Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty

Cartea lui Daniel - Numărul o sută cincizeci

Interpretation of Ezekiel 37 and Its Relevance to the Last Days

Interpretarea lui Ezechiel 37 și relevanța sa pentru zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

March 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

After Ezekiel describes the process of the two nations becoming one, he then identifies that the nation would be ruled by King David, and that he will enter into covenant with them and that His tabernacle will be with them.

După ce Ezechiel descrie procesul prin care cele două neamuri devin una, el arată apoi că neamul va fi cârmuit de împăratul David și că El va încheia un legământ cu ei și că cortul Său va fi cu ei.

> Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:23–28.

> Și nu se vor mai întina cu idolii lor, nici cu lucrurile lor urâcioase, nici cu vreuna dintre fărădelegile lor; ci îi voi izbăvi din toate locuințele lor în care au păcătuit și îi voi curăți; astfel, ei vor fi poporul Meu, iar Eu voi fi Dumnezeul lor. Și robul Meu David va fi împărat peste ei; și toți vor avea un singur păstor; ei vor umbla și în judecățile Mele, vor păzi hotărârile Mele și le vor împlini. Și vor locui în țara pe care am dat-o lui Iacov, robul Meu, în care au locuit părinții voștri; și vor locui în ea, ei, copiii lor și copiii copiilor lor, pentru totdeauna; iar robul Meu David va fi căpetenia lor pentru totdeauna. Mai mult, voi încheia cu ei un legământ de pace; va fi un legământ veșnic cu ei; îi voi așeza, îi voi înmulți și Îmi voi pune sanctuarul în mijlocul lor pentru totdeauna. Cortul Meu va fi și el cu ei; da, Eu voi fi Dumnezeul lor, iar ei vor fi poporul Meu. Și neamurile vor cunoaște că Eu, Domnul, sfințesc pe Israel, când sanctuarul Meu va fi în mijlocul lor pentru totdeauna. Ezechiel 37:23–28.

Ezekiel chapter thirty-seven is providing a very detailed presentation of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The two sticks that are to become one nation when divinity is combined with humanity, and they will have a king over them. The one nation is God’s church of the last days, who are the one hundred and forty-four thousand. The two sticks are the two periods of scattering for the northern and southern kingdoms of Israel. Those two sticks are those who Paul identifies as the “body,” when he also identifies Christ as the “head” of that body. Ezekiel identifies Paul’s “head,” as “king David,” and the “body,” as “one nation.”

Ezekiel, capitolul treizeci și șapte, oferă o prezentare foarte detaliată a sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. Cele două toiege urmează să devină o singură națiune atunci când divinitatea este unită cu omenirea, iar vor avea un împărat peste ele. Acea singură națiune este biserica lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, care sunt cei o sută patruzeci și patru de mii. Cele două toiege sunt cele două perioade de împrăștiere pentru împărățiile de nord și de sud ale lui Israel. Acele două toiege sunt cei pe care Pavel îi identifică drept „trupul”, atunci când Îl identifică, de asemenea, pe Hristos drept „capul” acelui trup. Ezechiel identifică „capul” lui Pavel drept „împăratul David”, iar „trupul” drept „o singură națiune”.

In the message which was provided to Adventism in 1856, as represented by the unfinished series on the “seven times” by Hiram Edson in 1856, Edson refers to Isaiah, chapter seven’s prophecy of sixty-five years as the biblical point of reference for the starting points of both periods of seven times. The sixty-five year time prophecy is placed in an enigmatic context, similar to the passages in the book of Revelation that state, “he who hath ears, let him hear.” If you have eyes that can perceive, and ears that can understand, there is something very wonderful in that passage.

În mesajul care a fost dat adventismului în 1856, așa cum este reprezentat de seria neterminată despre „cele șapte vremi” a lui Hiram Edson din 1856, Edson face referire la profeția din Isaia, capitolul șapte, despre șaizeci și cinci de ani, ca punct de referință biblic pentru punctele de început ale ambelor perioade de șapte vremi. Profeția timpului de șaizeci și cinci de ani este așezată într-un context enigmatic, asemănător pasajelor din cartea Apocalipsei care spun: „cine are urechi, să audă.” Dacă aveți ochi care pot vedea și urechi care pot înțelege, există ceva foarte minunat în acel pasaj.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:8, 9.

> Căci capul Siriei este Damascul, și capul Damascului este Rețin; și peste șaizeci și cinci de ani, Efraim va fi zdrobit, încât să nu mai fie un popor. Și capul lui Efraim este Samaria, și capul Samariei este fiul lui Remalia. Dacă nu veți crede, cu siguranță nu veți dăinui. Isaia 7:8, 9.

The sixty-five year prophecy began in 742 BC, and within those sixty-five years, nineteen years later in 723 BC, the northern kingdom of Israel was taken into slavery by Assyria, and when those years ended in 677 BC, Manasseh was taken captive by Babylon. Those sixty five years were also represented in the fulfillments of the end of the scatterings of the two nations, that were to become one stick in Ezekiel’s narrative. They marked 1798, 1844 and 1863, respectively. In the verses which identify the message that was rejected in 1863 there is a special prophetic revelation in which the prophecy is couched.

Profeția de șaizeci și cinci de ani a început în 742 î.Hr., iar înăuntrul acelor șaizeci și cinci de ani, nouăsprezece ani mai târziu, în 723 î.Hr., împărăția de nord a lui Israel a fost dusă în robie de Asiria; iar când acei ani s-au încheiat, în 677 î.Hr., Manase a fost luat captiv în Babilon. Acei șaizeci și cinci de ani au fost, de asemenea, reprezentați în împlinirile sfârșitului împrăștierilor celor două națiuni, care urmau să devină un singur toiag în narațiunea lui Ezechiel. Ei au marcat, respectiv, anii 1798, 1844 și 1863. În versetele care identifică solia ce a fost respinsă în 1863 se află o descoperire profetică specială, în care este încadrată profeția.

It is the revelation that the “head” of a nation is its capital city, and that the “head” of the capital city is the king. It provides two witnesses to this revelation, and then brings the entire prophecy and revelation to a conclusion with the enigma that, “If ye will not believe, surely ye shall not be established.” If you do not believe that the king is the head, and that the head is the capital city, then you will not be established.

Este descoperirea că „capul” unei națiuni este cetatea ei de scaun, iar „capul” cetății de scaun este împăratul. Ea aduce doi martori pentru această descoperire, iar apoi încheie întreaga prorocie și descoperire cu enigma: „Dacă nu veți crede, negreșit nu veți fi statorniciți.” Dacă nu credeți că împăratul este capul și că capul este cetatea de scaun, atunci nu veți fi statorniciți.

Ezekiel’s nation that is produced by joining the two sticks of the northern and southern kingdoms, was to have a king, which is a head, which is the capital city of the nation. The entire passage of Ezekiel is speaking to the prophetic characteristics of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which represents the joining together of Divinity with humanity during the period of the sounding of the seventh trumpet of Islam of the third woe.

Neamul lui Ezechiel, care este alcătuit prin unirea celor două toiege ale împărățiilor de miazănoapte și de miazăzi, urma să aibă un rege, care este un cap, care este cetatea de scaun a neamului. Întregul pasaj din Ezechiel vorbește despre caracteristicile profetice ale sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care reprezintă unirea Dumnezeirii cu omenirea în timpul perioadei sunării celei de-a șaptea trâmbițe a islamului celei de-a treia nenorociri.

The days of the sounding of the Seventh Trumpet, in Revelation chapter ten, began when there was to be “time no longer,” which was October 22, 1844, when the third angel arrived. At that point John experienced the bitterness of that date, and he was there and then told to measure the temple, but leave off the history of the twelve hundred and sixty years of the trampling down of the sanctuary and host, for that period was given to the Gentiles.

Zilele sunării celei de-a Șaptea Trâmbițe, din capitolul zece al Apocalipsei, au început atunci când nu mai avea să fie „timp”, adică la 22 octombrie 1844, când a sosit al treilea înger. În acel moment, Ioan a trăit amărăciunea acelei date și atunci și acolo i s-a spus să măsoare templul, dar să lase deoparte istoria celor o mie două sute șaizeci de ani ai călcării în picioare a sanctuarului și a oștirii, căci acea perioadă fusese dată neamurilor.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer: But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. And the voice which I heard from heaven spake unto me again, and said, Go and take the little book which is open in the hand of the angel which standeth upon the sea and upon the earth.

> Și îngerul pe care l-am văzut stând pe mare și pe pământ și-a ridicat mâna spre cer și a jurat pe Cel ce trăiește în vecii vecilor, care a creat cerul și cele ce sunt în el, și pământul și cele ce sunt pe el, și marea și cele ce sunt în ea, că nu va mai fi timp; ci că, în zilele glasului îngerului al șaptelea, când va începe să sune din trâmbiță, taina lui Dumnezeu se va sfârși, după cum a vestit robilor Săi, prorocii. Și glasul pe care l-am auzit din cer mi-a vorbit din nou și a zis: „Du-te și ia cărticica deschisă din mâna îngerului care stă pe mare și pe pământ.”

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 10:5–11:2.

> Si m-am dus la inger si i-am zis: Da-mi carticica. Iar el mi-a zis: Ia-o si mananc-o; ea iti va amari pantecele, dar in gura ta va fi dulce ca mierea. Si am luat carticica din mana ingerului si am mancat-o; si in gura mea a fost dulce ca mierea; iar dupa ce am mancat-o, pantecele meu s-a amarât. Si mi-a zis: Trebuie sa prorocesti din nou inaintea multor popoare, si neamuri, si limbi, si imparati. Si mi s-a dat o trestie asemenea unei nuiele; iar ingerul statea, zicand: Scoala-te si masoara Templul lui Dumnezeu, si altarul, si pe cei ce se inchina in el. Dar curtea de afara a Templului las-o la o parte si n-o masura; caci a fost data neamurilor: si cetatea sfanta o vor calca in picioare patruzeci si doua de luni. Apocalipsa 10:5–11:2.

The temple which John was to measure on October 22, 1844, was the temple which had worshippers “therein.” The courtyard was to be left off. The temple which has an altar, that also has worshippers therein is the holy place of the heavenly sanctuary. There was an altar in the courtyard, but that was to be left off, so the only other altar in God’s sanctuary is the altar of incense that is located in the Holy Place. At the arrival of the third angel in 1844, which typified the third angel’s arrival at the beginning of the sealing time on September 11, 2001, the temple consisted of only two apartments.

Hekalu ambayo Yohana alipaswa kuipima tarehe 22 Oktoba, 1844, ilikuwa hekalu ambalo ndani yake kulikuwa na waabuduo. Ua wa nje ulipaswa kuachwa kando. Hekalu ambalo lina madhabahu, nalo pia lina waabuduo ndani yake, ni Patakatifu pa mahali patakatifu pa mbinguni. Kulikuwa na madhabahu katika ua wa nje, lakini hiyo ilipaswa kuachwa kando; kwa hiyo madhabahu nyingine pekee katika patakatifu pa Mungu ni madhabahu ya uvumba iliyoko katika Patakatifu. Wakati wa kuwasili kwa malaika wa tatu mwaka 1844, ambako kulifananisha kuwasili kwa malaika wa tatu mwanzoni mwa wakati wa kutiwa muhuri tarehe 11 Septemba, 2001, hekalu lilikuwa na sehemu mbili tu.

The Holy Place was a symbol of the Church, which Paul identifies as the body, and the Most Holy Place was a symbol of the head of the body. The holy place is a symbol of humanity, and the Most Holy Place is the symbol of divinity. The altar, and the smoke that ascended from the altar, which rose up and entered into the Most Holy Place, represents the point where humanity connected with divinity. Mankind can only enter the Most Holy Place by faith, but the experience of faithful people is located in the Holy Place.

Պատարագարանը Եկեղեցու խորհրդանիշն էր, որը Պողոսը նույնացնում է մարմնի հետ, իսկ Սրբութիւն Սրբոցը մարմնի գլխի խորհրդանիշն էր։ Սուրբ վայրը մարդկության խորհրդանիշն է, իսկ Սրբութիւն Սրբոցը՝ աստվածության խորհրդանիշը։ Զոհասեղանը և այն ծուխը, որ բարձրանում էր զոհասեղանից, վեր էր ելնում և մտնում Սրբութիւն Սրբոց, ներկայացնում են այն կետը, որտեղ մարդկությունը միանում էր աստվածությանը։ Մարդկությունը կարող է միայն հավատքով մտնել Սրբութիւն Սրբոց, սակայն հավատացյալների փորձառությունը գտնվում է Սուրբ վայրում։

There they are to eat the Word of God, as represented by the loaves upon the table of showbread. There they are to let their light shine before men, and glorify their heavenly father, as represented by the seven-branched candlestick, which we are informed represents the Church. There they are to connect with divinity as their prayers ascend with the merits of Christ into the very presence of the Divine.

Acolo ei trebuie să mănânce Cuvântul lui Dumnezeu, așa cum este reprezentat de pâinile de pe masa punerii înainte. Acolo ei trebuie să lase lumina lor să strălucească înaintea oamenilor și să-L slăvească pe Tatăl lor ceresc, așa cum este reprezentat de sfeșnicul cu șapte brațe, despre care ni se spune că reprezintă Biserica. Acolo ei trebuie să se unească cu divinitatea, în timp ce rugăciunile lor se înalță, împreună cu meritele lui Hristos, chiar în prezența Dumnezeirii.

From 1798 to 1844, the Architect of the Temple raised up a temple of humanity which He intended to combine with His temple of divinity, but humanity rebelled. As of 2001, He once again is raising up the temple of humanity, represented as the one hundred and forty-four thousand. According to Ezekiel, “king David” is to reign over the nation, which is transformed from a valley of dead dry Laodicean bones, into the mighty army which is lifted up as an ensign at the soon-coming Sunday law.

Od 1798. do 1844. Arhitekt Hrama podizao je hram čovještva koji je namjeravao sjediniti sa Svojim hramom božanstva, ali se čovještvo pobunilo. Od 2001. godine, On ponovno podiže hram čovještva, predstavljen kao sto četrdeset i četiri tisuće. Prema Ezekielu, „kralj David” treba vladati nad narodom, koji se preobražava iz doline mrtvih, suhih laodikejskih kostiju u silnu vojsku koja se podiže kao stijeg pri uskoro dolazećem nedjeljnom zakonu.

The southern kingdom of Judah, is where the capital city of Jerusalem was located, and the nation, king and capital represent the “head.” Surely if you believe, you shall be established. In the relationship of the northern and southern kingdoms, Judah was the “head,” it was where the capitol was, and it is the city which the Lord chose to place His name. The northern kingdom was the “body”. Because of Solomon’s apostasy the Lord raised up adversaries against Solomon. One of those adversaries was Jeroboam, who became the first king of the divided northern kingdom of Israel.

दक्षिणी राज्य यहूदा वह स्थान था जहाँ राजधानी यरूशलेम स्थित थी, और राष्ट्र, राजा तथा राजधानी “सिर” का प्रतिनिधित्व करते हैं। निश्चय ही यदि तुम विश्वास करोगे, तो स्थिर किए जाओगे। उत्तरी और दक्षिणी राज्यों के संबंध में, यहूदा “सिर” था; वहीं राजधानी थी, और वही वह नगर है जिसे प्रभु ने अपना नाम रखने के लिए चुना। उत्तरी राज्य “शरीर” था। सुलैमान के धर्मत्याग के कारण प्रभु ने सुलैमान के विरुद्ध विरोधियों को खड़ा किया। उन विरोधियों में से एक यारोबाम था, जो विभाजित उत्तरी राज्य इस्राएल का पहला राजा बना।

> And Jeroboam the son of Nebat, an Ephrathite of Zereda, Solomon’s servant, whose mother’s name was Zeruah, a widow woman, even he lifted up his hand against the king. And this was the cause that he lifted up his hand against the king: Solomon built Millo, and repaired the breaches of the city of David his father. And the man Jeroboam was a mighty man of valour: and Solomon seeing the young man that he was industrious, he made him ruler over all the charge of the house of Joseph. And it came to pass at that time when Jeroboam went out of Jerusalem, that the prophet Ahijah the Shilonite found him in the way; and he had clad himself with a new garment; and they two were alone in the field: And Ahijah caught the new garment that was on him, and rent it in twelve pieces: And he said to Jeroboam, Take thee ten pieces: for thus saith the Lord, the God of Israel, Behold, I will rend the kingdom out of the hand of Solomon, and will give ten tribes to thee: (But he shall have one tribe for my servant David’s sake, and for Jerusalem’s sake, the city which I have chosen out of all the tribes of Israel:)

> Iar Ieroboam, fiul lui Nebat, efratit din Ţereda, slujitorul lui Solomon, a cărui mamă se numea Ţerua, o femeie văduvă, şi-a ridicat şi el mâna împotriva împăratului. Şi iată care a fost pricina pentru care şi-a ridicat mâna împotriva împăratului: Solomon a zidit Milo şi a întărit spărturile cetăţii lui David, tatăl său. Omul acesta, Ieroboam, era un viteaz puternic; şi Solomon, văzând că tânărul era harnic, l-a pus mai-mare peste toată sarcina casei lui Iosif. Şi s-a întâmplat, în vremea aceea, când Ieroboam a ieşit din Ierusalim, că prorocul Ahia din Şilo l-a întâlnit pe drum; acesta se îmbrăcase cu o haină nouă; şi ei doi erau singuri în câmp. Atunci Ahia a apucat haina cea nouă care era pe el şi a rupt-o în douăsprezece bucăţi. Şi i-a zis lui Ieroboam: „Ia-ţi zece bucăţi; căci aşa zice Domnul, Dumnezeul lui Israel: «Iată, voi smulge împărăţia din mâna lui Solomon şi-ţi voi da zece seminţii. (Dar el va avea o seminţie, din pricina robului Meu David şi din pricina Ierusalimului, cetatea pe care am ales-o dintre toate seminţiile lui Israel.)»”

> Because that they have forsaken me, and have worshipped Ashtoreth the goddess of the Zidonians, Chemosh the god of the Moabites, and Milcom the god of the children of Ammon, and have not walked in my ways, to do that which is right in mine eyes, and to keep my statutes and my judgments, as did David his father. Howbeit I will not take the whole kingdom out of his hand: but I will make him prince all the days of his life for David my servant’s sake, whom I chose, because he kept my commandments and my statutes: But I will take the kingdom out of his son’s hand, and will give it unto thee, even ten tribes. And unto his son will I give one tribe, that David my servant may have a light alway before me in Jerusalem, the city which I have chosen me to put my name there. 1 Kings 11:26–36.

> Pentru că M-au părăsit și s-au închinat Astarteei, zeița sidonienilor, lui Chemoș, dumnezeul moabiților, și lui Milcom, dumnezeul fiilor lui Amon, și n-au umblat în căile Mele, ca să facă ceea ce este drept înaintea ochilor Mei și să păzească poruncile Mele și judecățile Mele, cum a făcut David, tatăl lui. Totuși, nu voi lua din mâna lui toată împărăția, ci îl voi face căpetenie în toate zilele vieții lui, din pricina lui David, robul Meu, pe care l-am ales, pentru că a păzit poruncile Mele și legile Mele. Dar voi lua împărăția din mâna fiului său și ți-o voi da ție, și anume zece seminții. Iar fiului său îi voi da o seminție, pentru ca David, robul Meu, să aibă totdeauna o lumină înaintea Mea, în Ierusalim, cetatea pe care Mi-am ales-o ca să-Mi pun Numele acolo. 1 Împărați 11:26–36.

The nation that was created when Ezekiel joined the two sticks was to have “David” as king, and David ruled from Jerusalem, which is the capital city where God chose to place His name. The ten northern tribes were a symbol of the body, and Jerusalem was the symbol of the head. Because of the sins of Manasseh, Judah was carried to Babylon in captivity in 677 BC, thus beginning the scattering of the “seven times” against the southern kingdom. At that time the Lord rejected Jerusalem.

Țara care a fost creată atunci când Ezechiel a unit cele două toiege urma să-l aibă pe „David” ca rege, iar David a domnit din Ierusalim, cetatea de scaun în care Dumnezeu a ales să-Și pună Numele. Cele zece seminții din nord erau un simbol al trupului, iar Ierusalimul era simbolul capului. Din pricina păcatelor lui Manase, Iuda a fost dus în robie la Babilon în anul 677 î.Hr., începând astfel împrăștierea celor „șapte vremi” împotriva împărăției de sud. În acel timp, Domnul a lepădat Ierusalimul.

> Notwithstanding the Lord turned not from the fierceness of his great wrath, wherewith his anger was kindled against Judah, because of all the provocations that Manasseh had provoked him withal. And the Lord said, I will remove Judah also out of my sight, as I have removed Israel, and will cast off this city Jerusalem which I have chosen, and the house of which I said, My name shall be there. 2 Kings 23:26, 27.

> Totuşi, Domnul nu S-a întors din iuţimea marii Sale mânii, cu care I se aprinsese mânia împotriva lui Iuda, din pricina tuturor mâniilor cu care Manase Îl mâniase. Şi Domnul a zis: „Voi îndepărta şi pe Iuda dinaintea feţei Mele, cum am îndepărtat pe Israel; şi voi lepăda cetatea aceasta, Ierusalimul, pe care l-am ales, şi casa despre care am zis: «Numele Meu va fi acolo.»” 2 Împăraţi 23:26, 27.

It was in the “house” in Jerusalem where He chose to place His name, and the city and the house were cast off, but a promise was made by Zechariah that the Lord would once again choose Jerusalem.

A fost în „casa” din Ierusalim unde El a ales să-Și așeze Numele, iar cetatea și casa au fost lepădate, însă prin Zaharia a fost făcută promisiunea că Domnul va alege din nou Ierusalimul.

> Then the angel of the Lord answered and said, O Lord of hosts, how long wilt thou not have mercy on Jerusalem and on the cities of Judah, against which thou hast had indignation these threescore and ten years? And the Lord answered the angel that talked with me with good words and comfortable words. So the angel that communed with me said unto me, Cry thou, saying, Thus saith the Lord of hosts; I am jealous for Jerusalem and for Zion with a great jealousy. And I am very sore displeased with the heathen that are at ease: for I was but a little displeased, and they helped forward the affliction. Therefore thus saith the Lord; I am returned to Jerusalem with mercies: my house shall be built in it, saith the Lord of hosts, and a line shall be stretched forth upon Jerusalem.

> Atunci îngerul Domnului a răspuns și a zis: O, Doamne al oștirilor, până când nu vei avea milă de Ierusalim și de cetățile lui Iuda, împotriva cărora Te-ai mâniat acești șaptezeci de ani? Și Domnul a răspuns îngerului care vorbea cu mine cu cuvinte bune și cuvinte de mângâiere. Apoi îngerul care vorbea cu mine mi-a zis: Strigă, zicând: Așa vorbește Domnul oștirilor: Sunt plin de o mare gelozie pentru Ierusalim și pentru Sion. Și sunt foarte mâniat pe neamurile care trăiesc în liniște; căci Eu M-am mâniat numai puțin, dar ele au ajutat la sporirea nenorocirii. De aceea, așa vorbește Domnul: M-am întors la Ierusalim cu îndurări; casa Mea va fi zidită în el, zice Domnul oștirilor, și o frânghie de măsurat va fi întinsă peste Ierusalim.

> Cry yet, saying, Thus saith the Lord of hosts; My cities through prosperity shall yet be spread abroad; and the Lord shall yet comfort Zion, and shall yet choose Jerusalem. Then lifted I up mine eyes, and saw, and behold four horns. And I said unto the angel that talked with me, What be these? And he answered me, These are the horns which have scattered Judah, Israel, and Jerusalem. And the Lord shewed me four carpenters. Then said I, What come these to do? And he spake, saying, These are the horns which have scattered Judah, so that no man did lift up his head: but these are come to fray them, to cast out the horns of the Gentiles, which lifted up their horn over the land of Judah to scatter it.

> Încă strigă și zi: Așa vorbește Domnul oștirilor: Cetățile Mele vor fi iarăși pline de belșug și se vor întinde; Domnul va mângâia iarăși Sionul și va alege iarăși Ierusalimul. Apoi mi-am ridicat ochii și m-am uitat, și iată patru coarne. Și am zis îngerului care vorbea cu mine: Ce sunt acestea? El mi-a răspuns: Acestea sunt coarnele care au risipit pe Iuda, pe Israel și Ierusalimul. Și Domnul mi-a arătat patru fierari. Atunci am zis: Ce au venit aceștia să facă? Și el a vorbit, zicând: Acestea sunt coarnele care au risipit pe Iuda, astfel încât nimeni nu-și mai ridica capul; dar aceștia au venit să le înspăimânte, să alunge coarnele neamurilor, care și-au ridicat cornul asupra țării lui Iuda ca s-o risipească.

> I lifted up mine eyes again, and looked, and behold a man with a measuring line in his hand. Then said I, Whither goest thou? And he said unto me, To measure Jerusalem, to see what is the breadth thereof, and what is the length thereof. And, behold, the angel that talked with me went forth, and another angel went out to meet him, And said unto him, Run, speak to this young man, saying, Jerusalem shall be inhabited as towns without walls for the multitude of men and cattle therein: For I, saith the Lord, will be unto her a wall of fire round about, and will be the glory in the midst of her. Ho, ho, come forth, and flee from the land of the north, saith the Lord: for I have spread you abroad as the four winds of the heaven, saith the Lord. Deliver thyself, O Zion, that dwellest with the daughter of Babylon. For thus saith the Lord of hosts; After the glory hath he sent me unto the nations which spoiled you: for he that toucheth you toucheth the apple of his eye.

> Și iarăși mi-am ridicat ochii și am privit, și iată, un om avea în mână o funie de măsurat. Atunci am zis: „Încotro mergi?” Și el mi-a spus: „Să măsor Ierusalimul, ca să văd care este lățimea lui și care este lungimea lui.” Și iată, îngerul care vorbea cu mine a ieșit, și un alt înger a ieșit să-l întâmpine, Și i-a zis: „Aleargă, vorbește tânărului acestuia și spune-i: «Ierusalimul va fi locuit ca niște cetăți fără ziduri, din pricina mulțimii oamenilor și a vitelor din mijlocul lui; Căci Eu, zice Domnul, voi fi pentru el un zid de foc de jur împrejur și voi fi slava din mijlocul lui. Hei! Hei! Fugiți din țara de la miazănoapte, zice Domnul; căci v-am risipit ca pe cele patru vânturi ale cerului, zice Domnul. Scapă-te, Sioane, tu care locuiești cu fiica Babilonului. Căci așa vorbește Domnul oștirilor: După slavă m-a trimis la neamurile care v-au jefuit; căci cel ce se atinge de voi se atinge de lumina ochilor Lui.»”

> For, behold, I will shake mine hand upon them, and they shall be a spoil to their servants: and ye shall know that the Lord of hosts hath sent me. Sing and rejoice, O daughter of Zion: for, lo, I come, and I will dwell in the midst of thee, saith the Lord. And many nations shall be joined to the Lord in that day, and shall be my people: and I will dwell in the midst of thee, and thou shalt know that the Lord of hosts hath sent me unto thee. And the Lord shall inherit Judah his portion in the holy land, and shall choose Jerusalem again. Be silent, O all flesh, before the Lord: for he is raised up out of his holy habitation. Zechariah 1:12–2:13.

> Căci, iată, Îmi voi mișca mâna împotriva lor și ei vor ajunge pradă slujitorilor lor; și veți cunoaște că Domnul oștirilor M-a trimis. Cântă și bucură-te, fiica Sionului, căci, iată, Eu vin și voi locui în mijlocul tău, zice Domnul. Și multe neamuri se vor alipi de Domnul în ziua aceea și vor fi poporul Meu; și Eu voi locui în mijlocul tău și vei cunoaște că Domnul oștirilor M-a trimis la tine. Și Domnul va lua în stăpânire pe Iuda, partea Sa, în țara sfântă, și va alege din nou Ierusalimul. Tăcere, orice făptură, înaintea Domnului, căci S-a ridicat din locașul Lui cel sfânt. Zaharia 1:12–2:13.

The promises of the Lord once again choosing Jerusalem were fulfilled when ancient Israel rebuilt Jerusalem after their captivity in Babylon, but the prophets speak more about the last days than the days in which they lived. The Lord was “raised up out of his holy temple,” on October 22, 1844, when He arose and moved from the Holy Place to the Most Holy Place, at which time “all flesh” was to “be silent” before the Lord,” for the antitypical Day of Atonement had arrived, in agreement with Habakkuk TWO-TWENTY.

Promisiunile Domnului de a alege din nou Ierusalimul s-au împlinit atunci când Israelul din vechime a reconstruit Ierusalimul după captivitatea sa în Babilon, însă profeții vorbesc mai mult despre zilele de pe urmă decât despre zilele în care au trăit. Domnul a fost „ridicat din Templul Său cel sfânt” la 22 octombrie 1844, când S-a sculat și S-a mutat din Locul Sfânt în Locul Preasfânt, timp în care „orice făptură” trebuia „să tacă” înaintea Domnului, căci sosise Ziua antitipică a Ispășirii, în acord cu Habacuc DOI-DOUĂZECI.

> But the Lord is in his holy temple: let all the earth keep silence before him. Habakkuk 2:20.

> Dar Domnul este în templul Său cel sfânt: tot pământul să tacă înaintea Lui. Habacuc 2:20.

At that time, John in chapter eleven of Revelation was told to measure the temple, which Zechariah witnessed when he “lifted up” his “eyes again, and looked, and behold a man with a measuring line in his hand”. Then Zechariah said, “Whither goest thou?” And John said unto Zechariah, “To measure Jerusalem, to see what is the breadth thereof, and what is the length thereof.” The history of the rebuilding of Jerusalem after the seventy year captivity, and the history that began in 1798 but ended in rebellion when the third angel arrived in 1844, both identify the work that began on September 11, 2001.

În acel timp, lui Ioan, în capitolul unsprezece din Apocalipsa, i s-a spus să măsoare templul, pe care Zaharia l-a văzut când „şi-a ridicat din nou” „ochii, şi s-a uitat, şi iată un om cu o funie de măsurat în mână”. Atunci Zaharia a zis: „Încotro te duci?” Iar Ioan i-a zis lui Zaharia: „Să măsor Ierusalimul, ca să văd care este lăţimea lui şi care este lungimea lui.” Istoria reconstruirii Ierusalimului după robia de şaptezeci de ani şi istoria care a început în 1798, dar s-a încheiat în răzvrătire când al treilea înger a sosit în 1844, identifică amândouă lucrarea care a început la 11 septembrie 2001.

The southern kingdom, the city of Jerusalem, and king David are all the “head” where the character of God is to be manifested. The northern kingdom represents the “body”, and when the Lord determined to once again “have mercy on Jerusalem” and to “comfort her” and to once again “choose her”, He is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which includes the joining together of the dead dry bones of Laodicea, and thereafter the revival of those bones into a mighty army.

রাজ্যের দক্ষিণাংশ, যিরূশালেম নগরী, এবং রাজা দাউদ—এ সকলই সেই “মস্তক”, যেখানে ঈশ্বরের চরিত্র প্রকাশিত হওয়ার কথা। উত্তর রাজ্য “দেহ”-এর প্রতিনিধিত্ব করে; আর যখন প্রভু আবারও “যিরূশালেমের প্রতি করুণা” করতে, তাকে “সান্ত্বনা” দিতে, এবং আবারও তাকে “মনোনীত” করতে স্থির করলেন, তখন তিনি এক লক্ষ চুয়াল্লিশ হাজারের সীলমোহরপ্রাপ্তিকে নির্দেশ করছেন, যার মধ্যে লাওদিকেয়ার মৃত শুষ্ক অস্থিগুলির একত্র সংযোজন অন্তর্ভুক্ত, এবং তার পর সেই অস্থিগুলির এক প্রবল পরাক্রান্ত সৈন্যদলে পুনরুজ্জীবনও অন্তর্ভুক্ত।

That work is represented in Ezekiel chapter thirty-seven, and it is represented by the northern and southern kingdoms, which provide a simile of the work of fulfilling the covenant promise to write His law upon the hearts and minds of the one hundred and forty-four thousand. Of the two sticks, one and one only is identified as the head, and if you believe, if your eyes can perceive and your ears can understand, this identifies the other stick as the body.

Acel lucru este reprezentat în capitolul treizeci și șapte din Ezechiel și este reprezentat prin împărățiile de nord și de sud, care oferă o asemănare a lucrării de împlinire a făgăduinței legământului de a scrie Legea Sa pe inimile și în mințile celor o sută patruzeci și patru de mii. Dintre cele două toiege, unul, și numai unul, este identificat drept capul, iar dacă credeți, dacă ochii voștri pot percepe și urechile voastre pot înțelege, aceasta îl identifică pe celălalt toiag drept trupul.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> “Upon the foundation that Christ Himself had laid, the apostles built the church of God. In the Scriptures the figure of the erection of a temple is frequently used to illustrate the building of the church. Zechariah refers to Christ as the Branch that should build the temple of the Lord. He speaks of the Gentiles as helping in the work: ‘They that are far off shall come and build in the temple of the Lord;’ and Isaiah declares, ‘The sons of strangers shall build up thy walls.’ Zechariah 6:12, 15; Isaiah 60:10.

> „Pe temelia pe care Hristos Însuși o pusese, apostolii au zidit biserica lui Dumnezeu. În Scripturi, imaginea ridicării unui templu este folosită adesea pentru a ilustra zidirea bisericii. Zaharia Se referă la Hristos ca la Vlăstarul care avea să zidească templul Domnului. El vorbește despre neamuri ca ajutând în această lucrare: «Cei ce sunt de departe vor veni și vor zidi în templul Domnului»; iar Isaia declară: «Fiii străinului îți vor zidi zidurile.» Zaharia 6:12, 15; Isaia 60:10.

> “Writing of the building of this temple, Peter says, ‘To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ.’ 1 Peter 2:4, 5.

> Cu privire la zidirea acestui templu, Petru spune: „Apropiindu-vă de El, ca de o piatră vie, lepădată, într-adevăr, de oameni, dar aleasă de Dumnezeu și scumpă, și voi, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca să fiți o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, plăcute lui Dumnezeu prin Isus Hristos.” 1 Petru 2:4, 5.

> “In the quarry of the Jewish and the Gentile world the apostles labored, bringing out stones to lay upon the foundation. In his letter to the believers at Ephesus, Paul said, ‘Now therefore ye are no more strangers and foreigners, but fellow citizens with the saints, and of the household of God; and are built upon the foundation of the apostles and prophets, Jesus Christ Himself being the Chief Cornerstone; in whom all the building fitly framed together groweth unto an holy temple in the Lord: in whom ye also are builded together for an habitation of God through the Spirit.’ Ephesians 2:19–22.

> „În cariera lumii iudaice și a celei dintre neamuri, apostolii au lucrat, scoțând pietre pentru a le așeza pe temelie. În epistola sa către credincioșii din Efes, Pavel a spus: «Așadar, voi nu mai sunteți nici străini, nici venetici, ci împreună-cetățeni cu sfinții și membri ai casei lui Dumnezeu, fiind zidiți pe temelia apostolilor și a prorocilor, Isus Hristos Însuși fiind Piatra din capul unghiului; în El toată clădirea, bine închegată, crește ca să fie un Templu sfânt în Domnul. Și prin El și voi sunteți zidiți împreună, ca să fiți un locaș al lui Dumnezeu, prin Duhul.» Efeseni 2:19–22.

> “And to the Corinthians he wrote: ‘According to the grace of God which is given unto me, as a wise master builder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is.” 1 Corinthians 3:10–13.

> Iar corintenilor le-a scris: „După harul lui Dumnezeu care mi-a fost dat, ca un meșter-zidar înțelept, eu am pus temelia, iar altul zidește deasupra. Dar fiecare să ia seama cum zidește deasupra. Căci nimeni nu poate pune o altă temelie decât cea care a fost pusă, care este Isus Hristos. Iar dacă cineva zidește pe această temelie aur, argint, pietre prețioase, lemn, fân, trestie, lucrarea fiecăruia va fi făcută cunoscută; căci ziua o va arăta, pentru că se va descoperi în foc; și focul va încerca lucrarea fiecăruia, de ce fel este ea.” 1 Corinteni 3:10–13.

> “The apostles built upon a sure foundation, even the Rock of Ages. To this foundation they brought the stones that they quarried from the world. Not without hindrance did the builders labor. Their work was made exceedingly difficult by the opposition of the enemies of Christ. They had to contend against the bigotry, prejudice, and hatred of those who were building upon a false foundation. Many who wrought as builders of the church could be likened to the builders of the wall in Nehemiah’s day, of whom it is written: ‘They which builded on the wall, and they that bare burdens, with those that laded, everyone with one of his hands wrought in the work, and with the other hand held a weapon.’ Nehemiah 4:17.” Acts of the Apostles, 595–597.

> „Apostolii au zidit pe o temelie sigură, și anume pe Stânca veacurilor. La această temelie au adus pietrele pe care le-au scos din lume. Zidarii nu au lucrat fără piedici. Lucrarea lor a fost făcută nespus de dificilă prin împotrivirea vrăjmașilor lui Hristos. Ei au trebuit să lupte împotriva bigotismului, prejudecății și urii acelora care zideau pe o temelie falsă. Mulți dintre cei care lucrau ca zidari ai bisericii puteau fi asemănați cu zidarii zidului din zilele lui Neemia, despre care este scris: «Cei ce zideau zidul și cei ce purtau sau încărcau poverile, cu o mână lucrau la lucru, iar cu cealaltă țineau o armă.» Neemia 4:17.” Faptele apostolilor, 595–597.

Back to Articles