Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Two

Cartea lui Daniel – Numărul douăzeci și doi

Unveiling the Prophetic Debate: The Methodology of the Latter Rain and the Final Crisis

Dezvăluirea dezbaterii profetice: metodologia Ploii Târzii și a crizei finale

Author

Jeff Pippenger

Published

December 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The methodology that is sanctioned by God is specifically identified in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine, where the methodology is represented as “line upon line.” On September 11, 2001 the mighty angel of Revelation eighteen descended, and in so doing, he repeated the descent he had made on August 11, 1840. In both cases, after his descent, Babylon was identified as fallen, and a call was made, and soon will be made again, for those still in her communion to come out. In both cases, the event that fulfilled the prediction had a worldwide impact, for just as the first angel’s message was carried to “every mission station in the world” in 1840 the entire world was impacted and understood the event of September 11, 2001. The prophecy that was fulfilled on August 11, 1840 was a prophecy that identified a restraint being placed upon Islam of the second woe, and immediately after September 11, 2001 a restraint was placed upon Islam of the third Woe.

Metoda, ki jo odobrava Bog, je posebej opredeljena v 28. in 29. poglavju Izaija, kjer je ta metoda predstavljena kot »vrstica za vrstico«. Dne 11. septembra 2001 je silni angel iz Razodetja 18 stopil dol, in s tem je ponovil svoj prihod navzdol, ki ga je izvršil 11. avgusta 1840. V obeh primerih je bil po njegovem prihodu Babilon prepoznan kot padli, in bil je izdan poziv, in kmalu bo znova izdan, da tisti, ki so še vedno v njenem občestvu, izidejo iz nje. V obeh primerih je dogodek, ki je izpolnil napoved, imel svetovni vpliv, kajti prav kakor je bilo sporočilo prvega angela leta 1840 poneseno na »vsako misijonsko postajo na svetu«, je bil ves svet prizadet zaradi dogodka 11. septembra 2001 in ga je razumel. Prerokba, ki se je izpolnila 11. avgusta 1840, je bila prerokba, ki je opredeljevala, da se islamu drugega gorja nalaga omejitev, in takoj po 11. septembru 2001 je bila islamu tretjega gorja naložena omejitev.

August 11, 1840 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1798, and September 11, 2001 represents the empowerment of the message that was unsealed at the time of the end in 1989. The primary rule of the movement of the first angel was confirmed on August 11, 1840, and the rule was the day for a year principle. The primary rule of the movement of the third angel was confirmed on September 11, 2001. The rule being that truth is established by bringing “line upon line,” demonstrating that the end is illustrated by the beginning, and that history repeats. The prophetic event of September 11, 2001 is not only established by Sister White’s direct words, but more significantly by the fact that the events perfectly paralleled the same waymark in Millerite history. What was recognized with the event of August 11, 1840 was not the fulfillment of the prophecy, so much as the soundness of the methodology adopted by Miller and his associates.

11 august 1840 reprezintă împuternicirea soliei care a fost desigilată la vremea sfârșitului, în 1798, iar 11 septembrie 2001 reprezintă împuternicirea soliei care a fost desigilată la vremea sfârșitului, în 1989. Regula principală a mișcării primului înger a fost confirmată la 11 august 1840, iar regula era principiul o zi pentru un an. Regula principală a mișcării celui de-al treilea înger a fost confirmată la 11 septembrie 2001. Regula fiind că adevărul este întemeiat prin aducerea „linie peste linie”, demonstrând că sfârșitul este ilustrat de început și că istoria se repetă. Evenimentul profetic din 11 septembrie 2001 este stabilit nu doar prin cuvintele directe ale Sorei White, ci, mai semnificativ, prin faptul că evenimentele au fost în paralelă desăvârșită cu același reper profetic din istoria millerită. Ceea ce a fost recunoscut odată cu evenimentul din 11 august 1840 nu a fost atât împlinirea profeției, cât temeinicia metodologiei adoptate de Miller și de asociații săi.

> “The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 335.

> „Evenimentul a împlinit întocmai prezicerea. Când faptul a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de justețea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și de asociații săi, iar mișcării advente i s-a dat un impuls minunat. Oameni de învățătură și de poziție s-au unit cu Miller, atât în predicarea, cât și în publicarea concepțiilor sale, iar din 1840 până în 1844 lucrarea s-a extins rapid.” Tragedia veacurilor, 335.

On September 11, 2001, when the latter rain began to be measured, the “debate” was and still is over true or false methodology. The prophecies of the Millerite movement are set forth on both the 1843 and the 1850 charts, which Sister White endorses as being designed by the Lord, and also as a fulfillment of Habakkuk chapter two. The message of the Millerites that was produced through “the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and” which thereafter produced the “wonderful impetus” that empowered the message of the Midnight Cry, had been represented upon the two sacred charts. The prophecies represented upon those two sacred charts were identified and established by Miller’s prophetic rules. The charts were a fulfillment of the command in Habakkuk to visually represent the prophecies that had been established by Miller’s methodology upon “tables,” in the plural. Habakkuk chapter two, identifies and is directly connected to the “debate” of Isaiah chapter twenty-seven.

La 11 septembrie 2001, când a început să fie măsurată ploaia târzie, „dezbaterea” era și rămâne încă asupra metodologiei adevărate sau false. Profețiile mișcării millerite sunt prezentate atât pe diagrama din 1843, cât și pe cea din 1850, pe care Sora White le aprobă ca fiind concepute de Domnul și, de asemenea, ca o împlinire a capitolului doi din Habacuc. Solia milleriților, care a fost produsă prin „principiile de interpretare profetică adoptate de Miller și de asociații săi și” care ulterior a produs „impulsul minunat” ce a împuternicit solia Strigătului de la Miezul Nopții, fusese reprezentată pe cele două diagrame sacre. Profețiile reprezentate pe acele două diagrame sacre au fost identificate și stabilite prin regulile profetice ale lui Miller. Diagramele au constituit o împlinire a poruncii din Habacuc de a reprezenta vizual profețiile care fuseseră stabilite prin metodologia lui Miller pe „table”, la plural. Capitolul doi din Habacuc identifică și este legat în mod direct de „dezbaterea” din capitolul douăzeci și șapte din Isaia.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Voi sta la locul meu de strajă, mă voi aşeza în turn şi voi veghea ca să văd ce-mi va spune şi ce voi răspunde când voi fi mustrat. Habacuc 2:1.

The word “reproved” in the verse means ‘argued with.’ Habakkuk, representing both the watchmen of the movement of the first and third angels, was going to be argued with, and he wished to understand what he was to answer when the debate began. The answer in the history of the first angel was the production of the two sacred charts, and the answer in the history of the movement of the third angel was the production of the prophetic series titled, Habakkuk’s Two Tables. The charts and the series were built upon the methodology represented in each of those respective histories. In Habakkuk, the methodology represents what the watchmen use to establish the message, and it also identifies the issue that is “debated,” which in turn produces two classes of worshippers.

Cuvântul „mustrat” din verset înseamnă „contrazis”. Habacuc, reprezentând deopotrivă pe străjerii mișcării primului și celui de-al treilea înger, urma să fie contrazis și dorea să înțeleagă ce trebuia să răspundă când dezbaterea avea să înceapă. Răspunsul, în istoria primului înger, a fost realizarea celor două hărți sacre, iar răspunsul, în istoria mișcării celui de-al treilea înger, a fost alcătuirea seriei profetice intitulate Habakkuk’s Two Tables. Hărțile și seria au fost construite pe temelia metodologiei reprezentate în fiecare dintre acele istorii respective. În Habacuc, metodologia reprezintă ceea ce folosesc străjerii pentru a întemeia solia și, de asemenea, identifică chestiunea care este „dezbătută”, care, la rândul ei, produce două categorii de închinători.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Voi sta pe straja mea și mă voi așeza pe turn și voi veghea ca să văd ce-mi va spune și ce voi răspunde când voi fi mustrat. Și Domnul mi-a răspuns și a zis: „Scrie vedenia și fă-o lămurită pe table, pentru ca cel ce o citește să poată alerga. Căci vedenia este încă pentru un timp hotărât, dar la sfârșit va vorbi și nu va minți; chiar dacă întârzie, așteapt-o, fiindcă va veni negreșit, nu va întârzia. Iată, sufletul celui îngâmfat nu este drept în el; dar cel drept va trăi prin credința lui.” Habacuc 2:1–4.

One class is justified by faith, and the other class is lifted up in soul, as represented by the Pharisee and the Publican. The Pharisees trusted in a methodology that was based upon custom and tradition, and the Pharisee also represented a religious system who maintained control of their flock by implementing a hierarchical system governed by those who professed to be the chosen people of God, and the defenders of truth, but who ultimately participated in the crucifixion of the Truth. The prophetic “debate” of Isaiah chapter twenty-seven, is over true and false biblical methodology. The antagonists in the “debate” are those who follow the methodology of the Elijah for that time, and the long-established system of theological experts, that is typified by the Sanhedrin in the time of Christ.

O clasă este îndreptățită prin credință, iar cealaltă clasă este înălțată în suflet, așa cum este reprezentat prin Fariseul și Vameșul. Fariseii se încredeau într-o metodologie întemeiată pe obicei și tradiție, iar Fariseul reprezenta, de asemenea, un sistem religios care își menținea controlul asupra turmei sale prin instaurarea unui sistem ierarhic, guvernat de cei care mărturiseau că sunt poporul ales al lui Dumnezeu și apărătorii adevărului, dar care, în cele din urmă, au participat la răstignirea Adevărului. „Dezbaterea” profetică din Isaia, capitolul douăzeci și șapte, privește adevărata și falsa metodologie biblică. Antagoniștii din „dezbatere” sunt cei care urmează metodologia lui Ilie pentru acel timp și sistemul îndelung statornicit al experților teologici, tipificat de Sanhedrin în vremea lui Hristos.

Chapter twenty-seven identifies that the “debate” begins when he “stayeth,” or when God restrains “his rough wind,” in the “day of the east wind.” “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged.” The word “purged” means atoned for, and represents the blotting out of sin in the investigative judgment. The methodology that is debated over, represents the test that must be passed, if the sins of God’s people are to be blotted out. The methodology of Elijah as a test is represented in the history of Christ, where we have been forewarned that in that time, those who rejected the message of John the Baptist (who Christ identified as Elijah), could not be benefitted by the teachings of Jesus.

Capitolul douăzeci și șapte arată că „dezbaterea” începe când El „oprește”, sau când Dumnezeu Își reține „vântul cel aspru”, în „ziua vântului de răsărit”. „Cu măsură, când îl trimite înainte, Te vei certa cu el; El Își oprește vântul cel aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, așadar, nelegiuirea lui Iacov va fi ispășită.” Cuvântul „ispășită” înseamnă că s-a făcut ispășire pentru ea și reprezintă ștergerea păcatului în judecata de cercetare. Metodologia asupra căreia se poartă dezbaterea reprezintă testul care trebuie trecut, dacă păcatele poporului lui Dumnezeu urmează să fie șterse. Metodologia lui Ilie ca test este reprezentată în istoria lui Hristos, unde am fost avertizați dinainte că, în acel timp, aceia care au respins solia lui Ioan Botezătorul (pe care Hristos l-a identificat drept Ilie) nu au putut beneficia de învățăturile lui Isus.

The message of the latter rain is represented as the teachings of Jesus, for He is the Word, and more than this, the latter rain is represented as “the refreshing”, which is defined as “the presence of the Lord”.

Mesajul ploii târzii este reprezentat ca învățăturile lui Isus, căci El este Cuvântul; și, mai mult decât atât, ploaia târzie este reprezentată ca „înviorarea”, care este definită drept „prezența Domnului”.

> Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you. Acts 3:19, 20.

> Pocăiți-vă, dar, și întoarceți-vă la Dumnezeu, pentru ca păcatele voastre să fie șterse, când vor veni vremurile de înviorare de la fața Domnului; și El va trimite pe Isus Hristos, care a fost vestit mai înainte vouă. Faptele Apostolilor 3:19, 20.

Sister White identifies that the angel that descended in Revelation chapter ten, on August 11, 1840, “was no less a personage than Jesus Christ.” The angel that descended on September 11, 2001, would therefore be “no less a personage than Jesus Christ.” His descent in either history identifies the beginning of the prophetic “debate” over true or false methodology, for it is represented by the book in His hand that God’s people were commanded to eat. When in Galilee, Jesus instructed the disciples that they must eat His flesh and drink His blood, for He claimed there that He was the bread sent down from heaven. He lost more disciples there than any other point in his ministry, and those that left, never returned. Those that left, did so because they chose to analyze His teachings with the false methodology of taking His words in their literal sense, instead of applying them in the correct spiritual sense. The “debate” of Isaiah twenty-seven, is a prophetic waymark that has several witnesses to establish that it represents an established professed system of biblical analysis in confrontation with the methodology represented by the Elijah messenger.

സിസ്റ്റർ വൈറ്റ് വെളിപ്പാടിന്റെ പത്താം അധ്യായത്തിൽ, 1840 ആഗസ്റ്റ് 11-ന് ഇറങ്ങി വന്ന ദൂതൻ “യേശുക്രിസ്തുവിനെക്കാൾ കുറവൊന്നുമല്ലാത്ത വ്യക്തിയായിരുന്നു” എന്ന് വ്യക്തമാക്കുന്നു. അതുകൊണ്ട്, 2001 സെപ്റ്റംബർ 11-ന് ഇറങ്ങി വന്ന ദൂതനും “യേശുക്രിസ്തുവിനെക്കാൾ കുറവൊന്നുമല്ലാത്ത വ്യക്തിയായിരുന്നു.” ഇരു ചരിത്രങ്ങളിലുമുള്ള അവന്റെ അവതരണം സത്യമായതോ വ്യാജമായതോ ആയ രീതിശാസ്ത്രത്തെക്കുറിച്ചുള്ള പ്രവചനാത്മക “വാദത്തിന്റെ” ആരംഭത്തെ തിരിച്ചറിയിക്കുന്നു; കാരണം, ദൈവജനത്തോട് തിന്നുവാൻ കല്പിക്കപ്പെട്ടത് അവന്റെ കയ്യിലെ പുസ്തകത്താൽ തന്നെയാണ് അതിനെ പ്രതിനിധീകരിച്ചിരിക്കുന്നത്. ഗലീലയിൽ ഇരിക്കുമ്പോൾ, യേശു ശിഷ്യന്മാരോട് തന്റെ മാംസം തിന്നുകയും തന്റെ രക്തം കുടിക്കുകയും വേണമെന്ന് ഉപദേശിച്ചു; കാരണം, അവൻ അവിടെ താൻ സ്വർഗ്ഗത്തിൽ നിന്ന് ഇറങ്ങി വന്ന അപ്പം ആണെന്ന് പ്രഖ്യാപിച്ചു. തന്റെ ശുശ്രൂഷയിലെ മറ്റെന്തു ഘട്ടത്തേക്കാളും അധികം ശിഷ്യന്മാരെ അവൻ അവിടെ നഷ്ടപ്പെടുത്തി; വിട്ടുപോയവർ ഒരിക്കലും മടങ്ങിയെത്തിയില്ല. വിട്ടുപോയവർ അങ്ങനെ ചെയ്തതിന്റെ കാരണം, അവന്റെ ഉപദേശങ്ങളെ ശരിയായ ആത്മീയ അർത്ഥത്തിൽ പ്രയോഗിക്കുന്നതിനുപകരം, അവന്റെ വാക്കുകളെ അക്ഷരാർഥത്തിൽ സ്വീകരിക്കുന്ന വ്യാജ രീതിശാസ്ത്രം ഉപയോഗിച്ച് അവ വിശകലനം ചെയ്യാൻ അവർ തിരഞ്ഞെടുത്തതുകൊണ്ടായിരുന്നു. യെശയ്യാവ് ഇരുപത്തേഴിലെ “വാദം” ഒരു പ്രവചനാത്മക അടയാളക്കല്ലാണ്; അത് ഏലിയാവിന്റെ ദൂതൻ പ്രതിനിധീകരിക്കുന്ന രീതിശാസ്ത്രത്തോടുള്ള ഏറ്റുമുട്ടലിൽ, നിലവിൽ സ്ഥാപിതമായിട്ടുള്ള, അവകാശപ്പെടപ്പെടുന്ന ഒരു ബൈബിൾ-വിശകലന സമ്പ്രദായത്തെ പ്രതിനിധീകരിക്കുന്നുവെന്ന് സ്ഥാപിക്കുവാൻ അതിന് നിരവധി സാക്ഷികൾ ഉണ്ട്.

It marks a specific point in the progressive passing by of the former covenant and chosen people of God, and the beginning of the covenant relationship with those “who in times past, were not the people of God.” The “debate,” more importantly represents the beginning of the period of time that concludes with the soon-coming Sunday law. The Alpha and Omega always represents the end with the beginning, and in so doing the very “debate” becomes a symbol of one of the sins of our fathers, that must be acknowledged and confessed, in order to fulfill the Leviticus twenty-six prayer.

यह परमेश्वर की पूर्व वाचा और उसकी चुनी हुई प्रजा के क्रमिक रूप से हटते जाने के एक विशिष्ट बिंदु को, तथा उन लोगों के साथ वाचा-संबंध के आरम्भ को चिह्नित करता है “जो पहले समय में परमेश्वर की प्रजा न थे।” अधिक महत्वपूर्ण रूप से, यह “वाद-विवाद” उस समय-अवधि के आरम्भ का प्रतिनिधित्व करता है, जो शीघ्र आने वाले रविवार के विधान पर समाप्त होती है। अल्फा और ओमेगा सदा अन्त को आरम्भ के साथ प्रस्तुत करता है, और ऐसा करते हुए वही “वाद-विवाद” हमारे पितरों के पापों में से एक का प्रतीक बन जाता है, जिसे लैव्यव्यवस्था छब्बीस की प्रार्थना को पूरा करने के लिए स्वीकार और अंगीकार किया जाना आवश्यक है।

Daniel’s prayer of chapter nine, represents the prayer that must be offered at the conclusion of the three and a half days of Revelation eleven. That period of time is represented in Isaiah twenty-seven as the period when “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour.”

Rugăciunea lui Daniel din capitolul nouă reprezintă rugăciunea care trebuie să fie înălțată la încheierea celor trei zile și jumătate din Apocalipsa unsprezece. Acea perioadă de timp este înfățișată în Isaia douăzeci și șapte ca perioada când „cetatea întărită va fi pustie, și locuința părăsită, și lăsată ca un pustiu: acolo va paște vițelul, acolo se va culca și-i va mistui ramurile. Când crengile ei se vor usca, vor fi frânte: femeile vor veni și le vor pune pe foc; căci este un popor fără pricepere: de aceea, Cel ce l-a făcut nu va avea milă de el, și Cel ce l-a întocmit nu-i va arăta nicio îndurare.”

The two witnesses are shown “no favor,” for they proclaimed a false prediction that ushered in the “wilderness” period of three and a half days. They then became a “people of no understanding,” though they previously had been the “defenced city.” That city then became “desolate” and a “habitation” that was “forsaken”. It became dead dry bones lying in the street of the city of Sodom and Egypt. When the dead are then called to arise, they are tested by the sins of their fathers, which includes the “debate” at the beginning of the period that starts with the empowerment of the first message and ends with the arrival of the third message. The debate is whether to accept or reject the methodology represented by the Elijah of their history. In 1863, the fathers of Adventism rejected the message of Moses’ “seven times,” that had been presented by Elijah.

Cei doi martori nu sunt arătați cu „nicio favoare”, căci au vestit o prezicere falsă care a introdus perioada de „pustie” de trei zile și jumătate. Ei au devenit apoi un „popor fără pricepere”, deși mai înainte fuseseră „cetatea întărită”. Acea cetate a devenit apoi „pustie” și o „locuință” care a fost „părăsită”. Ea a ajuns oase uscate moarte, zăcând pe ulița cetății Sodomei și a Egiptului. Când morții sunt apoi chemați să se ridice, ei sunt puși la probă prin păcatele părinților lor, ceea ce include „dezbaterea” de la începutul perioadei care începe cu împuternicirea primei solii și se încheie cu sosirea celei de-a treia solii. Dezbaterea este dacă să accepte sau să respingă metodologia reprezentată de Ilie al istoriei lor. În 1863, părinții adventismului au respins solia celor „șapte vremi” ale lui Moise, care fusese prezentată de Ilie.

Beginning in July, of 2023 the withered boughs of Isaiah twenty-seven must decide if they will repeat the sins of the church in Galilee, and the history of 1863, as well as the history of September 11, 2001. To reject the methodology represented by Habakkuk chapter two, and Isaiah twenty-seven, and by Elijah, John the Baptist and William Miller is to repeat the sins of our fathers, instead of being benefited by the sacred ensamples that were record for those upon whom the ends of the earth have come.

Începând din iulie 2023, ramurile veștejite din Isaia douăzeci și șapte trebuie să hotărască dacă vor repeta păcatele bisericii din Galileea și istoria anului 1863, precum și istoria zilei de 11 septembrie 2001. A respinge metodologia reprezentată de Habacuc capitolul doi și Isaia douăzeci și șapte, precum și de Ilie, Ioan Botezătorul și William Miller, înseamnă a repeta păcatele părinților noștri, în loc de a beneficia de sfintele pilde care au fost consemnate pentru aceia peste care au venit sfârșiturile veacurilor.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. There hath no temptation taken you but such as is common to man: but God is faithful, who will not suffer you to be tempted above that ye are able; but will with the temptation also make a way to escape, that ye may be able to bear it. Wherefore, my dearly beloved, flee from idolatry. I speak as to wise men; judge ye what I say. 1 Corinthians 10:11–15.

> Acum toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise pentru învățătura noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor. De aceea, cine socotește că stă în picioare să ia seama să nu cadă. Nu v-a ajuns nicio ispită care să nu fi fost potrivită cu puterea omenească; dar credincios este Dumnezeu, care nu va îngădui să fiți ispitiți peste ceea ce puteți, ci, împreună cu ispita, va pregăti și mijlocul de scăpare, ca să o puteți răbda. De aceea, preaiubiții mei, fugiți de idolatrie. Vă vorbesc ca unor oameni înțelepți; judecați voi ce spun. 1 Corinteni 10:11–15.

The sacred methodology establishes the message of the Midnight Cry, which is the latter rain message. That message, when eaten spiritually produces a corresponding experience as certainly as Daniel and the three worthies’ diet of pulse, produced a fairer and fatter countenance. But in Habakkuk chapter two, the stumbling block for those who reject the offer of justification by faith, is pride which prevents them from following on to know the Lord. If there is ever a time when God’s people cannot put off the work of accepting the true methodology, and eating the message from the angel’s hand, it is now!

Metodologia sacră întemeiază solia Strigătului de la Miezul Nopții, care este solia ploii târzii. Acea solie, când este mâncată în mod spiritual, produce o experiență corespunzătoare tot atât de sigur cum hrana de legume a lui Daniel și a celor trei tineri de seamă a produs o înfățișare mai frumoasă și mai plină. Dar, în Habacuc capitolul doi, piatra de poticnire pentru aceia care resping oferta îndreptățirii prin credință este mândria, care îi împiedică să meargă înainte ca să-L cunoască pe Domnul. Dacă a existat vreodată un timp când poporul lui Dumnezeu nu-și poate îngădui să amâne lucrarea de a primi adevărata metodologie și de a mânca solia din mâna îngerului, acesta este acum!

> “We must not wait for the latter rain. It is coming upon all who will recognize and appropriate the dew and showers of grace that fall upon us. When we gather up the fragments of light, when we appreciate the sure mercies of God, who loves to have us trust Him, then every promise will be fulfilled. ‘For as the earth bringeth forth her bud, and as the garden causeth the things that are sown in it to spring forth; so the Lord God will cause righteousness and praise to spring forth before all the nations.’ Isaiah 61:11. The whole earth is to be filled with the glory of God.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 984.

> „Nu trebuie să așteptăm ploaia târzie. Ea vine peste toți aceia care vor recunoaște și își vor însuși roua și ploile harului care cad asupra noastră. Când adunăm frânturile de lumină, când prețuim îndurările neclintite ale lui Dumnezeu, căruia Îi place să ne încredem în El, atunci fiecare făgăduință se va împlini. «Căci, după cum pământul face să răsară mlădița lui și după cum grădina face să încolțească lucrurile semănate în ea, tot așa Domnul Dumnezeu va face să răsară dreptatea și lauda înaintea tuturor neamurilor.» Isaia 61:11. Întregul pământ trebuie să fie umplut de slava lui Dumnezeu.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volumul 7, 984.

God’s prophetic Word has identified that when the great buildings of New York City were thrown down, the angel of Revelation eighteen would descend and “Revelation eighteen, verses one through three would be fulfilled.” Isaiah twenty-seven identifies that time as the “day of the east wind,” and it is the time when “the rough wind” is restrained. “In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” Sister White identifies the very same time.

Cuvântul profetic al lui Dumnezeu a identificat că, atunci când marile clădiri ale orașului New York au fost doborâte, îngerul din Apocalipsa optsprezece va coborî și „Apocalipsa optsprezece, versetele unu până la trei se vor împlini”. Isaia douăzeci și șapte identifică acel timp ca fiind „ziua vântului de răsărit” și este vremea când „vântul cel aspru” este oprit. „În măsură, când va țâșni, Te vei certa cu el: El Își oprește vântul Său cel aspru în ziua vântului de răsărit.” Sora White identifică tocmai același timp.

> “At that time, while the work of salvation is closing, trouble will be coming on the earth, and the nations will be angry, yet held in check so as not to prevent the work of the third angel. At that time the ‘latter rain,’ or refreshing from the presence of the Lord, will come, to give power to the loud voice of the third angel, and prepare the saints to stand in the period when the seven last plagues shall be poured out.” Early Writings, 85.

> „În acel timp, pe când lucrarea mântuirii se apropie de încheiere, necazul va veni peste pământ, iar neamurile se vor mânia, totuși vor fi ținute în frâu, pentru a nu împiedica lucrarea celui de-al treilea înger. În acel timp, «ploaia târzie», sau înviorarea de la fața Domnului, va veni pentru a da putere glasului puternic al celui de-al treilea înger și pentru a-i pregăti pe sfinți să stea în picioare în perioada când cele șapte plăgi de pe urmă vor fi vărsate.” Early Writings, 85.

The power that angers the nations arrived when the latter rain began to fall. But as soon as that power angered the nations, it was held in check, for Isaiah recorded that he “stayeth his rough wind.” The rough wind, is the east wind, and that wind is restrained when the latter rain begins to sprinkle, and the work of salvation is closing. The closing work of salvation is the sealing time. “Line upon line” the rough, or east wind that is restrained during the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the four winds of Revelation chapter seven.

Imbaraga zirakaza amahanga zagezeho igihe imvura y’itumba itangiye kugwa. Ariko ako kanya izo mbaraga zirakaje amahanga, zarabujijwe, kuko Yesaya yanditse ko “agabanya umuyaga we ukaze.” Uwo muyaga ukaze ni umuyaga wo mu burasirazuba, kandi uwo muyaga urabuzwa igihe imvura y’itumba itangiye kunyanyagiza, kandi umurimo w’agakiza uri gusozwa. Umurimo usoza w’agakiza ni igihe cyo gushyirwaho ikimenyetso. “Umurongo ku wundi murongo,” uwo muyaga ukaze, cyangwa uwo mu burasirazuba, ubuzwa mu gihe cyo gushyirwaho ikimenyetso kw’abihumbi ijana na mirongo ine na bine, ni wo muyaga ine wo mu Byahishuwe igice cya karindwi.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Și după aceste lucruri am văzut patru îngeri stând în cele patru colțuri ale pământului, ținând cele patru vânturi ale pământului, ca să nu sufle vântul peste pământ, nici peste mare, nici peste vreun copac. Și am văzut un alt înger suindu-se dinspre răsăritul soarelui, având sigiliul Dumnezeului celui viu; și a strigat cu glas tare către cei patru îngeri cărora le fusese dat să vatăme pământul și marea, zicând: Nu vătămați pământul, nici marea, nici copacii, până când nu vom pecetlui pe frunte pe slujitorii Dumnezeului nostru. Apocalipsa 7:1–3.

The sealing of the one hundred and forty-four thousand was typified by Christ’s triumphal entry into Jerusalem. There Christ, for the only time in His life, rode upon an ass (a symbol of Islam), and Lazarus led the procession into Jerusalem. Sister White identifies Lazarus as the symbol of the seal in that history.

Muhrirea celor o sută patruzeci și patru de mii a fost prefigurată de intrarea triumfală a lui Hristos în Ierusalim. Acolo, Hristos, pentru singura dată în viața Sa, a călărit pe un măgar (un simbol al Islamului), iar Lazăr a condus procesiunea în Ierusalim. Sora White îl identifică pe Lazăr drept simbolul sigiliului în acea istorie.

> “In delaying to come to Lazarus, Christ had a purpose of mercy toward those who had not received Him. He tarried, that by raising Lazarus from the dead He might give to His stubborn, unbelieving people another evidence that He was indeed ‘the resurrection, and the life.’ He was loath to give up all hope of the people, the poor, wandering sheep of the house of Israel. His heart was breaking because of their impenitence. In His mercy He purposed to give them one more evidence that He was the Restorer, the One who alone could bring life and immortality to light. This was to be an evidence that the priests could not misinterpret. This was the reason of His delay in going to Bethany. This crowning miracle, the raising of Lazarus, was to set the seal of God on His work and on His claim to divinity.” The Desire of Ages, 528, 529.

> “În întârzierea Sa de a veni la Lazăr, Hristos avea un scop de îndurare față de aceia care nu-L primiseră. El a zăbovit pentru ca, prin învierea lui Lazăr din morți, să dea încă o dovadă poporului Său încăpățânat și necredincios că El era într-adevăr „învierea și viața”. Îi venea greu să renunțe la orice speranță pentru popor, pentru bietele oi rătăcitoare ale casei lui Israel. Inima Îi era frântă din pricina nepocăinței lor. În îndurarea Sa, El Și-a propus să le dea încă o dovadă că El era Restauratorul, Acela care singur putea aduce la lumină viața și nemurirea. Aceasta avea să fie o dovadă pe care preoții nu o puteau răstălmăci. Acesta a fost motivul întârzierii Sale de a merge la Betania. Această minune supremă, învierea lui Lazăr, avea să pună pecetea lui Dumnezeu asupra lucrării Sale și asupra pretenției Sale la dumnezeire.” Hristos, Lumina lumii, 528, 529.

The tarrying time that began on July 18, 2020 is represented by Christ’s tarrying before He resurrected Lazarus. The tarrying time of Revelation chapter eleven, ends at the conclusion of the three and a half days. During those days the two witnesses laid dead in the street. And just as Lazarus was to be resurrected following a tarrying time, so too were John’s two witnesses. Once resurrected they lead the procession into Jerusalem, representing the “seal of God,” and the “crowning miracle” that testifies to Christ’s divinity. The resurrection identifies the conclusion of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which takes place while the four winds, the east wind, the rough wind, that arrived on September 11, 2001, is held in check.

Timpul de întârziere care a început la 18 iulie 2020 este reprezentat de zăbovirea lui Hristos înainte ca El să-l învieze pe Lazăr. Timpul de întârziere din capitolul unsprezece al Apocalipsei se încheie la sfârșitul celor trei zile și jumătate. În timpul acelor zile, cei doi martori zăceau morți în uliță. Și, după cum Lazăr urma să fie înviat în urma unui timp de întârziere, tot astfel au fost și cei doi martori ai lui Ioan. Odată înviați, ei conduc alaiul spre Ierusalim, reprezentând „sigiliul lui Dumnezeu” și „minunea încoronătoare” care dă mărturie despre dumnezeirea lui Hristos. Învierea marchează încheierea sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care are loc în timp ce cele patru vânturi, vântul de răsărit, vântul năprasnic, care a venit la 11 septembrie 2001, este ținut în frâu.

In the hour that is the Sunday law, those winds are released to bring retributive judgment upon the earth beast of Revelation thirteen. They are now even slipping through the fingers of those four angels that are restraining them during the sealing period. One of the most profound references in the Spirit of Prophecy relating to the day of the east wind is found in Testimonies, volume nine. That volume begins the inspired words on page eleven, so it begins symbolically on “nine-eleven”. The title of the chapter is, “The Final Crisis”, but it is also the first chapter of a section titled, “For the Coming of the King”.

În ceasul care este legea duminicală, acele vânturi sunt eliberate pentru a aduce judecata retributivă asupra fiarei pământului din Apocalipsa treisprezece. Ele chiar acum alunecă printre degetele acelor patru îngeri care le țin în frâu în timpul perioadei sigilării. Una dintre cele mai profunde referințe din Spiritul Profeției cu privire la ziua vântului de răsărit se găsește în Mărturii, volumul nouă. Acel volum începe cuvintele inspirate la pagina unsprezece, astfel că începe, în chip simbolic, la „nouă-unsprezece”. Titlul capitolului este „Criza finală”, dar este totodată și primul capitol al unei secțiuni intitulate „Pentru venirea Regelui”.

There is no evidence that the section and title of the chapter were purposely manipulated by the editors that compiled the volume, yet the coming of the King, is easily recognized as the coming of the bridegroom, which in the parable of the ten virgins occurs with the midnight crisis that is produced in the virgins, by the presence or lack of oil in their vessels. The midnight crisis that is now arriving, is as the title represents—the last crisis for the ten virgins. In that crisis they manifest whether they have the oil, or they don’t. The oil is not simply the Holy Spirit, it is precisely defined as the Holy Spirit, and also as the correct message, and also as the correct character.

Nuk ka asnjë dëshmi se pjesa dhe titulli i kapitullit u manipuluan qëllimisht nga redaktorët që përpiluan vëllimin; megjithatë ardhja e Mbretit njihet lehtësisht si ardhja e dhëndrit, e cila në shëmbëlltyrën e dhjetë virgjëreshave ndodh me krizën e mesnatës që prodhohet te virgjëreshat nga prania ose mungesa e vajit në enët e tyre. Kriza e mesnatës që po afrohet tani është, ashtu siç e paraqet titulli, kriza e fundit për dhjetë virgjëreshat. Në atë krizë ato shfaqin nëse e kanë vajin, apo nuk e kanë. Vaji nuk është thjesht Fryma e Shenjtë; ai përkufizohet saktësisht si Fryma e Shenjtë, dhe gjithashtu si mesazhi i saktë, dhe gjithashtu si karakteri i saktë.

The correct methodology establishes the correct message of the Midnight Cry, and that message, received and acted upon, produces the correct character. That character in the last crisis is the character that receives the seal of God. The process of sealing God’s people began at the arrival of the day of the east wind, on September 11, 2001. The message of that time was then to be eaten. Whether to eat or not to eat is represented by Isaiah’s “debate,” and also by Habakkuk’s question of what the watchmen should answer in the argument. The tarrying time of Matthew twenty-five and Habakkuk concludes with the representation of two classes of worshippers. The tarrying time, represented by three and a half days in Revelation chapter eleven, is almost finished.

Metodologia corectă stabilește solia corectă a Strigătului de la Miezul Nopții, iar această solie, primită și pusă în practică, produce caracterul corect. Acest caracter, în criza finală, este caracterul care primește sigiliul lui Dumnezeu. Procesul sigilării poporului lui Dumnezeu a început la sosirea zilei vântului de răsărit, la 11 septembrie 2001. Solia acelui timp trebuia atunci să fie mâncată. A mânca sau a nu mânca este reprezentat prin „dezbaterea” lui Isaia și, de asemenea, prin întrebarea lui Habacuc cu privire la ce ar trebui străjerii să răspundă în argumentare. Timpul de zăbovire din Matei douăzeci și cinci și din Habacuc se încheie cu reprezentarea a două clase de închinători. Timpul de zăbovire, reprezentat prin trei zile și jumătate în capitolul unsprezece din Apocalipsa, este aproape încheiat.

That tarrying time is also represented at the beginning of the chapter in volume nine, with a passage from Hebrews, where Paul paraphrases verse four of Habakkuk chapter two. Paul’s reference places Habakkuk two in the movement of the third angel, for it is in that history that Christ moved into the Most Holy Place, and in that history the light of His high priestly ministry was revealed, and it is in the book of Hebrews that Paul is revealing the clearest revelation of Christ’s high priestly ministry in God’s Word.

Acel timp de întârziere este, de asemenea, reprezentat la începutul capitolului din volumul nouă, printr-un pasaj din Evrei, unde Pavel parafrazează versetul patru din Habacuc, capitolul doi. Referința lui Pavel așază Habacuc 2 în cadrul mișcării celui de-al treilea înger, căci în acea istorie Hristos a intrat în Locul Preasfânt, iar în acea istorie a fost descoperită lumina slujirii Sale de Mare Preot; și tot în cartea Evrei Pavel prezintă cea mai clară descoperire a slujirii de Mare Preot a lui Hristos din Cuvântul lui Dumnezeu.

Habakkuk two in the movement of the first angel did not yet recognize the movement of Christ into the Most Holy Place, for it did not happen until the end of the proclamation of the Midnight Cry. The tarrying time referenced by Paul, is the tarrying time of Habakkuk and Matthew, but it is the tarrying time that would begin on July 18, 2020. The last verse of Habakkuk two represents the conclusion of the Midnight Cry in the Millerite history, and the arrival of the third angel:

हबक्कूक दुई पहिलो स्वर्गदूतको आन्दोलनमा अझै ख्रीष्टको परमपवित्र स्थानमा प्रवेशको आन्दोलनलाई चिनेको थिएन, किनकि यो मध्यरातको पुकारको घोषणाको अन्त्य नभएसम्म भएको थिएन। पावलले उल्लेख गरेको विलम्बको समय हबक्कूक र मत्तीको विलम्बको समय नै हो, तर त्यो विलम्बको समय हो, जो जुलाई १८, २०२० मा सुरु हुने थियो। हबक्कूक दुईको अन्तिम पदले मिलेराइट इतिहासमा मध्यरातको पुकारको निष्कर्ष, तथा तेस्रो स्वर्गदूतको आगमनलाई प्रतिनिधित्व गर्दछ:

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Dar Domnul este în sfântul Său Templu: tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

Testimonies, volume nine emphasizes, beginning on page eleven (nine-eleven), the parable of the ten virgins, the tarrying time and its connection with Habakkuk and Matthew, and the final crisis and September 11, 2001, when the prophetic debate arrived.

Mărturii, volumul nouă, subliniază, începând de la pagina unsprezece (nouă-unsprezece), parabola celor zece fecioare, timpul întârzierii și legătura lui cu Habacuc și Matei, precum și criza finală și 11 septembrie 2001, când a sosit dezbaterea profetică.

> “Section 1—For the Coming of the King

> „Secțiunea 1 — Pentru Venirea Împăratului”

> “‘Yet a little while, and He that shall come will come, and will not tarry.’ Hebrews 10:37.

> „Încă puțină vreme, și Cel ce vine va veni și nu va întârzia.” Evrei 10:37.

> “The Last Crisis

> „Ultima criză”

> “We are living in the time of the end. The fast-fulfilling signs of the times declare that the coming of Christ is near at hand. The days in which we live are solemn and important. The Spirit of God is gradually but surely being withdrawn from the earth. Plagues and judgments are already falling upon the despisers of the grace of God. The calamities by land and sea, the unsettled state of society, the alarms of war, are portentous. They forecast approaching events of the greatest magnitude.

> „Trăim în timpul sfârșitului. Semnele vremurilor, care se împlinesc cu repeziciune, declară că venirea lui Hristos este aproape. Zilele în care trăim sunt solemne și importante. Duhul lui Dumnezeu este retras treptat, dar cu siguranță, de pe pământ. Plăgi și judecăți cad deja asupra celor ce disprețuiesc harul lui Dumnezeu. Calamitățile de pe uscat și de pe mare, starea tulburată a societății, alarmele de război sunt prevestitoare. Ele vestesc dinainte evenimente ce se apropie, de cea mai mare însemnătate.

> “The agencies of evil are combining their forces and consolidating. They are strengthening for the last great crisis. Great changes are soon to take place in our world, and the final movements will be rapid ones.

> „Entitățile răului își unesc forțele și se consolidează. Ele se întăresc pentru ultima mare criză. Mari schimbări urmează curând să aibă loc în lumea noastră, iar mișcările finale vor fi rapide.”

> “The condition of things in the world shows that troublous times are right upon us. The daily papers are full of indications of a terrible conflict in the near future. Bold robberies are of frequent occurrence. Strikes are common. Thefts and murders are committed on every hand. Men possessed of demons are taking the lives of men, women, and little children. Men have become infatuated with vice, and every species of evil prevails.

> “Starea lucrurilor din lume arată că vremuri de strâmtorare sunt chiar asupra noastră. Ziarele cotidiene sunt pline de semne ale unui conflict cumplit în viitorul apropiat. Jafurile îndrăznețe au loc frecvent. Grevele sunt obișnuite. Furturi și crime sunt săvârșite pretutindeni. Oameni stăpâniți de demoni iau viața bărbaților, femeilor și copiilor mici. Oamenii au ajuns înrobiți de viciu, și orice formă de rău predomină.

> “The enemy has succeeded in perverting justice and in filling men’s hearts with the desire for selfish gain.

> „Vrăjmașul a izbutit să pervertească dreptatea și să umple inimile oamenilor de dorința după câștig egoist.״

> “‘Justice standeth afar off: for truth is fallen in the street, and equity cannot enter.’ Isaiah 59:14. In the great cities there are multitudes living in poverty and wretchedness, well-nigh destitute of food, shelter, and clothing; while in the same cities are those who have more than heart could wish, who live luxuriously, spending their money on richly furnished houses, on personal adornment, or worse still, upon the gratification of sensual appetites, upon liquor, tobacco, and other things that destroy the powers of the brain, unbalance the mind, and debase the soul. The cries of starving humanity are coming up before God, while by every species of oppression and extortion men are piling up colossal fortunes.

> „Pravda stojí ďaleko, lebo pravda padla na ulici a priamosť nemôže vojsť.“ Izaiáš 59,14. Vo veľkých mestách žijú zástupy ľudí v chudobe a biede, takmer bez jedla, prístrešia a odevu; zatiaľ čo v tých istých mestách sú aj takí, ktorí majú viac, než si len srdce môže priať, žijú v prepychu a míňajú svoje peniaze na bohato zariadené domy, na osobné ozdoby, alebo ešte horšie, na uspokojovanie zmyselných žiadostí, na alkohol, tabak a iné veci, ktoré ničia schopnosti mozgu, rozvracajú myseľ a zneucťujú dušu. Výkriky hladujúceho ľudstva vystupujú pred Boha, zatiaľ čo ľudia každým druhom útlaku a vydierania hromadia obrovské majetky.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> „Într-o anumită ocazie, pe când mă aflam în orașul New York, am fost chemată, în timpul nopții, să privesc clădiri înălțându-se etaj după etaj spre cer. Aceste clădiri erau garantate ca fiind ignifuge și erau ridicate spre slava proprietarilor și a constructorilor lor. Tot mai sus și încă și mai sus se înălțau aceste clădiri, iar în ele era folosit materialul cel mai costisitor. Cei cărora le aparțineau aceste clădiri nu se întrebau: «Cum Îl putem slăvi cel mai bine pe Dumnezeu?» Domnul nu era în gândurile lor.”

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> „M-am gândit: «O, dacă cei care își investesc astfel mijloacele ar putea să-și vadă calea așa cum o vede Dumnezeu! Ei înalță clădiri mărețe, dar cât de nesăbuită este, în ochii Cârmuitorului universului, planificarea și născocirea lor. Ei nu cercetează, cu toate puterile inimii și ale minții, cum L-ar putea slăvi pe Dumnezeu. Au pierdut din vedere aceasta, cea dintâi datorie a omului.»”

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> „Pe măsură ce aceste clădiri impunătoare se înălțau, proprietarii se bucurau, cu o mândrie ambițioasă, că aveau bani pe care să-i folosească pentru satisfacerea eului și pentru a stârni invidia vecinilor lor. O mare parte din banii pe care i-au investit astfel fusese obținută prin stoarcere, prin apăsarea celor săraci. Ei au uitat că, în cer, se păstrează o evidență a fiecărei tranzacții de afaceri; fiecare înțelegere nedreaptă, fiecare faptă frauduloasă este consemnată acolo. Vine vremea când, prin frauda și neobrăzarea lor, oamenii vor ajunge la un punct peste care Domnul nu le va îngădui să treacă și vor învăța că există o limită a îndelungii-răbdări a lui Iehova.”

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.” Testimonies, volume 9, 11–13.

> „Scena care mi-a trecut apoi înaintea ochilor a fost o alarmă de incendiu. Oamenii priveau clădirile înalte și presupus ignifuge și spuneau: «Sunt în deplină siguranță.» Dar aceste clădiri au fost mistuite ca și cum ar fi fost făcute din smoală. Pompele de incendiu nu au putut face nimic pentru a opri distrugerea. Pompierii nu au fost în stare să pună în funcțiune pompele.” Testimonies, volumul 9, 11–13.

The “debate” that took place over methodology in the beginning of the period represented by Daniel chapter one; and also represented by Daniel chapters one through three; and also represented by the history beginning on August 11, 1840; and also represented in the history of John chapter six, at the crisis in Galilee; and also represented by the history of September 11, 2001 (until July 18, 2020), is now being repeated, not within Adventism at large, but among the dead dry bones that are being aroused from their lethargy by a “voice” crying in the wilderness.

„Dezbatarea” care a avut loc cu privire la metodologie la începutul perioadei reprezentate de Daniel capitolul unu; și, de asemenea, reprezentate de Daniel capitolele unu până la trei; și, de asemenea, reprezentate de istoria care începe la 11 august 1840; și, de asemenea, reprezentate în istoria din Ioan capitolul șase, la criza din Galileea; și, de asemenea, reprezentate de istoria din 11 septembrie 2001 (până la 18 iulie 2020), se repetă acum, nu în cadrul adventismului în general, ci printre oasele uscate și moarte care sunt trezite din letargia lor de un „glas” care strigă în pustie.

We will take up the consideration of the methodology being the latter rain as represented in Isaiah chapters twenty-eight and twenty-nine in our next article.

Vom relua în articolul nostru următor examinarea metodologiei care constituie ploaia târzie, așa cum este ea reprezentată în capitolele douăzeci și opt și douăzeci și nouă din Isaia.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Then said I, Lord, how long? And he answered, Until the cities be wasted without inhabitant, and the houses without man, and the land be utterly desolate, And the Lord have removed men far away, and there be a great forsaking in the midst of the land. But yet in it shall be a tenth, and it shall return, and shall be eaten: as a teil tree, and as an oak, whose substance is in them, when they cast their leaves: so the holy seed shall be the substance thereof. Isaiah 6:8–13.

> Și am auzit glasul Domnului, zicând: „Pe cine să trimit și cine va merge pentru Noi?” Atunci am zis: „Iată-mă, trimite-mă.” Și El a zis: „Du-te și spune poporului acestuia: «Auzind, veți auzi, dar nu veți înțelege; și văzând, veți vedea, dar nu veți pricepe.» Îngrașă inima poporului acestuia, fă-i urechile grele și închide-i ochii, ca nu cumva să vadă cu ochii săi și să audă cu urechile sale și să înțeleagă cu inima sa și să se întoarcă și să fie vindecat.” Atunci am zis: „Doamne, până când?” Și El a răspuns: „Până când cetățile vor fi pustiite și lipsite de locuitori, casele vor rămâne fără oameni, iar țara va fi cu totul pustiită; până când Domnul va îndepărta pe oameni departe și va fi o mare părăsire în mijlocul țării. Dar încă va mai fi în ea o zecime, și ea se va întoarce și va fi nimicită; ca terebintul și ca stejarul, a căror tulpină rămâne în ei când își pierd frunzele: tot astfel, sămânța sfântă va fi tulpina ei.” Isaia 6:8–13.

Back to Articles