefigura diagrama contrafăcută din 1863, care înlăturase din solie „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase, împreună cu alte profeții de timp. Astfel, adventismul laodicean a ridicat o imagine a geloziei chiar la începutul istoriei sale, așa cum făcuse Aaron la începutul istoriei vechiului Israel și cum făcuse Ieroboam la începutul istoriei regatului de nord al lui Efraim.

The “seven times,” of Leviticus twenty-six was the first prophecy of time which Miller was led to understand, and it was the first jewel of prophetic time set aside in the rebellion of 1863. 1863 marked the beginning of the covering up of the jewels of Miller’s dream and the introduction of counterfeit jewels and coins. The “seven times,” was the cornerstone that the builders rejected. In 1863 it was those who had been the builders of the Millerite temple that set aside the cornerstone of the “seven times,” but in the last days that stone is now the head of the corner. That stone represented the Rock of Ages, and it also was represented by the day which the Lord had made, for it was a symbol of the sabbath rest for the land. In 1844, Millerite Adventism rebuked Jeroboam’s false system of worship, and separated from “the assembly of mockers” who had “rejoiced” over the first disappointment.

„Șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase a fost prima profeție de timp pe care Miller a fost călăuzit s-o înțeleagă și a fost prima nestemată a timpului profetic pusă deoparte în răzvrătirea din 1863. Anul 1863 a marcat începutul acoperirii nestematelor din visul lui Miller și al introducerii nestematelor și monedelor contrafăcute. „Șapte vremi” a fost piatra din capul unghiului pe care zidarii au lepădat-o. În 1863, cei care fuseseră zidarii templului millerit au fost aceia care au pus deoparte piatra din capul unghiului a „șapte vremi”, dar în zilele de pe urmă piatra aceea este acum capul unghiului. Piatra aceea Îl reprezenta pe Stânca veacurilor și era, de asemenea, reprezentată de ziua pe care a făcut-o Domnul, căci era un simbol al odihnei de Sabat pentru țară. În 1844, adventismul millerit a mustrat sistemul fals de închinare al lui Ieroboam și s-a despărțit de „adunarea batjocoritorilor”, care se „bucuraseră” de prima dezamăgire.

The builders were instructed to never return to “the assembly of mockers,” as the Judean prophet had been instructed to return to Jerusalem by a different path than what had led him to 1844. The path that had led him to 1844, was the path he had come out of, which was Protestantism, and in that history Protestantism had become apostate Protestantism. The builders were commanded to never return to “the assembly of mockers,” and they were instructed to not eat their food or drink their water. The builders had eaten the little book that was in the angel’s hand in 1840, and that food was sweet in their mouths.

Cei ce zideau au fost îndrumați să nu se întoarcă niciodată la „adunarea batjocoritorilor”, după cum profetul iudeu fusese îndrumat să se întoarcă la Ierusalim pe o altă cale decât aceea care îl dusese la 1844. Calea care îl dusese la 1844 era calea din care ieșise, și anume Protestantismul, iar în acea istorie Protestantismul devenise Protestantism apostat. Celor ce zideau li s-a poruncit să nu se întoarcă niciodată la „adunarea batjocoritorilor” și au fost îndrumați să nu mănânce din hrana lor și să nu bea din apa lor. Cei ce zideau mâncaseră cărticica ce era în mâna îngerului în 1840, iar acea hrană fusese dulce în gura lor.

The eating and drinking of prophecy represents the methodology used to study the Bible. The Millerites were given a specific way to study God’s Word, and those rules produced a totally different biblical message than the theologians of apostate Protestantism and Catholicism produced with their corrupted methodology. The builders, who are also the Judean prophet, were not to return and eat or drink of the methodology of either apostate Protestantism or Catholicism. The Judean prophet did that very thing, thus identifying that Laodicean Adventism would do that very thing in 1863, for in 1863, they employed the theological arguments of apostate Protestantism to reject Miller’s application of the “seven times,” and thus set up Aaron’s and Jeroboam’s images of jealousy. The first generation of Laodicean Adventism had then begun.

Mâncarea și băutura profeției reprezintă metodologia folosită pentru studierea Bibliei. Milleriților li s-a dat o modalitate precisă de a studia Cuvântul lui Dumnezeu, iar acele reguli au produs un mesaj biblic cu totul diferit de cel produs de teologii protestantismului apostat și ai catolicismului prin metodologia lor coruptă. Ziditorii, care sunt totodată și profetul iudeu, nu trebuiau să se întoarcă și să mănânce sau să bea din metodologia nici a protestantismului apostat, nici a catolicismului. Profetul iudeu a făcut întocmai acest lucru, identificând astfel că adventismul laodicean avea să facă întocmai acest lucru în 1863, căci în 1863 ei au folosit argumentele teologice ale protestantismului apostat pentru a respinge aplicarea de către Miller a „șapte vremi”, și astfel au ridicat chipurile geloziei ale lui Aaron și Ieroboam. Atunci începuse prima generație a adventismului laodicean.

After the prophet from Judea interacted with Jeroboam he started on his journey back to Judea, but he never made it. The prophet represents Laodicean Adventism, which, according to inspiration, arrived into the Millerite movement in 1856. Sister White never backed away from identifying Adventism as Laodicea, and there is no biblical evidence that Laodicea ever changes. There are individuals that leave their own personal Laodicean experience, but as a church Laodicea is to be spewed out of the mouth of the Lord, for Laodicea means “a people judged.” Adventism uses the definition to claim it represents the church that exists during the period of the judgment in the heavenly sanctuary. In their blindness they acknowledge the Investigative Judgment element of the meaning of Laodicea, but cannot see the Executive Judgment that is clearly represented in their name.

Яҳудиядан бўлган пайғамбар Ёробоом билан мулоқот қилганидан сўнг Яҳудияга қайтиш йўлига тушди, аммо у ҳеч қачон етиб бормади. Бу пайғамбар Лаодикиячи Адвентизмни ифодалайди; илҳомга кўра, у 1856 йили Миллерит ҳаракатига кириб келган. Опа Уайт Адвентизмни Лаодикия деб аташдан ҳеч қачон чекинмаган, ва Лаодикиянинг қачондир ўзгаришини кўрсатадиган ҳеч қандай библиявий далил йўқ. Ўз шахсий лаодикиячилик тажрибасини тарк этадиган айрим шахслар бор, аммо жамоат сифатида Лаодикия Раббининг оғзидан тупуриб ташланиши керак, чунки Лаодикия «ҳукм қилинган халқ» деган маънони англатади. Адвентизм ушбу таърифдан фойдаланиб, ўзини осмондаги муқаддас макондаги ҳукм даврида мавжуд бўлган жамоат деб даъво қилади. Ўз кўрликларида улар Лаодикия маъносининг Тергов Ҳукмига оид жиҳатини тан оладилар, аммо ўз номларида яққол ифодаланган Ижроий Ҳукмни кўра олмайдилар.

> And unto the angel of the church of the Laodiceans write; These things saith the Amen, the faithful and true witness, the beginning of the creation of God; I know thy works, that thou art neither cold nor hot: I would thou wert cold or hot. So then because thou art lukewarm, and neither cold nor hot, I will spue thee out of my mouth. Because thou sayest, I am rich, and increased with goods, and have need of nothing; and knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked. Revelation 3:14–17.

> Și îngerului bisericii laodicenilor scrie-i: Acestea zice Aminul, martorul credincios și adevărat, începutul creației lui Dumnezeu: Știu faptele tale, că nu ești nici rece, nici fierbinte. O, de ai fi rece sau fierbinte! Astfel, fiindcă ești căldicel, nici rece, nici fierbinte, am să te vărs din gura Mea. Pentru că zici: Sunt bogat, m-am îmbogățit și nu duc lipsă de nimic, și nu știi că ești ticălos, nenorocit, sărac, orb și gol. Apocalipsa 3:14–17.

The Judean prophet ends up buried with the false prophet who deceived him into eating his food and drinking his drink. They both end up in the same grave, and the lying prophet of Bethel (the counterfeit church), calls him brother when he dies.

Prorocul iudeu ajunge în cele din urmă îngropat împreună cu prorocul mincinos care l-a înșelat să mănânce din hrana lui și să bea din băutura lui. Amândoi ajung în același mormânt, iar prorocul mincinos din Betel (biserica contrafăcută) îl numește frate când moare.

> Now there dwelt an old prophet in Bethel; and his sons came and told him all the works that the man of God had done that day in Bethel: the words which he had spoken unto the king, them they told also to their father. And their father said unto them, What way went he? For his sons had seen what way the man of God went, which came from Judah. And he said unto his sons, Saddle me the ass. So they saddled him the ass: and he rode thereon, And went after the man of God, and found him sitting under an oak: and he said unto him, Art thou the man of God that camest from Judah? And he said, I am. Then he said unto him, Come home with me, and eat bread. And he said, I may not return with thee, nor go in with thee: neither will I eat bread nor drink water with thee in this place: For it was said to me by the word of the Lord, Thou shalt eat no bread nor drink water there, nor turn again to go by the way that thou camest. He said unto him, I am a prophet also as thou art; and an angel spake unto me by the word of the Lord, saying, Bring him back with thee into thine house, that he may eat bread and drink water. But he lied unto him. So he went back with him, and did eat bread in his house, and drank water. And it came to pass, as they sat at the table, that the word of the Lord came unto the prophet that brought him back: And he cried unto the man of God that came from Judah, saying, Thus saith the Lord, Forasmuch as thou hast disobeyed the mouth of the Lord, and hast not kept the commandment which the Lord thy God commanded thee, But camest back, and hast eaten bread and drunk water in the place, of the which the Lord did say to thee, Eat no bread, and drink no water; thy carcase shall not come unto the sepulchre of thy fathers. 1 Kings 13:11–22.

> ਅਤੇ ਬੇਥੇਲ ਵਿੱਚ ਇੱਕ ਬੁੱਢਾ ਨਬੀ ਵੱਸਦਾ ਸੀ; ਅਤੇ ਉਸ ਦੇ ਪੁੱਤਰ ਆ ਕੇ ਉਸ ਨੂੰ ਉਹ ਸਾਰੇ ਕੰਮ ਦੱਸਣ ਲੱਗੇ ਜੋ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦੇ ਮਨੁੱਖ ਨੇ ਉਸ ਦਿਨ ਬੇਥੇਲ ਵਿੱਚ ਕੀਤੇ ਸਨ; ਅਤੇ ਜੋ ਬਾਤਾਂ ਉਸ ਨੇ ਰਾਜੇ ਨਾਲ ਕਹੀਆਂ ਸਨ, ਉਹ ਵੀ ਉਨ੍ਹਾਂ ਨੇ ਆਪਣੇ ਪਿਤਾ ਨੂੰ ਦੱਸੀਆਂ। ਅਤੇ ਉਨ੍ਹਾਂ ਦੇ ਪਿਤਾ ਨੇ ਉਨ੍ਹਾਂ ਨੂੰ ਕਿਹਾ, ਉਹ ਕਿਸ ਰਾਹ ਗਿਆ? ਕਿਉਂਕਿ ਉਸ ਦੇ ਪੁੱਤਰਾਂ ਨੇ ਦੇਖਿਆ ਸੀ ਕਿ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦਾ ਉਹ ਮਨੁੱਖ, ਜੋ ਯਹੂਦਾ ਤੋਂ ਆਇਆ ਸੀ, ਕਿਸ ਰਾਹ ਗਿਆ ਸੀ। ਅਤੇ ਉਸ ਨੇ ਆਪਣੇ ਪੁੱਤਰਾਂ ਨੂੰ ਕਿਹਾ, ਮੇਰੇ ਲਈ ਗਧੇ ਨੂੰ ਕਾਠੀ ਪਾਓ। ਸੋ ਉਨ੍ਹਾਂ ਨੇ ਉਸ ਲਈ ਗਧੇ ਨੂੰ ਕਾਠੀ ਪਾਈ; ਅਤੇ ਉਹ ਉਸ ਉੱਤੇ ਸਵਾਰ ਹੋਇਆ, ਅਤੇ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦੇ ਮਨੁੱਖ ਦੇ ਪਿੱਛੇ ਗਿਆ, ਅਤੇ ਉਸ ਨੂੰ ਇੱਕ ਬਲੂਤ ਦੇ ਰੁੱਖ ਹੇਠਾਂ ਬੈਠਿਆ ਹੋਇਆ ਲੱਭਿਆ; ਅਤੇ ਉਸ ਨੇ ਉਸ ਨੂੰ ਕਿਹਾ, ਕੀ ਤੂੰ ਉਹ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦਾ ਮਨੁੱਖ ਹੈਂ ਜੋ ਯਹੂਦਾ ਤੋਂ ਆਇਆ ਸੀ? ਉਸ ਨੇ ਕਿਹਾ, ਹਾਂ, ਮੈਂ ਹੀ ਹਾਂ। ਤਦ ਉਸ ਨੇ ਉਸ ਨੂੰ ਕਿਹਾ, ਮੇਰੇ ਨਾਲ ਘਰ ਚੱਲ ਅਤੇ ਰੋਟੀ ਖਾ। ਅਤੇ ਉਸ ਨੇ ਕਿਹਾ, ਮੈਂ ਤੇਰੇ ਨਾਲ ਮੁੜ ਨਹੀਂ ਸਕਦਾ, ਨਾ ਹੀ ਤੇਰੇ ਨਾਲ ਅੰਦਰ ਜਾ ਸਕਦਾ ਹਾਂ; ਅਤੇ ਨਾ ਮੈਂ ਤੇਰੇ ਨਾਲ ਇਸ ਥਾਂ ਰੋਟੀ ਖਾਵਾਂਗਾ, ਨਾ ਪਾਣੀ ਪੀਵਾਂਗਾ; ਕਿਉਂਕਿ ਮੈਨੂੰ ਯਹੋਵਾਹ ਦੇ ਬਚਨ ਦੁਆਰਾ ਇਹ ਕਿਹਾ ਗਿਆ ਸੀ, ਤੂੰ ਉੱਥੇ ਨਾ ਰੋਟੀ ਖਾਣੀ ਹੈ ਅਤੇ ਨਾ ਪਾਣੀ ਪੀਣਾ ਹੈ, ਅਤੇ ਜਿਸ ਰਾਹ ਤੂੰ ਆਇਆ ਸੀ ਉਸੇ ਰਾਹ ਮੁੜ ਕੇ ਨਹੀਂ ਜਾਣਾ। ਉਸ ਨੇ ਉਸ ਨੂੰ ਕਿਹਾ, ਮੈਂ ਵੀ ਤੇਰੇ ਵਰਗਾ ਇੱਕ ਨਬੀ ਹਾਂ; ਅਤੇ ਯਹੋਵਾਹ ਦੇ ਬਚਨ ਦੁਆਰਾ ਇੱਕ ਦੂਤ ਨੇ ਮੈਨੂੰ ਕਿਹਾ ਹੈ, ਉਸ ਨੂੰ ਆਪਣੇ ਨਾਲ ਆਪਣੇ ਘਰ ਵਾਪਸ ਲੈ ਆ, ਤਾਂ ਜੋ ਉਹ ਰੋਟੀ ਖਾਏ ਅਤੇ ਪਾਣੀ ਪੀਏ। ਪਰ ਉਸ ਨੇ ਉਸ ਨਾਲ ਝੂਠ ਬੋਲਿਆ। ਸੋ ਉਹ ਉਸ ਦੇ ਨਾਲ ਵਾਪਸ ਗਿਆ, ਅਤੇ ਉਸ ਦੇ ਘਰ ਵਿੱਚ ਰੋਟੀ ਖਾਧੀ ਅਤੇ ਪਾਣੀ ਪੀਤਾ। ਅਤੇ ਇਹ ਹੋਇਆ ਕਿ ਜਦੋਂ ਉਹ ਮੇਜ਼ ਉੱਤੇ ਬੈਠੇ ਹੋਏ ਸਨ, ਤਦ ਯਹੋਵਾਹ ਦਾ ਬਚਨ ਉਸ ਨਬੀ ਕੋਲ ਆਇਆ ਜਿਸ ਨੇ ਉਸ ਨੂੰ ਵਾਪਸ ਲਿਆਇਆ ਸੀ; ਅਤੇ ਉਸ ਨੇ ਉਸ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਦੇ ਮਨੁੱਖ ਨੂੰ ਜੋ ਯਹੂਦਾ ਤੋਂ ਆਇਆ ਸੀ, ਪੁਕਾਰ ਕੇ ਕਿਹਾ, ਯਹੋਵਾਹ ਇਹ ਆਖਦਾ ਹੈ, ਇਸ ਕਰਕੇ ਕਿ ਤੂੰ ਯਹੋਵਾਹ ਦੇ ਮੁਖ ਦੀ ਅਵਗਿਆ ਕੀਤੀ ਹੈ, ਅਤੇ ਉਸ ਹੁਕਮ ਨੂੰ ਨਹੀਂ ਮੰਨਿਆ ਜੋ ਯਹੋਵਾਹ ਤੇਰੇ ਪਰਮੇਸ਼ੁਰ ਨੇ ਤੈਨੂੰ ਦਿੱਤਾ ਸੀ, ਪਰ ਤੂੰ ਮੁੜ ਆਇਆ, ਅਤੇ ਉਸ ਥਾਂ ਰੋਟੀ ਖਾਧੀ ਅਤੇ ਪਾਣੀ ਪੀਤਾ, ਜਿਸ ਦੇ ਵਿਸ਼ੇ ਵਿੱਚ ਉਸ ਨੇ ਤੈਨੂੰ ਕਿਹਾ ਸੀ, ਨਾ ਰੋਟੀ ਖਾਣੀ ਅਤੇ ਨਾ ਪਾਣੀ ਪੀਣਾ; ਇਸ ਲਈ ਤੇਰੀ ਲਾਸ਼ ਤੇਰੇ ਪਿਤਰਾਂ ਦੀ ਕਬਰ ਵਿੱਚ ਨਹੀਂ ਪਹੁੰਚੇਗੀ। 1 ਰਾਜਿਆਂ 13:11–22.

The second angel’s message in the summer of 1844, consisted of identifying that the Protestant churches had fallen and become the daughters of Catholicism. Millerite Adventism had called men and women to leave those denominations for to stay in them meant spiritual and eternal death. The lying prophet of Bethel represents the religious system instituted in Bethel by Jeroboam. It was a system that set up an image to the beast, and the beast that was copied is the beast of Catholicism. The Protestants continued to identify themselves as Protestants, but they also continued to observe the day of the sun as the day of worship which is the mark of Catholicism’s authority.

ជាសាររបស់ទេវតាទីពីរ នៅរដូវក្តៅ ឆ្នាំ 1844 នោះ គឺការកំណត់បង្ហាញថា ពួកក្រុមជំនុំប្រូតេស្តង់បានធ្លាក់ចុះ ហើយបានក្លាយជាកូនស្រីរបស់កាតូលិក។ អាដវិនទីសម៍តាមមីល្លែរ បានហៅបុរសនិងស្ត្រីឲ្យចាកចេញពីនិកាយទាំងនោះ ពីព្រោះការបន្តស្នាក់នៅក្នុងនិកាយទាំងនោះ មានន័យថា ជាសេចក្តីស្លាប់ខាងវិញ្ញាណ និងអស់កល្បជានិច្ច។ ហោរាក្លែងក្លាយនៃបេថែល តំណាងឲ្យប្រព័ន្ធសាសនាដែលយេរ៉ូបោមបានបង្កើតឡើងនៅបេថែល។ នោះជាប្រព័ន្ធមួយដែលបានតាំងរូបឲ្យសត្វសាហាវ ហើយសត្វសាហាវដែលត្រូវបានចម្លងតាម គឺជាសត្វសាហាវនៃសាសនាកាតូលិក។ ពួកប្រូតេស្តង់បានបន្តកំណត់អត្តសញ្ញាណខ្លួនថាជាប្រូតេស្តង់ ប៉ុន្តែពួកគេក៏បានបន្តគោរពថ្ងៃព្រះអាទិត្យជាថ្ងៃថ្វាយបង្គំផងដែរ ដែលនោះគឺជាសញ្ញាសម្គាល់នៃអំណាចរបស់សាសនាកាតូលិក។

The Protestants claim to be Protestants, though the only definition of Protestant is to protest Rome, and in so doing their profession is an image of the Roman church, for she professes to be a Christian institution, though she has no biblical justification for the claim. Her claim is based upon the empty authority of tradition and custom, which is the same false authority Protestantism employs as they claim to be Protestants. It is the same logic that had blinded Seventh-day Adventists to believe that as Laodiceans, they are still in a secure covenant relationship. It is the same false authority that ancient Israel proclaimed when they stated, “The temple of the Lord, the temple of the Lord are we.”

Les protestants prétendent être protestants, alors que la seule définition d’un protestant est de protester contre Rome, et ce faisant leur profession constitue une image de l’Église romaine, car elle se déclare être une institution chrétienne, bien qu’elle ne possède aucune justification biblique à cette prétention. Sa prétention repose sur l’autorité vide de la tradition et de la coutume, qui est la même fausse autorité à laquelle le protestantisme recourt lorsqu’il prétend être protestant. C’est la même logique qui a aveuglé les adventistes du septième jour, au point de croire qu’en tant que Laodicéens, ils sont encore dans une relation d’alliance sûre. C’est la même fausse autorité qu’invoquait l’ancien Israël lorsqu’il déclarait : « Le temple de l’Éternel, le temple de l’Éternel, c’est nous. »

> “The warning was not heeded by the Jewish people. They forgot God, and lost sight of their high privilege as His representatives. The blessings they had received brought no blessing to the world. All their advantages were appropriated for their own glorification. They robbed God of the service He required of them, and they robbed their fellow men of religious guidance and a holy example. Like the inhabitants of the antediluvian world, they followed out every imagination of their evil hearts. Thus they made sacred things appear a farce, saying, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, are these’ (Jeremiah 7:4), while at the same time they were misrepresenting God’s character, dishonoring His name, and polluting His sanctuary.

> Avertizarea nu a fost luată în seamă de poporul iudeu. Ei L-au uitat pe Dumnezeu și au pierdut din vedere înaltul lor privilegiu de a fi reprezentanții Săi. Binecuvântările pe care le primiseră nu au adus nicio binecuvântare lumii. Toate avantajele lor au fost însușite pentru propria lor glorificare. L-au lipsit pe Dumnezeu de slujirea pe care El o cerea de la ei și i-au lipsit pe semenii lor de îndrumare religioasă și de un exemplu sfânt. Asemenea locuitorilor lumii antediluviene, au urmat toate închipuirile inimii lor rele. Astfel au făcut ca lucrurile sfinte să pară o farsă, zicând: „Templul Domnului, templul Domnului, acestea sunt” (Ieremia 7:4), în timp ce, în același timp, denaturau caracterul lui Dumnezeu, dezonorau Numele Său și Îi pângăreau sanctuarul.

> “The husbandmen who had been placed in charge of the Lord’s vineyard were untrue to their trust. The priests and teachers were not faithful instructors of the people. They did not keep before them the goodness and mercy of God and His claim to their love and service. These husbandmen sought their own glory. They desired to appropriate the fruits of the vineyard. It was their study to attract attention and homage to themselves.” Christ’s Object Lessons, 292.

> „Podgorenii, care fuseseră puși în grija viei Domnului, au fost necredincioși încredințării lor. Preoții și învățătorii nu au fost îndrumători credincioși ai poporului. Ei nu au ținut înaintea lor bunătatea și îndurarea lui Dumnezeu și nici dreptul Său la dragostea și slujirea lor. Acești podgoreni au căutat propria lor slavă. Ei au dorit să-și însușească roadele viei. Preocuparea lor a fost să atragă asupra lor înșiși atenția și omagiul.” Parabolele Domnului Hristos, 292.

In 1863 the movement of the Millerites ended, but it had ceased to be a movement of Philadelphians in 1856. The rejection of the message of Moses (the “seven times”), that was presented by Elijah (William Miller) was rejected, and the rejection was based upon the methodology of the lying prophet of Bethel. 1863 was the end of sixty-five years that had began in 1798, and was the end of the prophecy of Isaiah chapter seven.

În 1863, mișcarea milleriților s-a încheiat, însă ea încetase să mai fie o mișcare a filadelfienilor încă din 1856. Respingerea soliei lui Moise („șapte vremi”), care a fost prezentată de Ilie (William Miller), a fost respinsă, iar această respingere s-a întemeiat pe metodologia profetului mincinos din Betel. Anul 1863 a marcat sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani care începuseră în 1798 și a fost sfârșitul profeției din capitolul șapte al cărții lui Isaia.

> And it came to pass in the days of Ahaz the son of Jotham, the son of Uzziah, king of Judah, that Rezin the king of Syria, and Pekah the son of Remaliah, king of Israel, went up toward Jerusalem to war against it, but could not prevail against it. And it was told the house of David, saying, Syria is confederate with Ephraim. And his heart was moved, and the heart of his people, as the trees of the wood are moved with the wind. Then said the Lord unto Isaiah, Go forth now to meet Ahaz, thou, and Shearjashub thy son, at the end of the conduit of the upper pool in the highway of the fuller’s field; And say unto him, Take heed, and be quiet; fear not, neither be fainthearted for the two tails of these smoking firebrands, for the fierce anger of Rezin with Syria, and of the son of Remaliah. Because Syria, Ephraim, and the son of Remaliah, have taken evil counsel against thee, saying, Let us go up against Judah, and vex it, and let us make a breach therein for us, and set a king in the midst of it, even the son of Tabeal: Thus saith the Lord God, It shall not stand, neither shall it come to pass. For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:1–9.

> Și s-a întâmplat, în zilele lui Ahaz, fiul lui Iotam, fiul lui Ozia, împăratul lui Iuda, că Rețin, împăratul Siriei, și Pecah, fiul lui Remalia, împăratul lui Israel, s-au suit împotriva Ierusalimului ca să lupte împotriva lui, dar n-au putut să-l biruiască. Și s-a dat de știre casei lui David, zicându-se: Siria s-a unit cu Efraim. Atunci i s-a clătinat inima lui și inima poporului său, cum se clatină copacii pădurii de vânt. Atunci Domnul i-a zis lui Isaia: Ieși acum înaintea lui Ahaz, tu și Șear-Iașub, fiul tău, la capătul canalului iazului de sus, pe drumul ogorului nălbitorului; și spune-i: Ia seama și stai liniștit; nu te teme și nu ți se înmoaie inima din pricina acestor două capete de tăciuni fumegânzi, din pricina mâniei aprinse a lui Rețin și a Siriei, și a fiului lui Remalia. Pentru că Siria, Efraim și fiul lui Remalia au pus la cale răul împotriva ta, zicând: Să ne suim împotriva lui Iuda, să-l tulburăm, să facem o spărtură în el pentru noi și să punem împărat în mijlocul lui, și anume pe fiul lui Tabeel. Așa zice Domnul Dumnezeu: Așa ceva nu va dăinui și nu se va întâmpla. Căci capul Siriei este Damascul, și capul Damascului este Rețin; și peste șaizeci și cinci de ani, Efraim va fi zdrobit, ca să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, și capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți rămâne statornici. Isaia 7:1–9.

The sixty-five-year prophecy of verse eight, identifies that “within” the period of sixty-five years the northern kingdom of the ten tribes would be taken into captivity. The vision was recorded in the year 742 BC, and nineteen years later in 723 BC, Ephraim was scattered and taken into captivity by the Assyrians. In 677 BC, at the end of the sixty-five years king Manasseh was captured and carried into Babylon. The starting point in 742 BC, marks a civil war between the northern kingdom and the southern kingdoms of Israel, just as 1863, marks the very center of the Civil War in the United States between the North and South. The prophecy was proclaimed by Isaiah in the literal glorious land (Judah), and the prophecy of 1863 was fulfilled in the spiritual glorious land (the United States).

Profeția de șaizeci și cinci de ani din versetul opt arată că „înăuntrul” perioadei de șaizeci și cinci de ani împărăția de nord a celor zece seminții avea să fie dusă în robie. Viziunea a fost consemnată în anul 742 î.Hr., iar nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., Efraim a fost risipit și dus în captivitate de asirieni. În 677 î.Hr., la sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani, împăratul Manase a fost capturat și dus la Babilon. Punctul de început, în 742 î.Hr., marchează un război civil între împărăția de nord și împărăția de sud ale lui Israel, tot așa cum 1863 marchează chiar centrul Războiului Civil din Statele Unite între Nord și Sud. Profeția a fost rostită de Isaia în țara literală glorioasă (Iuda), iar profeția din 1863 s-a împlinit în țara spirituală glorioasă (Statele Unite).

There are three waymarks within the sixty-five-year prophecy. The civil war of 742 BC, is followed in nineteen years by the scattering of the northern kingdom, in 723 BC. At the end of the sixty-five years the southern kingdom was scattered. The prophecy, including its beginning and ending, represents both “indignations” of God against the northern and southern kingdoms, and those two indignations are preceded by nineteen years at their starting points, and then followed by another nineteen years that follow their fulfillments.

În cadrul profeției de șaizeci și cinci de ani există trei repere. Războiul civil din 742 î.Hr. este urmat, după nouăsprezece ani, de împrăștierea împărăției de nord, în 723 î.Hr. La sfârșitul celor șaizeci și cinci de ani, împărăția de sud a fost împrăștiată. Profeția, inclusiv începutul și sfârșitul ei, reprezintă ambele „indignări” ale lui Dumnezeu împotriva împărățiilor de nord și de sud, iar aceste două indignări sunt precedate, la punctele lor de început, de nouăsprezece ani, și apoi urmate de alți nouăsprezece ani care urmează împlinirii lor.

The entire chiastic structure identifies a period of civil war between north and south that marks the beginning and ending. In the midst of the beginning and ending the two antagonists of the civil war were both carried into slavery, and in the sixty-five years that they are gathered out of their mutually scattered condition of slavery into one nation, they arrive at 1863, which is the date of the Emancipation Proclamation that freed the slaves. The prophecy of a civil war in literal Judah concludes at the civil war in spiritual Judah, for Jesus always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing, for He is Alpha and Omega.

Întreaga structură chiastică identifică o perioadă de război civil între nord și sud, care marchează începutul și sfârșitul. În mijlocul începutului și al sfârșitului, cei doi antagoniști ai războiului civil au fost amândoi duși în robie, iar în cei șaizeci și cinci de ani în care sunt adunați din starea lor de robie, în care fuseseră împrăștiați unul față de celălalt, într-o singură națiune, ei ajung la 1863, care este data Proclamației de Emancipare ce i-a eliberat pe sclavi. Profeția unui război civil în Iuda literală se încheie cu războiul civil din Iuda spirituală, căci Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul unui lucru prin începutul acelui lucru, pentru că El este Alfa și Omega.

The history of 1863 was represented by the history of 742 BC, when the prophet Isaiah, along with his son, delivered a message to the wicked king of Judah (Ahaz). 742 BC in the passage is represented by the testimony of king Ahaz, who was king of Judah and who had shut down God’s sanctuary service and had his high priest erect a model of a Syrian temple in the very precincts of God’s earthly sanctuary.

Istoria anului 1863 a fost reprezentată prin istoria anului 742 î.Hr., când profetul Isaia, împreună cu fiul său, a transmis un mesaj împăratului nelegiuit al lui Iuda (Ahaz). Anul 742 î.Hr. din pasaj este reprezentat prin mărturia împăratului Ahaz, care era împărat al lui Iuda, care suspendase slujba sanctuarului lui Dumnezeu și îl pusese pe marele său preot să ridice un model al unui templu sirian chiar în incinta sanctuarului pământesc al lui Dumnezeu.

In the history of wicked king Ahaz (marked as 742 BC by the prophecy of Isaiah), the leader of Jerusalem introduced the worship of paganism (Catholicism) into God’s church, just as Laodicean Adventism returned to the methodology of apostate Protestantism to discard the message of Moses that had been delivered by Elijah. In 742 BC, Isaiah confronted the wicked king of Judah at the end of the conduit of the upper pool, by the fuller’s field, and he brought his son with him when he did. His son’s name was a sign, and when the prophet from Judah confronted king Jeroboam, he also gave him a sign.

În istoria împăratului nelegiuit Ahaz (marcată în anul 742 î.Hr. de profeția lui Isaia), conducătorul Ierusalimului a introdus în biserica lui Dumnezeu închinarea păgânismului (catolicismului), întocmai cum adventismul laodicean s-a întors la metodologia protestantismului apostat pentru a lepăda solia lui Moise care fusese vestită de Ilie. În anul 742 î.Hr., Isaia l-a confruntat pe nelegiuitul împărat al lui Iuda la capătul canalului iazului de sus, lângă ogorul nălbitorului, și și-a adus cu sine fiul când a făcut aceasta. Numele fiului său era un semn, iar când profetul din Iuda l-a confruntat pe împăratul Ieroboam, i-a dat și lui un semn.

> Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:18.

> Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem spre semne și spre minuni în Israel, de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Isaia 8:18.

The name of Isaiah’s son “Shearjashub,” means “a remnant shall return.” Those that “return” who make up the remnant, are those who wait for the Lord during the tarrying time.

Името на сина на Исая, „Шеар-Яшув“, означава „остатък ще се върне“. Онези, които „се връщат“ и съставляват остатъка, са тези, които чакат Господа по време на забавянето.

> And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. Isaiah 8:17, 18.

> Și voi aștepta pe Domnul, care Își ascunde fața de casa lui Iacov, și îmi voi pune nădejdea în El. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem semne și minuni în Israel, de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Isaia 8:17, 18.

When Isaiah interacts with wicked king Ahaz in 742 BC, he represents those who have “waited,” for all the prophets are speaking of the last days, and those who “wait” in the last days are those who have suffered the first disappointment. Jeremiah thought God had lied, and withheld the rain, and Isaiah thinks God has hidden “his face from the house of Jacob,” but Isaiah determines that he will wait, and look for the Lord, which represents the “wise” during the tarrying time of the vision. Those that did return and separate the precious from the vile, who were to become God’s mouthpiece were sealed, and therefore contrasted with those who receive the mark of the beast.

Când Isaia interacționează cu regele nelegiuit Ahaz în anul 742 î.Hr., el îi reprezintă pe cei care au „așteptat”, căci toți prorocii vorbesc despre zilele de pe urmă, iar cei care „așteaptă” în zilele de pe urmă sunt aceia care au suferit prima dezamăgire. Ieremia a crezut că Dumnezeu mințise și oprise ploaia, iar Isaia crede că Dumnezeu Și-a ascuns „fața de casa lui Iacov”, însă Isaia hotărăște că va aștepta și Îl va căuta pe Domnul, ceea ce îi reprezintă pe cei „înțelepți” în timpul întârzierii vedeniei. Aceia care s-au întors și au despărțit ce este prețios de ce este de nimic, cei care urmau să devină gura lui Dumnezeu, au fost pecetluiți și, prin urmare, sunt puși în contrast cu cei care primesc semnul fiarei.

> And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken. Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Behold, I and the children whom the Lord hath given me are for signs and for wonders in Israel from the Lord of hosts, which dwelleth in mount Zion. And when they shall say unto you, Seek unto them that have familiar spirits, and unto wizards that peep, and that mutter: should not a people seek unto their God? for the living to the dead? To the law and to the testimony: if they speak not according to this word, it is because there is no light in them. Isaiah 8:16–20.

> Și mulți dintre ei se vor poticni, și vor cădea, și vor fi zdrobiți, și vor fi prinși în cursă, și vor fi luați. Leagă mărturia, pecetluiește legea între ucenicii mei. Și eu voi aștepta pe Domnul, care Își ascunde fața de casa lui Iacov, și voi nădăjdui în El. Iată, eu și copiii pe care mi i-a dat Domnul suntem semne și minuni în Israel de la Domnul oștirilor, care locuiește pe muntele Sionului. Și când vă vor zice: „Căutați la cei ce au duhuri de ghicire și la vrăjitori care șoptesc și bolborosesc”, să nu caute oare un popor la Dumnezeul său? Va întreba el pe cei morți pentru cei vii? La lege și la mărturie! Dacă nu vor vorbi potrivit cuvântului acestuia, este pentru că nu este lumină în ei. Isaia 8:16–20.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Acestea nu sunt cuvintele Sorei White, ci cuvintele Domnului, iar mesagera Sa mi le-a dat ca să vi le transmit vouă. Dumnezeu vă cheamă să nu mai lucrați în dezacord cu El. Multă instruire a fost dată cu privire la oameni care pretind că sunt creștini, în timp ce manifestă atributele lui Satana, împiedicând, în spirit, cuvânt și faptă, înaintarea adevărului și urmând cu siguranță calea pe care Satana îi conduce. În împietrirea inimii lor, ei și-au însușit o autoritate care nu le aparține nicidecum și pe care nu ar trebui să o exercite. Zice marele Învățător: «Voi răsturna, voi răsturna, voi răsturna». Oamenii spun în Battle Creek: «Templul Domnului, templul Domnului suntem noi», dar ei folosesc foc obișnuit. Inimile lor nu sunt înmuiate și supuse prin harul lui Dumnezeu.” Manuscript Releases, volumul 13, 222.

Back to Articles