Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Six

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul douăzeci și șase

Number Twenty-Six

Dvajset in šest】

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The four generations of Joel represent a progressive destruction of God’s vineyard from 1863 unto the Sunday law. The number four also symbolizes four attributes of Christ’s character. The cherubim in the sanctuary have four facial manifestations, and those manifestations align with the fourfold division of ancient Israel as they encamped around the sanctuary. They also represent the four gospels.

Ibyizuko bine byo muri Yoweli bigaragaza kurimbuka kugenda gutera imbere k’uruzabibu rw’Imana kuva mu 1863 kugeza ku itegeko ryo ku Cyumweru. Umubare wa kane kandi ushushanya imico ine y’imiterere ya Kristo. Abakerubi bo mu buturo bwera bafite ishusho y’amaso ane y’inyurabwenge, kandi iyo mimerere ihuza n’ukwigabanya kane kwa Isirayeli ya kera ubwo yabambikaga amahema ikikije ubuturo bwera. Kandi zigereranya n’Amavanjiri ane.

> As for the likeness of their faces, they four had the face of a man, and the face of a lion, on the right side: and they four had the face of an ox on the left side; they four also had the face of an eagle. Ezekiel 1:10.

> Cât despre înfățișarea fețelor lor, toate patru aveau față de om și față de leu în partea dreaptă; toate patru aveau față de bou în partea stângă; toate patru aveau și față de vultur. Ezechiel 1:10.

> And the first beast was like a lion, and the second beast like a calf, and the third beast had a face as a man, and the fourth beast was like a flying eagle. Revelation 4:7.

> Și cea dintâi fiară era asemenea unui leu, și a doua fiară asemenea unui vițel, și a treia fiară avea fața ca a unui om, iar a patra fiară era asemenea unui vultur care zboară. Apocalipsa 4:7.

The Bible (Numbers 2) describes the 12 tribes (excluding Levi, who camped immediately around the tabernacle) organized into four camps of three tribes each, positioned on the four cardinal directions around the sanctuary, each under a standard, meaning, banner or ensign. The arrangement created a symbolic parallel, where the earthly camp mirrors the heavenly throne guarded by the cherubim.

Biblia (Numeri 2) descrie cele 12 seminții (cu excepția lui Levi, care tăbăra chiar în jurul cortului întâlnirii), organizate în patru tabere a câte trei seminții fiecare, așezate în cele patru puncte cardinale în jurul sanctuarului, fiecare sub un steag, adică un banner sau un însemn. Această așezare a creat o paralelă simbolică, în care tabăra pământească oglindește tronul ceresc păzit de heruvimi.

Judah faced east, toward the rising sun at the entrance of the sanctuary. Judah’s standard was a lion, for it represents the Lion of the tribe of Judah. The two tribes with Judah were Issachar and Zebulun. In the vision of John, the first beast was as a lion, just as Ezekiel’s cherubim had a face of a lion. Rueben, the symbol of man was on the south with Simeon and Gad. On the west was Ephraim, with Benjamin and Manasseh represented by the ox. On the north was Dan, with Asher and Naphtali, represented by the eagle. The tribe’s association with the four faces of the heavenly sanctuary are represented in the four gospels.

יְהוּדָה עָמַד מִזְרָחָה, אֶל הַשֶּׁמֶשׁ הַזּוֹרַחַת בְּפֶתַח הַמִּקְדָּשׁ. דִּגְלוֹ שֶׁל יְהוּדָה הָיָה אַרְיֵה, כִּי הוּא מְיַצֵּג אֶת אַרְיֵה שֵׁבֶט יְהוּדָה. שְׁנֵי הַשְּׁבָטִים אֲשֶׁר הָיוּ עִם יְהוּדָה הָיוּ יִשָּׂשכָר וּזְבוּלוּן. בַּחֲזוֹנוֹ שֶׁל יוֹחָנָן, הַחַיָּה הָרִאשׁוֹנָה הָיְתָה כְּאַרְיֵה, כַּאֲשֶׁר לַכְּרוּבִים שֶׁל יְחֶזְקֵאל הָיוּ פְּנֵי אַרְיֵה. רְאוּבֵן, סִמְלוֹ שֶׁל הָאָדָם, הָיָה בַּדָּרוֹם עִם שִׁמְעוֹן וְגָד. בַּמַּעֲרָב הָיָה אֶפְרַיִם, וְעִמּוֹ בִּנְיָמִין וּמְנַשֶּׁה, הַמְיֻצָּגִים בַּשּׁוֹר. בַּצָּפוֹן הָיָה דָן, וְעִמּוֹ אָשֵׁר וְנַפְתָּלִי, הַמְיֻצָּגִים בַּנֶּשֶׁר. זִיקַת הַשְּׁבָטִים לְאַרְבַּעַת הַפָּנִים שֶׁל הַמִּקְדָּשׁ הַשָּׁמֵימִי מְיֻצֶּגֶת בְּאַרְבַּע הַבְּשׂוֹרוֹת.

Matthew is the Lion of the tribe of Judah, Mark is the sacrificial ox, Luke the man and John the high-flying eagle. Christ as the Lion of the tribe of Judah defines Himself as the one who seals and unseals His prophetic Word. The book of Matthew has more direct references to fulfillments of Messianic prophecies (12) as the other three gospels combined. It is not even close.

Matei este Leul din seminția lui Iuda, Marcu este boul de jertfă, Luca este omul, iar Ioan este vulturul care zboară la înălțime. Hristos, ca Leul din seminția lui Iuda, Se definește pe Sine ca fiind Cel care pecetluiește și despecetluiește Cuvântul Său profetic. Cartea lui Matei conține mai multe referințe directe la împlinirea profețiilor mesianice (12) decât celelalte trei Evanghelii la un loc. Nici măcar nu se apropie.

The book of Matthew represents God’s prophetic Word. Luke, who was a doctor presents his gospel from the perspective of Christ as the Son of Man, for Luke is the face of the man. Mark presents his gospel of Christ from the perspective of the sacrificial offering which Christ represented, for Mark is the ox. John is the high-flying eagle, who presented the deep things of God in his presentation of the gospel of Christ.

Cartea lui Matei reprezintă Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. Luca, care era doctor, își prezintă Evanghelia din perspectiva lui Hristos ca Fiu al Omului, căci Luca este fața omului. Marcu își prezintă Evanghelia lui Hristos din perspectiva jertfei pe care Hristos o reprezenta, căci Marcu este boul. Ioan este vulturul care zboară sus, care a prezentat lucrurile adânci ale lui Dumnezeu în prezentarea sa a Evangheliei lui Hristos.

It is important to understand the book of Matthew as it is represented within the prophetic Word. The book of Matthew is the Lion of the tribe of Judah, the master of His prophetic Word, the Wonderful Numberer of secrets, the Wonderful Linguist, the one who seals and unseals His Word. Jesus is the Alpha and Omega, and He is the Word. The first book of the New Testament and the last book of the New Testament are prophetic books. Most know this fact about the book of Revelation, but they might not have recognized that Matthew is the alpha of the New Testament, so it must align with the omega of the New Testament. It must represent the end, which is the book of Revelation.

Este important să înțelegem cartea lui Matei așa cum este reprezentată în Cuvântul profetic. Cartea lui Matei este Leul din seminția lui Iuda, Stăpânul Cuvântului Său profetic, Minunatul Numărător al tainelor, Minunatul Lingvist, Cel care pecetluiește și deschide pecețile Cuvântului Său. Isus este Alfa și Omega, și El este Cuvântul. Prima carte a Noului Testament și ultima carte a Noului Testament sunt cărți profetice. Cei mai mulți cunosc acest fapt despre cartea Apocalipsei, dar este posibil să nu fi recunoscut că Matei este alfa Noului Testament, astfel încât trebuie să se alinieze cu omega Noului Testament. El trebuie să reprezinte sfârșitul, care este cartea Apocalipsei.

Therefore, when we find in Matthew the parallel line of Genesis’ line of covenant history set forth in chapters eleven through twenty-two, it is nothing less than a truth which the Lion of the tribe of Matthew is unsealing. The twelve chapters of covenant history that are represented in Genesis, Matthew and Revelation are now being unsealed and what we are identifying is that chapter twenty-three of Matthew represents the separation of the wise and foolish in the parable of the vineyard. Eight woes upon the former covenant people, that find their prophetic counterpart in the eight souls representing the one hundred and forty-four thousand who get on the ark of safety. 23 is a representation of the work that began in the Heavenly sanctuary when the 2300 days reached its conclusion on October 22, 1844, and will do so again at the soon-coming Sunday law. Chapter 23 is marking this truth.

Prin urmare, atunci când găsim în Matei linia paralelă a istoriei legământului din Geneza, prezentată în capitolele unsprezece până la douăzeci și doi, aceasta nu este nimic mai puțin decât un adevăr pe care Leul din seminția lui Matei îl desigilează. Cele douăsprezece capitole ale istoriei legământului, care sunt reprezentate în Geneza, Matei și Apocalipsa, sunt acum desigilate, iar ceea ce identificăm este că capitolul douăzeci și trei din Matei reprezintă despărțirea celor înțelepți de cei neînțelepți în pilda viei. Opt vaiuri asupra fostului popor al legământului, care își găsesc corespondentul profetic în cele opt suflete ce îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii care urcă în corabia siguranței. 23 este o reprezentare a lucrării care a început în sanctuarul ceresc când cele 2300 de zile au ajuns la încheierea lor la 22 octombrie 1844 și va face aceasta din nou la legea duminicală care va veni curând. Capitolul 23 marchează acest adevăr.

Chapter twenty-four takes place as Christ has just ended His dialogue with apostate Israel and left the Jew’s temple for the final time. The number 24 is a symbol of the transition of ancient to modern Israel, the very point in prophetic history where Christ stood, when He presented His message in Matthew twenty-four. The prophetic message of Matthew 24 is a Divine illustration of line upon line methodology, that specifically addresses the history of the Millerites, and therefore the history of the one hundred and forty-four thousand. 24 is represented by the church of Revelation twelve, which stands upon the moon that reflects the light of the sun of righteousness. On her head are twelve stars that represent 24, for she represents the history leading up to the birth of Christ when ancient Israel’s 12 tribes would become modern Israel’s twelve disciples. In chapter twenty-four the Millerite history from 1798 unto the great disappointment are represented. Then comes Matthew 25.

Capitolul douăzeci și patru are loc în momentul în care Hristos tocmai Și-a încheiat dialogul cu Israelul apostat și a părăsit pentru ultima dată templul iudeului. Numărul 24 este un simbol al tranziției de la Israelul antic la Israelul modern, chiar punctul din istoria profetică în care Se afla Hristos atunci când Și-a prezentat solia în Matei douăzeci și patru. Solia profetică din Matei 24 este o ilustrare divină a metodologiei „linie peste linie”, care se adresează în mod specific istoriei milleriților și, prin urmare, istoriei celor o sută patruzeci și patru de mii. 24 este reprezentat de biserica din Apocalipsa doisprezece, care stă pe lună, ce reflectă lumina Soarelui neprihănirii. Pe capul ei sunt douăsprezece stele care reprezintă 24, căci ea reprezintă istoria care duce până la nașterea lui Hristos, când cele 12 seminții ale Israelului antic aveau să devină cei doisprezece ucenici ai Israelului modern. În capitolul douăzeci și patru este reprezentată istoria millerită de la 1798 până la marea dezamăgire. Apoi urmează Matei 25.

The number 25 is a symbol of the Levites, whether good or bad, but just as significantly it represents the separation of the wise and wicked Levites. Matthew 25 identifies upon three witnesses, or three parables, the separation process that is represented by the number twenty-five. Of course, the parable of the ten virgins represents the history of the Millerites, and also the history of the one hundred and forty-four thousand. That history is the history of the first angel, the parable of the talents is the second angel and the parable of sheep and goats is the judgment of the third angel.

O número 25 é um símbolo dos levitas, quer bons quer maus, mas, de modo igualmente significativo, representa a separação entre os levitas sábios e os ímpios. Mateus 25 identifica, com base em três testemunhas, ou três parábolas, o processo de separação que é representado pelo número vinte e cinco. Naturalmente, a parábola das dez virgens representa a história dos mileritas, e também a história dos cento e quarenta e quatro mil. Essa história é a história do primeiro anjo; a parábola dos talentos é o segundo anjo; e a parábola das ovelhas e dos bodes é o juízo do terceiro anjo.

Chapters twenty-six through twenty-eight identify the history of Passover to the post crucifixion gospel commission.

Capitolele douăzeci și șase până la douăzeci și opt identifică istoria Paștelui până la mandatul evanghelic de după răstignire.

> And it came to pass, when Jesus had finished all these sayings, he said unto his disciples, Ye know that after two days is the feast of the passover, and the Son of man is betrayed to be crucified. Matthew 26:1, 2.

> Și s-a întâmplat că, după ce Isus a sfârșit toate aceste cuvântări, le-a zis ucenicilor Săi: „Știți că după două zile este sărbătoarea Paștelui, și Fiul omului este dat să fie răstignit.” Matei 26:1, 2.

A summary of the various waymarks in chapter 26 is the plot to kill Jesus in verses three through five. Then Jesus is anointed at Bethany in verses six through thirteen. In verses fourteen through sixteen Judas betrays Christ for thirty pieces of silver. Then came Passover with His disciples, in verses seventeen through twenty-five. Verses twenty-six through twenty-nine, Jesus institutes the Lord’s supper, and in verse thirty, Jesus foretells Peter’s denial. In verses thirty-six through forty-six Jesus is in Gethsemane. Verse forty-seven through fifty-six Jesus is arrested, then in verses fifty-seven through sixty-eight, Jesus is before Caiaphas and the Sanhedrin. From verse sixty-nine onward Peter’s denial of Christ is set forth. The chapter contains ten specific waymarks that are to be repeated during the latter days.

Muhtasari wa alama mbalimbali za njia katika sura ya 26 ni njama ya kumwua Yesu katika aya ya tatu hadi ya tano. Kisha Yesu anatiwa mafuta kule Bethania katika aya ya sita hadi ya kumi na tatu. Katika aya ya kumi na nne hadi ya kumi na sita Yuda anamsaliti Kristo kwa vipande thelathini vya fedha. Kisha ikaja Pasaka pamoja na wanafunzi Wake, katika aya ya kumi na saba hadi ya ishirini na tano. Aya ya ishirini na sita hadi ya ishirini na tisa, Yesu anaanzisha Meza ya Bwana, na katika aya ya thelathini, Yesu anatabiri kumkana kwa Petro. Katika aya ya thelathini na sita hadi ya arobaini na sita Yesu yuko Gethsemane. Aya ya arobaini na saba hadi ya hamsini na sita Yesu anakamatwa, kisha katika aya ya hamsini na saba hadi ya sitini na nane, Yesu yuko mbele ya Kayafa na Sanhedrini. Kuanzia aya ya sitini na tisa na kuendelea, kumkana kwa Petro dhidi ya Kristo kunawekwa bayana. Sura hiyo ina alama kumi mahsusi za njia ambazo zinapaswa kurudiwa katika siku za mwisho.

Chapter twenty-seven has ten distinct waymarks as well. Jesus is delivered to Pilate, then Judas hangs himself, then Jesus is taken before Pilate, then Barabbas is chosen, Pilate delivers Jesus to be crucified, then Jesus is mocked, then the crucifixion, then the death of Jesus, then Jesus is buried and then the guard at the tomb testifies.

Capitolul douăzeci și șapte are, de asemenea, zece repere distincte. Isus este predat lui Pilat, apoi Iuda se spânzură, apoi Isus este adus înaintea lui Pilat, apoi este ales Baraba, Pilat Îl dă pe Isus să fie răstignit, apoi Isus este batjocorit, apoi urmează răstignirea, apoi moartea lui Isus, apoi Isus este îngropat, iar apoi straja de la mormânt depune mărturie.

Chapter twenty-eight has but three waymarks, the first being the resurrection, followed by the lie of the Sanhedrin and then the great commission. Three chapters with twenty-three distinct waymarks of the cross that will be repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Capitolul douăzeci și opt are doar trei repere, primul fiind învierea, urmată de minciuna Sinedriului și apoi de marea trimitere. Trei capitole cu douăzeci și trei de repere distincte ale crucii, care vor fi repetate în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

## Matthew 26 – Ten Waymarks

Matei 26 – Zece semne de hotar

- Plot by chief priests and elders to kill Jesus (vv. 3–5)

  Complot al marilor preoți și al bătrânilor de a-L ucide pe Isus (vv. 3–5)

- Anointing at Bethany by the woman with alabaster box (vv. 6–13)

  Ungerea la Betania de către femeia cu vasul de alabastru (vv. 6–13)

- Judas agrees to betray Jesus for 30 pieces of silver (vv. 14–16)

  Iuda este de acord să-L trădeze pe Isus pentru 30 de arginți (vv. 14–16)

- Preparation and eating of the Passover with the disciples (vv. 17–25)

  Pregătirea și mâncarea Paștelui împreună cu ucenicii (vv. 17–25)

- Institution of the Lord’s Supper (vv. 26–29)

  Instituirea Cinei Domnului (vv. 26–29)

- Prediction of Peter’s denial (vv. 30–35)

  Predicția lepădării lui Petru (vv. 30–35)

- Agony in Gethsemane (vv. 36–46)

  Agonia din Ghetsimani (vv. 36–46)

- Betrayal and arrest of Jesus (vv. 47–56)

  Trădarea și arestarea lui Isus (vv. 47–56)

- Jesus tried before Caiaphas and the Sanhedrin (vv. 57–68)

  Isus judecat înaintea lui Caiafa și a Sinedriului (vv. 57–68)

- Peter’s threefold denial (vv. 69–75)

  การปฏิเสธพระองค์สามครั้งของเปโตร (ข้อ 69–75)

## Matthew 27 – Ten Waymarks

Matei 27 – Zece repere

- Jesus delivered to Pilate (vv. 1–2)

  Isus predat lui Pilat (vv. 1–2)

- Judas’s remorse and suicide (vv. 3–10)

  Regretul și sinuciderea lui Iuda (vv. 3–10)

- Jesus before Pilate – the formal Roman trial (vv. 11–14)

  Isus înaintea lui Pilat – procesul roman oficial (vv. 11–14)

- Choice of Barabbas over Jesus (vv. 15–26)

  Alegerea lui Baraba în locul lui Isus (vv. 15–26)

- Pilate delivers Jesus to be crucified (included in the release of Barabbas)

  Pilat îl predă pe Isus ca să fie răstignit (inclus în eliberarea lui Baraba)

- Mocking and scourging by the soldiers (vv. 27–31)

  Batjocorirea și biciuirea de către soldați (vv. 27–31)

- The crucifixion (vv. 32–44)

  Răstignirea (vv. 32–44)

- The death of Jesus (vv. 45–50)

  Moartea lui Isus (vv. 45–50)

- Supernatural signs and burial by Joseph of Arimathea (vv. 51–61)

  Semne supranaturale și înmormântarea de către Iosif din Arimateea (vv. 51–61)

- Posting of the guard at the tomb (vv. 62–66)

  Postarea străjii la mormânt (vv. 62–66)

## Matthew 28 – Three Waymarks

Matei 28 – Trei pietre de hotar

- The resurrection and empty tomb (vv. 1–10)

  Învierea și mormântul gol (vv. 1–10)

- The lie of the chief priests and elders to the soldiers (vv. 11–15)

  Mincinoşenia preoţilor celor mai de seamă şi a bătrânilor către soldaţi (vv. 11–15)

- The Great Commission (vv. 16–20)

  Marea Trimitere (vv. 16–20)

Just as Christ’s experience from the anointing at Bethany to the Great Commission marked the close of His earthly ministry and the beginning of the gospel to all nations, so these same waymarks are repeated in the experience of God’s remnant as they approach the close of probation and their final triumph.

Așa cum experiența lui Hristos, de la ungerea din Betania până la Marea Trimitere, a marcat încheierea lucrării Sale pământești și începutul Evangheliei pentru toate neamurile, tot astfel aceleași repere se repetă în experiența rămășiței lui Dumnezeu, pe măsură ce se apropie de încheierea timpului de probă și de biruința lor finală.

Chapters twenty-six through twenty-eight represent the Passover history structured upon 23 distinct waymarks that are repeated during the history leading to and following after the Sunday law.

Chapitole douăzeci și șase până la douăzeci și opt reprezintă istoria Paștelui structurată pe 23 de repere distincte, care se repetă în timpul istoriei ce conduce la și urmează după legea duminicală.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 427.

> „Venirea lui Hristos, ca Marele nostru Preot, în Locul Preasfânt, pentru curățirea sanctuarului, prezentată în Daniel 8:14; venirea Fiului omului la Cel Îmbătrânit de zile, așa cum este înfățișată în Daniel 7:13; și venirea Domnului la templul Său, prevestită de Maleahi, sunt descrieri ale aceluiași eveniment; iar acesta este reprezentat, de asemenea, prin venirea mirelui la nuntă, descrisă de Hristos în parabola celor zece fecioare, din Matei 25.” Tragedia veacurilor, 427.

The end of the 2300 days on October 22, 1844 is repeated at the Sunday law. The 23 waymarks located in the last three chapters of Matthew identify the precious blood that is employed to combine Divinity with humanity.

Sfârșitul celor 2300 de zile, la 22 octombrie 1844, se repetă la legea duminicală. Cele 23 de semne de hotar aflate în ultimele trei capitole ale Evangheliei după Matei identifică sângele prețios care este folosit pentru a uni Divinitatea cu omenirea.

> “The intercession of Christ in man’s behalf in the sanctuary above is as essential to the plan of salvation as was His death upon the cross. By His death He began that work which after His resurrection He ascended to complete in heaven. We must by faith enter within the veil, ‘whither the forerunner is for us entered.’ Hebrews 6:20. There the light from the cross of Calvary is reflected. There we may gain a clearer insight into the mysteries of redemption. The salvation of man is accomplished at an infinite expense to heaven; the sacrifice made is equal to the broadest demands of the broken law of God. Jesus has opened the way to the Father’s throne, and through His mediation the sincere desire of all who come to Him in faith may be presented before God.” The Great Controversy, 489.

> „Mijlocirea lui Hristos în favoarea omului, în sanctuarul de sus, este tot atât de esențială pentru planul mântuirii precum a fost moartea Sa pe cruce. Prin moartea Sa, El a început acea lucrare pe care, după învierea Sa, S-a înălțat s-o ducă la îndeplinire în cer. Noi trebuie, prin credință, să intrăm dincolo de perdea, „unde înainte-mergătorul a intrat pentru noi”. Evrei 6:20. Acolo se reflectă lumina de la crucea de pe Calvar. Acolo putem dobândi o înțelegere mai limpede a tainelor răscumpărării. Mântuirea omului este împlinită cu un preț infinit pentru cer; jertfa adusă corespunde celor mai cuprinzătoare cerințe ale Legii lui Dumnezeu, care a fost călcată. Isus a deschis calea către tronul Tatălui și, prin mijlocirea Sa, dorința sinceră a tuturor celor care vin la El prin credință poate fi înfățișată înaintea lui Dumnezeu.” Tragedia veacurilor, 489.

Chapter 23 of Matthew emphasizes the condemnation upon the counterfeit priesthood. Chapters twenty-six through twenty-eight are the omega to chapter twenty-three. The counterfeit Levites, the old men’s escalating rebellion over four generations produced the waymarks in the last three chapters.

Capitolul 23 din Matei subliniază condamnarea asupra preoției contrafăcute. Capitolele douăzeci și șase până la douăzeci și opt sunt omega capitolului 23. Leviții contrafăcuți, răzvrătirea tot mai accentuată a bătrânilor de-a lungul a patru generații, au produs reperele profetice din ultimele trei capitole.

Chapter twenty-four identifies the line upon line methodology as the methodology of Christ, as He employs the destruction of Jerusalem to describe the things that are, the things that have been and the things that will be.

Capitolul douăzeci și patru identifică metodologia „linie peste linie” drept metodologia lui Hristos, întrucât El folosește distrugerea Ierusalimului pentru a descrie lucrurile care sunt, lucrurile care au fost și lucrurile care vor fi.

The fall of Jerusalem in 70 AD, took place on the same day of the year that Jerusalem was first destroyed by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem by Nebuchadnezzar was past history, and Christ’s history, when Titus took Jerusalem, typified the end of the world. Matthew 24 is lifting up the line upon line methodology, thus identifying “methodology” as an element of the prophetic testimony.

Căderea Ierusalimului în anul 70 d.Hr. a avut loc în aceeași zi a anului în care Ierusalimul a fost mai întâi nimicit de Nebucadnețar. Nimicirea Ierusalimului de către Nebucadnețar aparținea istoriei trecute, iar istoria lui Hristos, când Titus a cucerit Ierusalimul, a prefigurat sfârșitul lumii. Matei 24 evidențiază metodologia „linie peste linie”, identificând astfel „metodologia” ca un element al mărturiei profetice.

It is in chapter 24 that Christ identifies the necessity of understanding the “abomination of desolation” spoken of by Daniel the prophet, the very foundational understanding of William Miller, and the symbol that establishes the vision in Daniel. It also represents the rebellion of Adventism, as they rejected the Millerite understanding of “the daily” in the book of Daniel, and thus partook of the strong delusion of 2 Thessalonians chapter two. The chapter directly connects with Luke 21, thus identifying August 11, 1840 through October 22, 1844, which typifies 9/11 unto the Sunday law. It also connects with the “times of the Gentiles” in Luke 21:24, which is a primary key in unlocking the “seven times” of Moses, while also aligning with the measuring of the temple in Revelation eleven.

Mu kapitolu 24 Kristu aratondeka ko ari ngombwa gusobanukirwa “ikizira cy’ubutayu” cyavuzwe na Daniyeli umuhanuzi, ari ryo ryo ryari urufatiro rw’ingenzi rw’imyumvire ya William Miller, kandi kikaba ari ikimenyetso gishyiraho iyerekwa ryo muri Daniyeli. Kandi kandi kigereranya ubwigomeke bw’Abadiventisime, kuko banze imyumvire y’Abamillerite ku byerekeye “ibya buri munsi” mu gitabo cya Daniyeli, bityo bakagabana mu kuyobywa gukomeye ko muri 2 Abatesalonike igice cya kabiri. Icyo gice gifitanye isano itaziguye na Luka 21, bityo kikagaragaza tariki ya 11 Kanama 1840 kugeza ku ya 22 Ukwakira 1844, bikaba bishushanya kuva kuri 9/11 kugera ku itegeko ryo ku Cyumweru. Kandi gifitanye isano n’“ibihe by’Abanyamahanga” byo muri Luka 21:24, ari byo rufunguzo rw’ibanze mu gukingura “inshuro ndwi” za Mose, kandi kandi bigahura no gupimwa kw’urusengero muri Ibyahishuwe 11.

Beginning with chapter twenty-three, followed by 24 and 25, and then concluding with chapters 26 through 27, three chapters which possess twenty-three waymarks that are the omega to the alpha of chapter twenty-three. Chapter twenty-six added to twenty-seven and twenty-eight equals “81,” which is a symbol of the priesthood. Upon three witnesses (Genesis, Matthew and Revelation) chapters 11 through 22 are one line. Chapters 23 through 28 are a line of truth which begins with 23 and ends with 23.

Începând cu capitolul douăzeci și trei, urmat de 24 și 25, și apoi încheindu-se cu capitolele 26 până la 27, trei capitole care posedă douăzeci și trei de semne de hotar, care sunt omega pentru alfa capitolului douăzeci și trei. Capitolul douăzeci și șase, adăugat la douăzeci și șapte și douăzeci și opt, este egal cu „81”, care este un simbol al preoției. Pe temeiul a trei martori (Geneza, Matei și Apocalipsa), capitolele 11 până la 22 constituie o singură linie. Capitolele 23 până la 28 sunt o linie a adevărului care începe cu 23 și se încheie cu 23.

Chapters one through ten are the first of three prophetic lines in the book of Matthew. Ten chapters, followed by twelve chapters, followed by six chapters. Inspiration informs us that all the books of the Bible meet and end in the Revelation, and therefore all the books of the Bible meet and end in Matthew. Matthew, as the face of the lion of the tribe of Judah identifies twelve distinct Messianic prophecies, and those twelve passages produce the waymarks of the history of the Millerites and the one hundred and forty-four thousand. As the book of Revelation begins with the revelation of Jesus Christ, Matthew chapter one presents a revelation of Jesus Christ which connects with the life and testimony of Moses, with the history of Antichrist while identifying the three elements of the church triumphant as represented by the prophet, the priest and the king.

Capitolele unu până la zece constituie prima dintre cele trei linii profetice din cartea lui Matei. Zece capitole, urmate de douăsprezece capitole, urmate de șase capitole. Inspirația ne informează că toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în Apocalipsa și, prin urmare, toate cărțile Bibliei se întâlnesc și se încheie în Matei. Matei, ca fața leului din seminția lui Iuda, identifică douăsprezece profeții mesianice distincte, iar acele douăsprezece pasaje produc reperele istoriei milleriților și ale celor o sută patruzeci și patru de mii. După cum cartea Apocalipsei începe cu descoperirea lui Isus Hristos, Matei capitolul unu prezintă o descoperire a lui Isus Hristos care se leagă de viața și mărturia lui Moise, de istoria Antihristului, identificând totodată cele trei elemente ale bisericii triumfătoare, așa cum sunt reprezentate de profet, preot și împărat.

Matthew begins with the revelation of Jesus Christ in the context of God’s covenant with a chosen people. From Abraham to David was 14 generations, from David to captivity in Babylon was fourteen generations, and from Babylon to Christ is another fourteen generations. The genealogy of Christ in Matthew aligns with Moses, for Moses is the alpha of Christ the omega. Moses life of one hundred and twenty years, aligns with the one hundred and twenty years of probationary time in the history of Noah. Noah’s covenant is therefore connected with the covenant of a chosen people. The one hundred and twenty years of Moses represents three periods of forty years that concluded with Moses slaying the Egyptian at the end of forty years, and the first born, Pharaoh and his army being slain at the end of the second forty-year period. The second forty-year period ended at a rebellion at Kadesh and the third forty-year period ended at the second rebellion of Kadesh. All of the three prophetic lines of the alpha end at Kadesh and the three prophetic lines of Matthew’s genealogy end at David, captivity in Babylon and the Messenger of the covenant.

Matei începe cu descoperirea lui Isus Hristos în contextul legământului lui Dumnezeu cu un popor ales. De la Avraam până la David au fost paisprezece generații, de la David până la robia babiloniană au fost paisprezece generații, iar de la Babilon până la Hristos sunt alte paisprezece generații. Genealogia lui Hristos din Matei se armonizează cu Moise, căci Moise este alfa lui Hristos, omega. Viața lui Moise, de o sută douăzeci de ani, se armonizează cu cei o sută douăzeci de ani de timp de probă din istoria lui Noe. Prin urmare, legământul lui Noe este legat de legământul unui popor ales. Cei o sută douăzeci de ani ai lui Moise reprezintă trei perioade de câte patruzeci de ani, care s-au încheiat cu Moise omorându-l pe egiptean la sfârșitul celor patruzeci de ani, iar întâiul născut, Faraon și oștirea lui fiind uciși la sfârșitul celei de-a doua perioade de patruzeci de ani. A doua perioadă de patruzeci de ani s-a încheiat cu o răzvrătire la Cades, iar a treia perioadă de patruzeci de ani s-a încheiat cu a doua răzvrătire de la Cades. Toate cele trei linii profetice ale alfa se încheie la Cades, iar cele trei linii profetice ale genealogiei lui Matei se încheie la David, la robia babiloniană și la Solul legământului.

When the alpha of Moses is aligned with the omega of Christ there are six witnesses of Kadesh, which is 1863 and the Sunday law. Matthew’s genealogy places king David at Kadesh, which is where apostate Adventism is taken to Babylon, as Christ confirms the covenant with the one hundred and forty-four thousand. By placing David at the Sunday law a second witness of David is established with David being one of three human representatives that began to serve when they were thirty years old. Christ, David, Joseph and Ezekiel all began their work at thirty years of age. Together the four thirty-year-old’s that began to serve represent the combination of Divinity with humanity, when the church militant is transformed into the church triumphant. That church is made up of a prophet, a priest and a king. The transformation is marked at the Sunday law, which is also Kadesh, so David in the genealogy of Matthew aligns with the thirty year old David.

Cînd alfa lui Moise este aliniată cu omega lui Hristos, există șase martori ai Cadesului, care este 1863 și legea duminicală. Genealogia din Matei îl așază pe regele David la Cades, locul unde adventismul apostat este dus în Babilon, în timp ce Hristos întărește legămîntul cu cei o sută patruzeci și patru de mii. Prin așezarea lui David la legea duminicală se stabilește un al doilea martor al lui David, David fiind unul dintre cei trei reprezentanți omenești care au început să slujească la vîrsta de treizeci de ani. Hristos, David, Iosif și Ezechiel și-au început cu toții lucrarea la vîrsta de treizeci de ani. Împreună, cei patru care au început să slujească la treizeci de ani reprezintă combinarea Dumnezeirii cu omenirea, atunci cînd biserica luptătoare este transformată în biserica triumfătoare. Acea biserică este alcătuită dintr-un profet, un preot și un împărat. Transformarea este marcată la legea duminicală, care este de asemenea Cades, astfel că David din genealogia lui Matei se aliniază cu David cel de treizeci de ani.

The thirty years of preparation aligns with the four hundred and thirty years of Abraham’s covenant, and also the age of a priest and the 1290 years of Daniel 12:11. In the next article we will consider each of those twelve Messianic prophecies within the book of Matthew. We are first identifying three prophetic lines within Matthew; chapters one through ten, followed by chapters eleven through twenty-two, and then twenty-three through twenty-eight.

Cei treizeci de ani de pregătire se aliniază cu cei patru sute treizeci de ani ai legământului lui Avraam, precum și cu vârsta unui preot și cu cei 1290 de ani din Daniel 12:11. În articolul următor vom examina fiecare dintre acele douăsprezece profeții mesianice din cartea lui Matei. Mai întâi identificăm trei linii profetice în cadrul cărții lui Matei: capitolele unu până la zece, urmate de capitolele unsprezece până la douăzeci și doi, iar apoi douăzeci și trei până la douăzeci și opt.

> “For a time after the disappointment in 1844, I did hold, in common with the advent body, that the door of mercy was then forever closed to the world. This position was taken before my first vision was given me. It was the light given me of God that corrected our error, and enabled us to see the true position.

> „Za neko vreme nakon razočaranja 1844. godine, i ja sam, zajedno sa adventnim telom, smatrala da su vrata milosti tada zauvek zatvorena svetu. Taj stav je bio zauzet pre nego što mi je dato prvo viđenje. Svetlost koju mi je Bog dao ispravila je našu zabludu i osposobila nas da sagledamo pravi položaj.“

> “I am still a believer in the shut-door theory, but not in the sense in which we at first employed the term or in which it is employed by my opponents.

> „Încă sunt o credincioasă în teoria ușii închise, dar nu în sensul în care am folosit noi la început termenul, nici în acela în care este folosit de oponenții mei.‟

> “There was a shut door in Noah’s day. There was at that time a withdrawal of the Spirit of God from the sinful race that perished in the waters of the Flood. God Himself gave the shut-door message to Noah: ‘My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years’ (Genesis 6:3).

> „U vremea lui Noe a existat o ușă închisă. Atunci a avut loc o retragere a Duhului lui Dumnezeu de la neamul păcătos care a pierit în apele Potopului. Dumnezeu Însuși i-a dat lui Noe solia despre ușa închisă: «Duhul Meu nu va rămâne pururea în om, căci și omul nu este decât carne păcătoasă; totuși zilele lui vor fi de o sută douăzeci de ani» (Geneza 6:3).”

> “There was a shut door in the days of Abraham. Mercy ceased to plead with the inhabitants of Sodom, and all but Lot, with his wife and two daughters, were consumed by the fire sent down from heaven.

> „În zilele lui Avraam a fost o ușă închisă. Harul a încetat să mai pledeze cu locuitorii Sodomei, iar toți, în afară de Lot, împreună cu soția sa și cele două fiice ale sale, au fost nimiciți de focul trimis din cer.

> “There was a shut door in Christ’s day. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation, ‘Your house is left unto you desolate’ (Matthew 23:38).

> „A fost o ușă închisă în zilele lui Hristos. Fiul lui Dumnezeu a declarat iudeilor necredincioși ai acelei generații: «Casa vă este lăsată pustie» (Matei 23:38).”

> “Looking down the stream of time to the last days, the same infinite power proclaimed through John: ‘These things saith he that is holy, he that is true, he that hath the key of David, he that openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth’ (Revelation 3:7).

> „Privind în josul șuvoiului timpului către zilele din urmă, aceeași putere infinită a proclamat prin Ioan: «Acestea le zice Cel ce este sfânt, Cel ce este adevărat, Cel ce are cheia lui David, Cel ce deschide și nimeni nu închide, și închide și nimeni nu deschide» (Apocalipsa 3:7).”

> “I was shown in vision, and I still believe, that there was a shut door in 1844. All who saw the light of the first and second angels’ messages and rejected that light, were left in darkness. And those who accepted it and received the Holy Spirit which attended the proclamation of the message from heaven, and who afterward renounced their faith and pronounced their experience a delusion, thereby rejected the Spirit of God, and it no longer pleaded with them.

> „Mi-a fost arătat în viziune și încă cred că în 1844 a existat o ușă închisă. Toți aceia care au văzut lumina mesajelor primului și celui de-al doilea înger și au respins acea lumină au fost lăsați în întuneric. Iar aceia care au primit-o și au primit Duhul Sfânt care a însoțit vestirea mesajului din cer și care, după aceea, au renunțat la credința lor și și-au declarat experiența o amăgire, prin aceasta au respins Duhul lui Dumnezeu, iar El nu a mai stăruit pe lângă ei.”

> “Those who did not see the light, had not the guilt of its rejection. It was only the class who had despised the light from heaven that the Spirit of God could not reach. And this class included, as I have stated, both those who refused to accept the message when it was presented to them, and also those who, having received it, afterward renounced their faith. These might have a form of godliness, and profess to be followers of Christ; but having no living connection with God, they would be taken captive by the delusions of Satan. These two classes are brought to view in the vision—those who declared the light which they had followed a delusion, and the wicked of the world who, having rejected the light, had been rejected of God. No reference is made to those who had not seen the light, and therefore were not guilty of its rejection.” Selected Messages, book 1, 62, 63.

> „Cei care nu văzuseră lumina nu purtau vina respingerii ei. Numai la acea categorie care disprețuise lumina venită din cer Duhul lui Dumnezeu nu mai putea ajunge. Iar această categorie cuprindea, așa cum am afirmat, atât pe aceia care refuzaseră să primească solia atunci când le fusese prezentată, cât și pe aceia care, după ce o primiseră, și-au renegat ulterior credința. Aceștia puteau avea o formă de evlavie și puteau mărturisi că sunt urmași ai lui Hristos; dar, neavând nicio legătură vie cu Dumnezeu, aveau să fie luați captivi de amăgirile lui Satana. Aceste două categorii sunt aduse în atenție în viziune — aceia care declaraseră că lumina pe care o urmaseră fusese o amăgire și cei răi ai lumii care, după ce respinseseră lumina, fuseseră lepădați de Dumnezeu. Nu se face nicio referire la aceia care nu văzuseră lumina și care, prin urmare, nu erau vinovați de respingerea ei.” Selected Messages, book 1, 62, 63.

> “It is those who by faith follow Jesus in the great work of the atonement who receive the benefits of His mediation in their behalf, while those who reject the light which brings to view this work of ministration are not benefited thereby. The Jews who rejected the light given at Christ’s first advent, and refused to believe on Him as the Saviour of the world, could not receive pardon through Him. When Jesus at His ascension entered by His own blood into the heavenly sanctuary to shed upon His disciples the blessings of His mediation, the Jews were left in total darkness to continue their useless sacrifices and offerings. The ministration of types and shadows had ceased. That door by which men had formerly found access to God was no longer open. The Jews had refused to seek Him in the only way whereby He could then be found, through the ministration in the sanctuary in heaven. Therefore they found no communion with God. To them the door was shut. They had no knowledge of Christ as the true sacrifice and the only mediator before God; hence they could not receive the benefits of His mediation.

> „Doar aceia care, prin credință, Îl urmează pe Isus în marea lucrare a ispășirii primesc binefacerile mijlocirii Sale în favoarea lor, pe când aceia care resping lumina ce aduce în atenție această lucrare de slujire nu beneficiază de ea. Iudeii care au respins lumina dată la prima venire a lui Hristos și au refuzat să creadă în El ca Mântuitor al lumii nu puteau primi iertare prin El. Când Isus, la înălțarea Sa, a intrat cu propriul Său sânge în sanctuarul ceresc pentru a revărsa asupra ucenicilor Săi binecuvântările mijlocirii Sale, iudeii au fost lăsați în întuneric deplin, ca să-și continue jertfele și darurile lor zadarnice. Slujirea simbolurilor și a umbrelor încetase. Ușa aceea prin care oamenii găsiseră odinioară intrare la Dumnezeu nu mai era deschisă. Iudeii refuzaseră să-L caute pe singura cale pe care El mai putea fi găsit atunci, prin slujirea din sanctuarul ceresc. De aceea, ei nu aveau părtășie cu Dumnezeu. Pentru ei, ușa era închisă. Ei nu aveau nicio cunoștință despre Hristos ca adevărata jertfă și singurul mijlocitor înaintea lui Dumnezeu; de aceea, nu puteau primi binefacerile mijlocirii Sale.”

> “The condition of the unbelieving Jews illustrates the condition of the careless and unbelieving among professed Christians, who are willingly ignorant of the work of our merciful High Priest. In the typical service, when the high priest entered the most holy place, all Israel were required to gather about the sanctuary and in the most solemn manner humble their souls before God, that they might receive the pardon of their sins and not be cut off from the congregation. How much more essential in this antitypical Day of Atonement that we understand the work of our High Priest and know what duties are required of us.

> „Starea iudeilor necredincioși ilustrează starea celor nepăsători și necredincioși dintre creștinii mărturisitori, care sunt de bunăvoie în neștiință cu privire la lucrarea milostivului nostru Mare-Preot. În slujba tipică, când marele preot intra în Locul Preasfânt, întregului Israel i se cerea să se adune în jurul sanctuarului și, în chipul cel mai solemn, să-și smerească sufletele înaintea lui Dumnezeu, pentru ca să primească iertarea păcatelor lor și să nu fie nimiciți din mijlocul adunării. Cu cât mai esențial este, în această Zi antitipică a Ispășirii, să înțelegem lucrarea Marelui nostru Preot și să știm ce îndatoriri ni se cer.”

> “Men cannot with impunity reject the warning which God in mercy sends them. A message was sent from heaven to the world in Noah’s day, and their salvation depended upon the manner in which they treated that message. Because they rejected the warning, the Spirit of God was withdrawn from the sinful race, and they perished in the waters of the Flood. In the time of Abraham, mercy ceased to plead with the guilty inhabitants of Sodom, and all but Lot with his wife and two daughters were consumed by the fire sent down from heaven. So in the days of Christ. The Son of God declared to the unbelieving Jews of that generation: ‘Your house is left unto you desolate.’ Matthew 23:38. Looking down to the last days, the same Infinite Power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved’: ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:10–12. As they reject the teachings of His word, God withdraws His Spirit and leaves them to the deceptions which they love.” The Great Controversy, 430, 431.

> „Oamenii nu pot, fără a suferi pedeapsă, să respingă avertizarea pe care Dumnezeu, în îndurarea Sa, le-o trimite. În zilele lui Noe, o solie a fost trimisă din cer către lume, iar mântuirea lor depindea de felul în care aveau să trateze acea solie. Pentru că au respins avertizarea, Duhul lui Dumnezeu a fost retras de la neamul păcătos, și ei au pierit în apele Potopului. Pe vremea lui Avraam, îndurarea a încetat să mai stăruie pe lângă locuitorii vinovați ai Sodomei, și toți, în afară de Lot, de soția lui și de cele două fiice ale sale, au fost mistuiți de focul coborât din cer. Tot astfel a fost și în zilele lui Hristos. Fiul lui Dumnezeu le-a declarat iudeilor necredincioși ai acelei generații: «Iată că casa voastră vi se lasă pustie.» Matei 23:38. Privind spre zilele din urmă, aceeași Putere Infinită declară, cu privire la aceia care «n-au primit dragostea adevărului, ca să fie mântuiți»: «Din această pricină, Dumnezeu le trimite o lucrare de rătăcire, ca să creadă o minciună; pentru ca toți cei ce n-au crezut adevărul, ci au găsit plăcere în nelegiuire, să fie osândiți.» 2 Tesaloniceni 2:10–12. Pe măsură ce resping învățăturile Cuvântului Său, Dumnezeu Își retrage Duhul și îi lasă în voia amăgirilor pe care le iubesc.” Tragedia veacurilor, 430, 431.

Back to Articles