Article

# Panium - Number Six

Panium - Numărul șase

Prophetic Waymarks in Daniel 11: The Collapse of the USSR, the Sunday Law, and the Rise of Modern Rome

Repere profetice în Daniel 11: Prăbușirea URSS, Legea Duminicală și ascensiunea Romei moderne

Author

Jeff Pippenger

Published

March 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

With the collapse of the USSR in 1989 verse forty of Daniel eleven was fulfilled. Verse forty-one is the Sunday law in the United States, as is verse sixteen. From 1989 until the Sunday law in the United States verse forty is empty. The collapse of the USSR in 1989 was also identified in verse ten of Daniel eleven, that was initially fulfilled by Antiochus Magnus.

Od momentu upadku ZSRR w 1989 roku wypełnił się czterdziesty werset jedenastego rozdziału Księgi Daniela. Werset czterdziesty pierwszy oznacza ustawę niedzielną w Stanach Zjednoczonych, podobnie jak werset szesnasty. Od 1989 roku aż do ustawy niedzielnej w Stanach Zjednoczonych werset czterdziesty pozostaje pusty. Upadek ZSRR w 1989 roku został także wskazany w dziesiątym wersecie jedenastego rozdziału Księgi Daniela, który początkowo wypełnił się w osobie Antiocha Wielkiego.

Antiochus III Magnus the Seleucid “king of the north,” ruled from 223–187 BC and sought to reclaim territories lost to the Ptolemies (the “king of the south”) after the Third Syrian War (246–241 BC). His campaign in the Fourth Syrian War (219–217 BC) aimed to retake Coele-Syria, Phoenicia, and Palestine. In 219 BC Antiochus marched south, capturing Seleucia-in-Pieria, Tyre, and Ptolemais (Acre), regaining coastal strongholds. In 218 BC he advanced further, taking Philadelphia (Amman) and pressing toward Egypt’s frontier, intent on reclaiming lost Seleucid lands down to Gaza. Antiochus halted his march in 218 BC, consolidating gains and preparing for a decisive push. Ptolemy IV Philopator, the Ptolemaic king, mustered an army to meet him, bolstered by Egyptian troops. Verse ten of Daniel eleven sets forth this movement of Antiochus, thus prefiguring the collapse of the USSR in 1989, and typifying verse forty.

Антиох III Великий, Селевкидският „цар на север“, управляваше от 223–187 г. пр. Хр. и се стремеше да си възвърне териториите, загубени от Птолемеите („царя на юг“) след Третата сирийска война (246–241 г. пр. Хр.). Неговият поход в Четвъртата сирийска война (219–217 г. пр. Хр.) имаше за цел да си върне Койле-Сирия, Финикия и Палестина. През 219 г. пр. Хр. Антиох потегли на юг, превземайки Селевкия Пиерия, Тир и Птолемаида (Акра), като си възвърна крайбрежните крепости. През 218 г. пр. Хр. той напредна още повече, като превзе Филаделфия (Аман) и настъпи към границата на Египет, с намерение да си върне изгубените селевкидски земи чак до Газа. Антиох прекрати похода си през 218 г. пр. Хр., като затвърди завоеванията си и се подготви за решителен тласък. Птолемей IV Филопатор, птолемеевият цар, събра войска, за да го посрещне, подсилена с египетски части. Десети стих на единадесета глава от Даниил представя това движение на Антиох, като по този начин предизобразява разпадането на СССР през 1989 г. и служи като прообраз на четиридесети стих.

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress. Daniel 11:10.

> Dar fiii lui se vor ridica și vor aduna o mulțime de mari oștiri; și unul va veni negreșit, va năvăli și va trece mai departe; apoi se va întoarce și se va aprinde din nou, până la cetățuia lui. Daniel 11:10.

When the king of the north in verse forty “overflows and passes over” it aligns with verse ten’s king of the north “overflowing and passing through.” In both verses it is the identical Hebrew words, that are simply translated a little differently. It is the same expression as found in Isaiah 8:8.

Când împăratul de la miazănoapte din versetul patruzeci „se revarsă și trece mai departe”, aceasta corespunde împăratului de la miazănoapte din versetul zece, care „se revarsă și trece prin”. În ambele versete este vorba despre aceleași cuvinte ebraice, care sunt doar traduse puțin diferit. Este aceeași expresie care se găsește în Isaia 8:8.

> And he shall pass through Judah; he shall overflow and go over, he shall reach even to the neck; and the stretching out of his wings shall fill the breadth of thy land, O Immanuel. Isaiah 8:8.

> Și el va trece prin Iuda; va năvăli și va trece peste, va ajunge până la gât; și întinderea aripilor lui va umple lățimea țării tale, o, Emanuel. Isaia 8:8.

Each of the three verses is identifying a southern king being defeated by a northern king. Antiochus the northern king prevails over Ptolemy the southern king, just as Sennacherib prevailed over Judah the southern king, and just as the king of the north in verse forty swept away the USSR in 1989. Three verses along with the three historical fulfillments of those verses, identify the “time of the end” in 1989. Thus, verse ten is 1989 and verse sixteen is the Sunday law in the United States, as is verse forty-one.

Fiecare dintre cele trei versete identifică un împărat de la miazăzi care este înfrânt de un împărat de la miazănoapte. Antiohus, împăratul de la miazănoapte, biruiește asupra lui Ptolemeu, împăratul de la miazăzi, așa cum Sanherib a biruit asupra lui Iuda, împăratul de la miazăzi, și așa cum împăratul de la miazănoapte din versetul patruzeci a măturat URSS-ul în 1989. Trei versete, împreună cu cele trei împliniri istorice ale acestor versete, identifică „vremea sfârșitului” în 1989. Astfel, versetul zece este 1989, iar versetul șaisprezece este legea duminicală în Statele Unite, după cum este și versetul patruzeci și unu.

Verses eleven through fifteen is a line of Scripture, which also has a historical fulfillment that identifies specific prophetic waymarks within the hidden history of verse forty. Before the Sunday law in the United States, but after 1989 the battle of Raphia and its aftermath is set forth in verses eleven and twelve, and the battle of Panium is set forth in verses thirteen to fifteen.

Versetele unsprezece până la cincisprezece constituie un pasaj al Scripturii care are, de asemenea, o împlinire istorică ce identifică repere profetice specifice în cadrul istoriei ascunse a versetului patruzeci. Înainte de legea duminicală din Statele Unite, dar după 1989, bătălia de la Rafia și urmările ei sunt prezentate în versetele unsprezece și doisprezece, iar bătălia de la Panium este prezentată în versetele treisprezece până la cincisprezece.

The Sunday law is the time appointed; for it is there that the deadly wound of the papacy is healed, and the pope returns to the throne of the earth. That empowerment was typified by the enthronement of the papacy in 538, and by the enthronement of pagan Rome at the battle of Actium. Once prophetically enthroned pagan Rome ruled supremely for 360 years. Once the papacy was enthroned in 538, she ruled supremely for twelve hundred and sixty years. Once the deadly wound is healed at the Sunday law the papacy will rule supremely for a symbolic 42 months.

Legea duminicală este timpul rânduit; căci atunci rana de moarte a papalității este vindecată, iar papa se întoarce pe tronul pământului. Acea împuternicire a fost prefigurată prin întronarea papalității în 538 și prin întronarea Romei păgâne la bătălia de la Actium. Odată întronată în sens profetic, Roma păgână a domnit în mod suveran timp de 360 de ani. Odată ce papalitatea a fost întronată în 538, ea a domnit în mod suveran timp de o mie două sute șaizeci de ani. Odată ce rana de moarte este vindecată la legea duminicală, papalitatea va domni în mod suveran timp de 42 de luni simbolice.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. And they worshipped the dragon which gave power unto the beast: and they worshipped the beast, saying, Who is like unto the beast? who is able to make war with him? And there was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies; and power was given unto him to continue forty and two months. Revelation 13:3–5.

> Și am văzut unul dintre capetele lui ca și cum ar fi fost rănit de moarte; și rana lui de moarte a fost vindecată; și tot pământul se mira după fiară. Și s-au închinat balaurului, care a dat putere fiarei; și s-au închinat fiarei, zicând: Cine este ca fiara? și cine poate să facă război cu ea? Și i s-a dat o gură care rostea lucruri mari și hule; și i s-a dat putere să lucreze patruzeci și două de luni. Apocalipsa 13:3–5.

Verse 27 says “both” of these kings:

Versetul 27 spune „amândoi” despre acești împărați:

> And both these kings’ hearts shall be to do mischief, and they shall speak lies at one table; but it shall not prosper: for yet the end shall be at the time appointed. Daniel 11:27.

> Și inima acestor doi împărați va fi pusă pe a face răul și vor grăi minciuni la aceeași masă; dar aceasta nu va izbuti, căci sfârșitul va fi tot la vremea hotărâtă. Daniel 11:27.

The two kings in verse twenty-seven are the kings in the previous two verses who thereafter fought the battle of Actium.

Cei doi împărați din versetul douăzeci și șapte sunt împărații din cele două versete precedente, care ulterior au purtat bătălia de la Actium.

> And he shall stir up his power and his courage against the king of the south with a great army; and the king of the south shall be stirred up to battle with a very great and mighty army; but he shall not stand: for they shall forecast devices against him. Yea, they that feed of the portion of his meat shall destroy him, and his army shall overflow: and many shall fall down slain. Daniel 11:25, 26.

> I on će podići svoju silu i svoju hrabrost protiv cara juga s velikom vojskom; a car juga bit će potaknut na boj s vojskom vrlo velikom i silnom; ali neće opstati, jer će skovati naume protiv njega. Da, oni koji jedu od dijela njegova jela uništit će ga, i njegova će vojska poplaviti; i mnogi će pasti pobijeni. Daniel 11:25, 26.

Verse twenty-seven therefore creates an anomaly that needs to be understood before we proceed. In verse twenty-four the “time” represents a 360-year period beginning at the battle of Actium and concluding at the appointed time in the year 330.

Așadar, versetul douăzeci și șapte creează o anomalie care trebuie înțeleasă înainte de a continua. În versetul douăzeci și patru, „vremea” reprezintă o perioadă de 360 de ani, începând cu bătălia de la Actium și încheindu-se la vremea hotărâtă, în anul 330.

The king of the south in the battle was Cleopatra, who was in an alliance with Marc Antony. Octavius was the king of the north who would defeat them both. At the time appointed (31 BC) the two kings who had previously sat down at one table and told lies to one another would confront each other at the battle of Actium.

Regele din sud, în luptă, era Cleopatra, care se afla într-o alianță cu Marc Antoniu. Octavius era regele din nord, care avea să-i înfrângă pe amândoi. La vremea hotărâtă (31 î.Hr.), cei doi regi, care mai înainte șezuseră la aceeași masă și își spuseseră minciuni unul altuia, aveau să se înfrunte în bătălia de la Actium.

The two kings at the table align with the history of the battle of Panium (verses 13 through 15), where there was an alliance of Antiochus Magnus and Phillip of Macedon. That historical alliance corresponds with the symbolic alliance represented in the name of Panium in the time of Christ—Caesarea Philippi. The alliance is also represented in verse forty when the USSR is swept away in 1989 through an alliance between Reagan and pope John Paul II. The two kings tell lies to each other before 31 BC, which aligns with the Sunday law in the United States, and therefore their lies occur before verse sixteen, during the history represented by verses thirteen to fifteen which were fulfilled at the battle of Panium seventeen years after the battle of Raphia, and one hundred and thirty-seven years before Pompey conquered Jerusalem in fulfillment of verse sixteen.

Cei doi împărați la masă se aliniază cu istoria bătăliei de la Panium (versetele 13 până la 15), unde a existat o alianță între Antiohus Magnus și Filip al Macedoniei. Acea alianță istorică corespunde cu alianța simbolică reprezentată în numele Paniumului din vremea lui Hristos—Cezareea lui Filip. Alianța este reprezentată și în versetul patruzeci, când URSS este măturată în 1989 printr-o alianță între Reagan și papa Ioan Paul al II-lea. Cei doi împărați își spun minciuni unul altuia înainte de anul 31 î.Hr., ceea ce se aliniază cu legea duminicală din Statele Unite și, prin urmare, minciunile lor au loc înainte de versetul șaisprezece, în timpul istoriei reprezentate de versetele treisprezece până la cincisprezece, care s-au împlinit la bătălia de la Panium la șaptesprezece ani după bătălia de la Rafia și cu o sută treizeci și șapte de ani înainte ca Pompei să cucerească Ierusalimul în împlinirea versetului șaisprezece.

In verse twenty-eight Octavius, the victor over both Cleopatra (the king of the south) and Marc Antony, “returns into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land.” Uriah Smith identifies these two victories as Actium in 31 BC and the destruction of Jerusalem in 70 AD. Verse twenty-eight is therefore identifying a history which begins at the battle of Actium, which is the beginning of the 360 years and the destruction of Jerusalem in 70 AD.

În versetul douăzeci și opt, Octavius, biruitorul atât asupra Cleopatrei (împăratul de la miazăzi), cât și asupra lui Marc Antoniu, „se va întoarce în țara sa cu mari bogății; și inima lui va fi împotriva legământului celui sfânt; va face mari isprăvi și se va întoarce în țara sa.” Uriah Smith identifică aceste două biruințe ca fiind Actium, în anul 31 î.Hr., și distrugerea Ierusalimului, în anul 70 d.Hr. Prin urmare, versetul douăzeci și opt identifică o istorie care începe cu bătălia de la Actium, care este începutul celor 360 de ani, și cu distrugerea Ierusalimului în anul 70 d.Hr.

> Then shall he return into his land with great riches; and his heart shall be against the holy covenant; and he shall do exploits, and return to his own land. Daniel 11:28.

> Apoi se va întoarce în țara sa cu mari bogății; și inima lui va fi împotriva sfântului legământ; și va săvârși mari isprăvi, apoi se va întoarce în țara sa. Daniel 11:28.

The last phrase of verse twenty-four (even for a time) onward represents a historical line which began in 31 BC and concludes in the last phrase of verse thirty-one (shall place the abomination that maketh desolate) which was fulfilled in 538. The line begins with the battle of Actium, which marks the beginning of pagan Rome ruling supremely for three hundred and sixty years. The line ends in 538 with papal Rome beginning to rule supremely for twelve hundred and sixty years. Within the verses and the history which fulfilled the verses the time appointed in 330 represents a division in the history of pagan Rome as the fourth kingdom of Bible prophecy. After the initial period of ruling supremely for three hundred and sixty years, there follows two hundred and eight years of disintegration of the empire in advance of the papacy taking the throne in verse thirty-one in the year 538. In the sequence of those eight verses only verse twenty-seven identifies a historical fulfillment that occurred before the battle of Actium in 31 BC.

A última frase do versículo vinte e quatro (até por um tempo) em diante representa uma linha histórica que começou em 31 a.C. e se conclui na última frase do versículo trinta e um (porão a abominação desoladora), a qual se cumpriu em 538. A linha começa com a batalha de Áccio, que assinala o início de Roma pagã governando supremamente por trezentos e sessenta anos. A linha termina em 538, com Roma papal começando a governar supremamente por mil duzentos e sessenta anos. Dentro dos versículos e da história que cumpriu os versículos, o tempo determinado em 330 representa uma divisão na história de Roma pagã como o quarto reino da profecia bíblica. Após o período inicial de governo supremo por trezentos e sessenta anos, seguem-se duzentos e oito anos de desintegração do império, antes de o papado assumir o trono no versículo trinta e um, no ano 538. Na sequência desses oito versículos, somente o versículo vinte e sete identifica um cumprimento histórico que ocorreu antes da batalha de Áccio em 31 a.C.

Verse twenty-seven identifies a meeting between two kings in advance of the “appointed time” and verse twenty-nine identifies an “appointed time.” Verse twenty-seven’s “appointed time” is the beginning of the three hundred and sixty year period and the “appointed time” of verse twenty-nine is the ending of the three hundred and sixty year period. The beginning and ending represent an “appointed time.”

Versetul douăzeci și șapte identifică o întâlnire între doi împărați înaintea „vremii hotărâte”, iar versetul douăzeci și nouă identifică o „vreme hotărâtă”. „Vremea hotărâtă” din versetul douăzeci și șapte este începutul perioadei de trei sute șaizeci de ani, iar „vremea hotărâtă” din versetul douăzeci și nouă este sfârșitul perioadei de trei sute șaizeci de ani. Începutul și sfârșitul reprezintă o „vreme hotărâtă”.

The empowerment of pagan Rome began when it conquered the third geographical obstacle as represented in Daniel 8:9.

Împuternicirea Romei păgâne a început atunci când a cucerit al treilea obstacol geografic, așa cum este reprezentat în Daniel 8:9.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. Daniel 8:9.

> Și dintr-unul dintre ele a ieșit un corn mic, care a crescut nespus de mare spre miazăzi, spre răsărit și spre țara cea plăcută. Daniel 8:9.

The empowerment began at the battle of Actium, and the subsequent subjection of the king of the south (Egypt) in verse nine of chapter eight.

Împuternicirea a început la bătălia de la Actium și cu supunerea ulterioară a împăratului de la miazăzi (Egipt), din versetul nouă al capitolului opt.

The ending of pagan Rome’s rules as the fourth kingdom of Bible prophecy ended in 538 when papal Rome overcame its third geographical obstacle. The entire five-hundred and sixty-eight year period from the battle of Actium unto 538 begins with pagan Rome conquering it’s third obstacle and becoming the fourth kingdom of Bible prophecy, and it ends when papal Rome conquers it’s third geographical obstacle.

Sfârșitul domniei Romei păgâne ca a patra împărăție a profeției biblice s-a încheiat în anul 538, când Roma papală a biruit al treilea său obstacol geografic. Întreaga perioadă de cinci sute șaizeci și opt de ani, de la bătălia de la Actium până în 538, începe cu Roma păgână cucerindu-și al treilea obstacol și devenind a patra împărăție a profeției biblice și se încheie când Roma papală își cucerește al treilea obstacol geografic.

As the fourth kingdom of Bible prophecy, the history represented identifies two periods, the first when Rome exalts itself followed by a period describing Rome’s fall. The beginning of the first period of exaltation is also the beginning of the entire period pagan Rome ruled as the fourth kingdom of Bible prophecy. The first period of Rome’s exaltation begins and ends with an appointed time, and it also begins with the joining of the northern and southern kingdoms. It ends with the division into an eastern kingdom and a western kingdom. Beginning and ending with an appointed time and the beginning and ending represent the four divisions of Alexander’s kingdom.

În calitate de a patra împărăție a profeției biblice, istoria reprezentată identifică două perioade: prima, când Roma se înalță pe sine, urmată de o perioadă care descrie căderea Romei. Începutul primei perioade de înălțare este și începutul întregii perioade în care Roma păgână a domnit ca a patra împărăție a profeției biblice. Prima perioadă a înălțării Romei începe și se încheie cu un timp hotărât și, de asemenea, începe odată cu unirea împărățiilor de la miazănoapte și de la miazăzi. Ea se încheie cu împărțirea într-o împărăție de răsărit și o împărăție de apus. Începând și încheindu-se cu un timp hotărât, iar începutul și sfârșitul reprezentând cele patru diviziuni ale împărăției lui Alexandru.

The two appointed times of verses twenty-seven and twenty-nine represent a beginning and ending waymark describing the period when Rome rules supremely. At the Sunday law in the United States in fulfillment of verse forty-one and verse sixteen of Daniel eleven the period for modern Rome to rule supremely for forty-two symbolic months begins. The first appointed time of verse twenty-seven is the Sunday law in the United States and the second appointed time represents when the last nation on earth follows the example of the United States and enforces the last Sunday law and in so doing identifies the worldwide enforcement of the idol sabbath.

Cele două vremi hotărâte din versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă reprezintă un reper de început și de sfârșit, care descrie perioada în care Roma domnește în mod suprem. La legea duminicală din Statele Unite, în împlinirea versetului patruzeci și unu și a versetului șaisprezece din Daniel unsprezece, începe perioada în care Roma modernă domnește în mod suprem timp de patruzeci și două de luni simbolice. Prima vreme hotărâtă din versetul douăzeci și șapte este legea duminicală din Statele Unite, iar a doua vreme hotărâtă reprezintă momentul când ultima națiune de pe pământ urmează exemplul Statelor Unite și impune ultima lege duminicală și, făcând astfel, identifică aplicarea la nivel mondial a sabatului idol.

Those two prophetic waymarks are the Sunday law in the United States unto the world Sunday law enforcement, and those two Sunday laws are the two appointed times in verse twenty-seven and twenty-nine. The first appointed time of verse twenty-seven was also typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the papal Sunday law at the Counsel of Orleans in 538 represents the worldwide Sunday law.

Acele două semne profetice de hotar sunt legea duminicală din Statele Unite până la aplicarea la nivel mondial a legii duminicale, iar acele două legi duminicale sunt cele două vremi hotărâte din versetele douăzeci și șapte și douăzeci și nouă. Prima vreme hotărâtă din versetul douăzeci și șapte a fost, de asemenea, prefigurată de legea duminicală a lui Constantin din 321, iar legea duminicală papală de la Conciliul de la Orléans din 538 reprezintă legea duminicală mondială.

In the context of verses thirteen through fifteen the battle of Panium is the history that precedes the Sunday law of verse sixteen. Within that history the meeting of the two kings who lie to each other is fulfilled. Verse thirteen through fifteen are part of the history represented in verses ten through sixteen. The verses identify the fourth Syrian War in verse ten, the battle of Raphia in verse eleven, and the aftermath of that battle in verse twelve. Verses thirteen through fifteen represent the history of the year 200 BC when the battle of Panium was fulfilled, and when pagan Rome represented as the robbers of thy people enter the prophetic narrative.

ในบริบทของข้อสิบสามถึงข้อสิบห้า ยุทธการแห่งปาเนียมคือประวัติศาสตร์ที่มาก่อนกฎวันอาทิตย์ในข้อสิบหก ภายในประวัติศาสตร์นั้น การพบกันของกษัตริย์ทั้งสองผู้มุสาต่อกันก็สำเร็จเป็นจริง ข้อสิบสามถึงข้อสิบห้าเป็นส่วนหนึ่งของประวัติศาสตร์ที่ปรากฏในข้อสิบถึงข้อสิบหก ข้อเหล่านี้ระบุสงครามซีเรียครั้งที่สี่ไว้ในข้อสิบ ยุทธการแห่งราเฟียในข้อสิบเอ็ด และเหตุการณ์ภายหลังยุทธการนั้นในข้อสิบสอง ข้อสิบสามถึงข้อสิบห้าเป็นภาพแทนของประวัติศาสตร์ในปี 200 ก่อนคริสตกาล เมื่อยุทธการแห่งปาเนียมสำเร็จเป็นจริง และเมื่อโรมนอกศาสนาซึ่งถูกแทนด้วยพวกโจรแห่งชนชาติของท่าน ได้เข้าสู่คำพยากรณ์นั้น

Daniel eleven verse forty identifies the collapse of the USSR in 1989 and verse sixteen identifies the Sunday law in the United States. The meeting between two kings who tell lies to one another in advance of the time appointed, which was the battle of Actium, do so within the history of verse forty that follows the time of the end in 1989 and concludes at the Sunday law in the United States. Verse twenty-seven is a waymark in the hidden history of verse forty, occurring after 1989, but before the Sunday law. The “meeting” of verse twenty-seven is a waymark before the empowerment of Rome at the Sunday law. There are several waymarks that lead up to the empowerment of the papacy in 538, and these waymarks also occur before the time appointed. One of those prophetic waymarks is the decree of Justinian in 533, that fulfilled verse thirty’s reference to having “intelligence with those that forsake the covenant.”

Daniel 11:40 identifică prăbușirea URSS în 1989, iar versetul 16 identifică legea duminicală din Statele Unite. Întâlnirea dintre doi împărați care își spun minciuni unul altuia înainte de vremea hotărâtă, care a fost bătălia de la Actium, are loc în cadrul istoriei versetului 40, care urmează după timpul sfârșitului din 1989 și se încheie la legea duminicală din Statele Unite. Versetul 27 este un semn de hotar în istoria ascunsă a versetului 40, având loc după 1989, dar înainte de legea duminicală. „Întâlnirea” din versetul 27 este un semn de hotar înaintea împuternicirii Romei la legea duminicală. Există mai multe semne de hotar care conduc până la împuternicirea papalității în 538, iar aceste semne de hotar au loc, de asemenea, înainte de vremea hotărâtă. Unul dintre aceste semne de hotar profetice este decretul lui Iustinian din 533, care a împlinit referirea din versetul 30 la „înțelegerea cu cei ce părăsesc legământul”.

The other waymarks that lead to the time appointed in the history of pagan Rome are the year 330 when pagan Rome cast down and simultaneously gave the “seat,” to the papal power. In 496 Clovis gave his “power” to the papacy. In fulfillment of Daniel seven pagan Rome removed “three horns” for the papacy, the last being the removal of the Ostrogoths from the city of Rome in 538. In 508 the religion of paganism was set aside as the legal religion of the realm and was replaced with Catholicism. 538 represents the Sunday law of verse forty-one, and 496 represents 1989 when Reagan as with Clovis dedicated his power to the pope of Rome. The year 330 identifies the Sunday law, for it is there that the papacy returns to the seat of authority.

Celelalte repere profetice care conduc la vremea hotărâtă în istoria Romei păgâne sunt anul 330, când Roma păgână a doborât și, în același timp, a dat puterii papale „scaunul”; în 496, Clovis și-a dat „puterea” papalității. În împlinirea capitolului șapte din Daniel, Roma păgână a înlăturat „trei coarne” pentru papalitate, ultimul fiind îndepărtarea ostrogoților din cetatea Romei în 538. În 508, religia păgânismului a fost pusă deoparte ca religie legală a imperiului și a fost înlocuită cu catolicismul. Anul 538 reprezintă legea duminicală din versetul patruzeci și unu, iar 496 reprezintă anul 1989, când Reagan, asemenea lui Clovis, și-a dedicat puterea papei Romei. Anul 330 identifică legea duminicală, căci acolo papalitatea se întoarce la scaunul autorității.

This identifies that both 538 and 330 represent the time appointed, which is verses sixteen and forty-one. 496 represents 1989 fulfilled verse ten and verse forty in Daniel eleven and Isaiah 8:8. 508 identifies when the religion of the realm is set aside for Catholicism. Beginning with Clovis in 496 through 508, a progressive removal and replacement of the legal religion of the realm was illustrated. In the history beginning in 330 a progressive demise of Western Rome is represented by the first four trumpets, thus identifying progressive destruction that begins at the Sunday law in the United States.

Ibi biranga ko byombi 538 na 330 bigereranya igihe cyagenwe, ari cyo mirongo ya cumi n’itandatu n’iya mirongo ine n’umwe. 496 bigereranya 1989, hasohoye umurongo wa cumi n’uwa mirongo ine muri Daniyeli cumi n’umwe no muri Yesaya 8:8. 508 biranga igihe idini ry’ubwami ryashyizwe ku ruhande kugira ngo hasimburwe Gatolika. Guhera kuri Clovis mu 496 kugeza mu 508, herekanywe ikurwaho rikomeza buhoro buhoro n’isimburwa ry’idini ryemewe n’amategeko ry’ubwami. Mu mateka atangirira mu 330, ugusenyuka kugenda gukomeza kwa Roma y’Iburengerazuba kugereranywa n’amakondera ane ya mbere, bityo bikagaragaza ukurimbuka kugenda gukomeza gutangira ku itegeko ryo ku cyumweru muri Leta Zunze Ubumwe za Amerika.

The progressive fall of pagan Rome following Constantine’s Sunday law in 321 illustrates the fall of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy that arrives at the Sunday law. Then the four trumpet judgments are brought upon the United States as Sister White has identified when she states that “national apostacy will be followed by national ruin.” Ezekiel adds witness to a fourfold punishment.

Căderea progresivă a Romei păgâne după legea duminicală a lui Constantin din anul 321 ilustrează căderea Statelor Unite ca a șasea împărăție a profeției biblice, care ajunge la legea duminicală. Apoi, asupra Statelor Unite sunt aduse cele patru judecăți ale trâmbițelor, așa cum le-a identificat Sora White când afirmă că „apostazia națională va fi urmată de ruină națională”. Ezechiel adaugă mărturie despre o pedeapsă întreită în patru feluri.

> The word of the Lord came again to me, saying, Son of man, when the land sinneth against me by trespassing grievously, then will I stretch out mine hand upon it, and will break the staff of the bread thereof, and will send famine upon it, and will cut off man and beast from it: Though these three men, Noah, Daniel, and Job, were in it, they should deliver but their own souls by their righteousness, saith the Lord God. If I cause noisome beasts to pass through the land, and they spoil it, so that it be desolate, that no man may pass through because of the beasts: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters; they only shall be delivered, but the land shall be desolate. Or if I bring a sword upon that land, and say, Sword, go through the land; so that I cut off man and beast from it: Though these three men were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither sons nor daughters, but they only shall be delivered themselves. Or if I send a pestilence into that land, and pour out my fury upon it in blood, to cut off from it man and beast: Though Noah, Daniel, and Job, were in it, as I live, saith the Lord God, they shall deliver neither son nor daughter; they shall but deliver their own souls by their righteousness. For thus saith the Lord God; How much more when I send my four sore judgments upon Jerusalem, the sword, and the famine, and the noisome beast, and the pestilence, to cut off from it man and beast? Yet, behold, therein shall be left a remnant that shall be brought forth, both sons and daughters: behold, they shall come forth unto you, and ye shall see their way and their doings: and ye shall be comforted concerning the evil that I have brought upon Jerusalem, even concerning all that I have brought upon it. And they shall comfort you, when ye see their ways and their doings: and ye shall know that I have not done without cause all that I have done in it, saith the Lord God. Ezekiel 14:12–23.

> Și cuvântul Domnului a venit din nou la mine, zicând: Fiul omului, când țara păcătuiește împotriva Mea prin nelegiuire grea, atunci Îmi voi întinde mâna împotriva ei, îi voi frânge toiagul pâinii, voi trimite foamete asupra ei și voi nimici din ea om și dobitoc. Chiar dacă acești trei oameni, Noe, Daniel și Iov, ar fi în ea, ei și-ar scăpa numai sufletele lor prin dreptatea lor, zice Domnul Dumnezeu. Dacă voi face să treacă prin țară fiare sălbatice primejdioase și ele o vor pustii, astfel încât să ajungă o pustietate prin care nimeni să nu poată trece din pricina fiarelor, chiar dacă acești trei oameni ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, ei nu vor scăpa nici fii, nici fiice; numai ei vor fi scăpați, dar țara va fi pustiită. Sau dacă voi aduce sabia asupra acelei țări și voi zice: Sabie, treci prin țară! astfel încât voi nimici din ea om și dobitoc, chiar dacă acești trei oameni ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, ei nu vor scăpa nici fii, nici fiice, ci numai ei înșiși vor fi scăpați. Sau dacă voi trimite ciumă în țara aceea și Îmi voi vărsa urgia asupra ei în sânge, ca să nimicesc din ea om și dobitoc, chiar dacă Noe, Daniel și Iov ar fi în ea, pe viața Mea, zice Domnul Dumnezeu, ei nu vor scăpa nici fiu, nici fiică; ci își vor scăpa numai sufletele lor prin dreptatea lor. Căci așa zice Domnul Dumnezeu: Cu cât mai mult când voi trimite asupra Ierusalimului cele patru judecăți cumplite ale Mele: sabia, foametea, fiara sălbatică și ciuma, ca să nimicesc din el om și dobitoc! Totuși, iată, în el va rămâne o rămășiță care va fi scoasă afară, fii și fiice; iată, ei vor ieși la voi și le veți vedea calea și faptele; și vă veți mângâia cu privire la răul pe care l-am adus asupra Ierusalimului, da, cu privire la tot ce am adus asupra lui. Ei vă vor mângâia când veți vedea căile și faptele lor; și veți cunoaște că n-am făcut fără temei tot ce am făcut în el, zice Domnul Dumnezeu. Ezechiel 14:12–23.

We will continue these considerations in the next article.

Vom continua aceste considerații în articolul următor.

Back to Articles