Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-One

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul douăzeci și unu

Number Twenty-One

Numărul douăzeci și unu

Author

Jeff Pippenger

Published

December 31, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Daniel 12:11.

> Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată și urâciunea pustiirii va fi așezată, vor fi o mie două sute nouăzeci de zile. Daniel 12:11.

Since October 22, 1844, the application of prophetic time is no longer a correct application of prophecy, by those who might wish to rightly divide the word of truth. The period of 1290 years in verse eleven is to be applied as a symbolic period after 1844, and the application after 1844, or a period without the elements of “time,” must retain the foundational understanding of the truth, as it was understood before 1844. The 1290 represents a period of 30, followed by 1260. The understanding before 1844 was that the thirty years from 508 unto 538 represented a period of preparation for the antichrist to begin to rule from 538 unto 1798.

Începând cu 22 octombrie 1844, aplicarea timpului profetic nu mai constituie o aplicare corectă a profeției pentru aceia care ar dori să împartă drept cuvântul adevărului. Perioada de 1290 de ani din versetul unsprezece trebuie aplicată ca perioadă simbolică după 1844, iar aplicarea de după 1844, sau o perioadă fără elementele „timpului”, trebuie să păstreze înțelegerea fundamentală a adevărului, așa cum era ea înțeleasă înainte de 1844. Cei 1290 reprezintă o perioadă de 30, urmată de 1260. Înțelegerea de dinainte de 1844 era că cei treizeci de ani de la 508 până la 538 reprezentau o perioadă de pregătire pentru ca antihristul să înceapă să domnească din 538 până în 1798.

The 30 years transition is the subject of Paul in 2 Thessalonians. Paul includes no reference to the element of “time,” but he identifies the prophetic characteristics of paganism giving way to papalism in those thirty years. Then the papal rule began. The historical understanding, absent any element of time, identifies the transition of the fourth kingdom of Bible prophecy unto the fifth kingdom, followed by the first of two papal blood baths, thus typifying the transition of the sixth kingdom unto the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet and the second papal blood bath.

Tranziția de 30 de ani constituie subiectul tratat de Pavel în 2 Tesaloniceni. Pavel nu include nicio referire la elementul „timpului”, însă el identifică trăsăturile profetice ale păgânismului care cedează locul papalității în acei treizeci de ani. Atunci a început domnia papală. Înțelegerea istorică, în absența oricărui element de timp, identifică tranziția celei de-a patra împărății a profeției biblice către a cincea împărăție, urmată de prima dintre două băi de sânge papale, tipificând astfel tranziția celei de-a șasea împărății către întreita unire a balaurului, a fiarei și a prorocului mincinos și a doua baie de sânge papală.

The thirty years preparation followed by a prophetic period is a primary symbol of God’s covenant with a chosen people. The transition of the two powers over the thirty years, that is followed by 1260 years of persecution aligns with Christ’s thirty years of preparation, followed by 1260 days of salvation. Antichrist’s thirty years preparation counterfeited Christ’s thirty years of preparation. The end of the thirty years identifies either the empowerment of Christ at His baptism, or the empowerment of the antichrist in 538. The empowerment of the antichrist came from the economic and military support that came from the previous kingdom, and the power poured out upon Christ came from the previous kingdom He left thirty years before.

A preparação de trinta anos, seguida por um período profético, é um símbolo primário da aliança de Deus com um povo escolhido. A transição dos dois poderes ao longo dos trinta anos, seguida por 1260 anos de perseguição, harmoniza-se com os trinta anos de preparação de Cristo, seguidos por 1260 dias de salvação. Os trinta anos de preparação do anticristo contrafizeram os trinta anos de preparação de Cristo. O fim dos trinta anos identifica ou o revestimento de poder de Cristo em Seu batismo, ou o revestimento de poder do anticristo em 538. O revestimento de poder do anticristo proveio do apoio econômico e militar que veio do reino anterior, e o poder derramado sobre Cristo proveio do reino anterior que Ele deixara trinta anos antes.

The break in the two periods is marked by an empowerment, and the break in the two periods set forth by Abram and Paul is recognized by simple comparison. In Abram and Pauls’ thirty-year distinction, the preparation period was the first thirty years representing the covenant process, which empowered Abram’s descendants to fulfill the prophecy of bondage in Egypt. The four hundred and thirty years has a further symbolic division, for correctly applied the first two hundred and fifteen years is represented by God’s representative and Pharaoh. For Joseph and the first 215 years it was the good Pharaoh, and for Moses and the second 215 years it was the bad Pharaoh.

ឯកត្តនៃចន្លោះរវាងអំឡុងពេលទាំងពីរ ត្រូវបានសម្គាល់ដោយការប្រទានអំណាច ហើយចន្លោះរវាងអំឡុងពេលទាំងពីរដែលត្រូវបានបង្ហាញដោយ​អាប់រ៉ាម និង​ប៉ូល ត្រូវបានស្គាល់ដោយការប្រៀបធៀបយ៉ាងសាមញ្ញ។ ក្នុងការបែងចែករយៈពេលសាមសិបឆ្នាំរបស់​អាប់រ៉ាម និង​ប៉ូល អំឡុងពេលនៃការរៀបចំគឺជាសាមសិបឆ្នាំដំបូង ដែលតំណាងឲ្យដំណើរការនៃសេចក្តីសញ្ញា ដែលបានប្រទានអំណាចដល់កូនចៅរបស់​អាប់រ៉ាម ឲ្យបំពេញពាក្យទំនាយអំពីការជាប់ជាខ្ញុំបម្រើនៅអេស៊ីប។ រយៈពេលបួនរយសាមសិបឆ្នាំនេះ ក៏មានការបែងចែកជានិមិត្តរូបបន្ថែមទៀតដែរ ព្រោះបើអនុវត្តយ៉ាងត្រឹមត្រូវ ពីររយដប់ប្រាំឆ្នាំដំបូង ត្រូវបានតំណាងដោយអ្នកតំណាងរបស់ព្រះ និង​ផារ៉ោន។ ដ្បិត សម្រាប់​យ៉ូសែប និងពីររយដប់ប្រាំឆ្នាំដំបូង នោះគឺ​ផារ៉ោន​ល្អ ហើយសម្រាប់​ម៉ូសេ និងពីររយដប់ប្រាំឆ្នាំទីពីរ នោះគឺ​ផារ៉ោន​អាក្រក់។

That division identifies two periods of four generations. The first four generations can be laid over the second four generations line upon line, and in doing so, Joseph and Moses, a prophetic alpha and omega, interact with a alpha-good Pharaoh and an omega bad Pharaoh. There is great light to be derived from this parallel consideration, but I am simply identifying that Abram’s prediction of the fourth generation identifies two witnesses of the four generations in the 430 years. The twofold representation of four generations is found in the genealogies of Genesis four and five. When we consider Cain and Seth as the start of the listing of the blood lines, we find that there are eight generations from Seth to Noah, and that when divided in the middle there is a representation of two periods of four generations. This is recognized in the eight generational lines of both Seth and Cain.

Acea împărțire identifică două perioade a câte patru generații. Primele patru generații pot fi suprapuse peste cele de-a doua patru generații, linie peste linie, iar făcând astfel, Iosif și Moise, un alfa și omega profetic, interacționează cu un Faraon alfa bun și cu un Faraon omega rău. Din această considerare paralelă se poate extrage multă lumină, dar eu doar identific faptul că prezicerea lui Avram despre a patra generație identifică doi martori ai celor patru generații din cei 430 de ani. Reprezentarea dublă a patru generații se găsește în genealogiile din Geneza patru și cinci. Când îi considerăm pe Cain și pe Set ca început al enumerării liniilor de sânge, constatăm că sunt opt generații de la Set până la Noe și că, atunci când sunt împărțite la mijloc, există o reprezentare a două perioade de patru generații. Acest lucru este recunoscut în liniile genealogice de opt generații atât ale lui Set, cât și ale lui Cain.

The genealogies in chapters four and five are represented with the conclusion of the lines, which is Noah. Noah is the symbol of God’s covenant with mankind as represented by the rainbow. Abram is the symbol of God’s covenant with a chosen people as represented by circumcision. Those two covenants are always tied together, and Genesis eleven, where we find the tower of Babel right after Noah’s flood, is where the genealogy that leads to Abram is set forth. In that passage it is ten generations, not eight. In the passage that leads to Abram and the passage that lead to Noah the Noachian and Abrahamic covenants are represented.

Genealogiile din capitolele patru și cinci sunt prezentate odată cu încheierea liniilor de descendență, care este Noe. Noe este simbolul legământului lui Dumnezeu cu omenirea, reprezentat prin curcubeu. Avram este simbolul legământului lui Dumnezeu cu un popor ales, reprezentat prin circumcizie. Aceste două legăminte sunt întotdeauna legate împreună, iar Geneza unsprezece, unde găsim turnul Babel imediat după potopul lui Noe, este locul în care este expusă genealogia care duce la Avram. În acel pasaj sunt zece generații, nu opt. În pasajul care duce la Avram și în pasajul care duce la Noe sunt reprezentate legămintele noahic și avraamic.

In the passage from chapter eleven that addresses a chosen people we find two of those generations are laden with great light.

În pasajul din capitolul unsprezece care se adresează unui popor ales, constatăm că două dintre acele generații sunt încărcate de o mare lumină.

> And Eber lived four and thirty years, and begat Peleg: And Eber lived after he begat Peleg four hundred and thirty years, and begat sons and daughters. And Peleg lived thirty years, and begat Reu. Genesis 11:16–19.

> Și Eber a trăit treizeci și patru de ani și a născut pe Peleg. Și Eber, după ce a născut pe Peleg, a mai trăit patru sute treizeci de ani și a născut fii și fiice. Și Peleg a trăit treizeci de ani și a născut pe Reu. Geneza 11:16–19.

The reference to Eber is the first reference of the Hebrew word that is eventually identified as the Hebrew word “Hebrew.” In the genealogy of a chosen people, one of the ten descendants is named Hebrew, which is what the chosen people were to be known as. In three verses Eber and Peleg are used to mark the distinction of the chosen Hebrew race. Eber means “crossing over” or “the one who crosses over” and is the root of the word, “Hebrew.” Abram is a symbol of those who cross over from Babylon to the Promised Land. “Peleg” means “division” or “split,” as referenced in Genesis 10:25, where we are informed that in Peleg’s days the “earth was divided.”

Referirea la Eber este prima mențiune a cuvântului ebraic care ajunge, în cele din urmă, să fie identificat drept cuvântul ebraic „evreu”. În genealogia unui popor ales, unul dintre cei zece descendenți este numit Evreu, acesta fiind numele sub care poporul ales urma să fie cunoscut. În trei versete, Eber și Peleg sunt folosiți pentru a marca distincția rasei ebraice alese. Eber înseamnă „trecere dincolo” sau „cel care trece dincolo” și este rădăcina cuvântului „evreu”. Avram este un simbol al celor care trec din Babilon în Țara Făgăduită. „Peleg” înseamnă „divizare” sau „despărțire”, așa cum se face referire în Geneza 10:25, unde ni se spune că, în zilele lui Peleg, „pământul a fost împărțit”.

Eber and Peleg represent a prophetic division for those who wish to rightly divide the word of truth. The genealogy of Noah produced two lines of eight, which represented two sets of four generations, as does the 430 years in Egypt. The genealogy of Genesis eleven is represented by ten, not eight, for it is the genealogy of a chosen people. The chosen people are divided into two groups of five, thus aligning with the parable of the ten virgins, which is the parable of God’s covenant people.

Eber na Peleg bagereranya igabanywa ry’ubuhanuzi ku bashaka kugabanya neza ijambo ry’ukuri. Urutonde rw’abakomoka kuri Nowa rwabyaye imirongo ibiri y’umunani, yagereranyaga amatsinda abiri y’ibisekuru bine, nk’uko n’imyaka 430 muri Egiputa ibigenza. Urutonde rw’abakomoka ruri mu Itangiriro igice cya cumi na kimwe rugereranywa n’icumi, si umunani, kuko ari urutonde rw’abakomoka rw’ubwoko bwatoranyijwe. Ubwoko bwatoranyijwe bugabanyijemo amatsinda abiri ya batanu, bityo bukajyana n’umugani w’inkumi icumi, ari wo mugani w’ubwoko bw’Imana bw’isezerano.

In that chosen people genealogy, Peleg’s name and his historical fulfillment represent a division of two classes of wise or foolish virgins, at the very point in biblical history that the earth had been divided at the tower of Babel. In the list of ten, Peleg is number five, for that is the center of ten. Eber the Hebrew, typified by Abram represents a foolish virgin who crosses over and becomes a wise virgin, when the two classes are divided at the cry at midnight. Eber, the first Hebrew in name, represents Abram, the first Hebrew by covenant. When the Lord called Abram out of Babylon, it typified the message of the midnight cry, which is the empowerment of the second angel, who calls men and women out of Babylon.

În genealogia acelui popor ales, numele lui Peleg și împlinirea sa istorică reprezintă o despărțire a două clase de fecioare înțelepte sau neînțelepte, chiar în punctul istoriei biblice în care pământul fusese împărțit la turnul Babel. În lista de zece, Peleg este numărul cinci, căci acesta este centrul lui zece. Eber, Evreul, prefigurat prin Avram, reprezintă o fecioară neînțeleaptă care trece dincolo și devine o fecioară înțeleaptă, atunci când cele două clase sunt despărțite la strigătul de la miezul nopții. Eber, primul Evreu după nume, îl reprezintă pe Avram, primul Evreu prin legământ. Când Domnul l-a chemat pe Avram să iasă din Babilon, aceasta prefigura solia strigătului de la miezul nopții, care este împuternicirea celui de-al doilea înger, care îi cheamă pe bărbați și pe femei să iasă din Babilon.

The parable of the ten virgins is represented with Eber and Peleg representing a call to come out, just before the dividing line of Peleg closes the door of probation. In the prophetic relationship Eber lived 430 years after Peleg, who then lived 30 years. The first step of Abram’s threefold covenant was represented by Eber and Peleg. Abram, as Eber and Peleg as the dividing line between two classes. Paul’s addition to Abram’s prophecy is Peleg’s addition to Eber’s prophecy. Eber proclaimed 400 years, but Peleg identified 430 years. Peleg therefore represented Paul, and Paul’s addition of 30 years to the 400 years, and Paul’s ministry was to identify the Peleg of Bible prophecy. The “Peleg” of Bible prophecy that Paul identified represented the dividing of the nation from literal to spiritual.

Parabola celor zece fecioare este reprezentată prin Eber și Peleg, care înfățișează o chemare de a ieși, chiar înainte ca linia de demarcație a lui Peleg să închidă ușa harului. În relația profetică, Eber a trăit 430 de ani după Peleg, care apoi a mai trăit 30 de ani. Primul pas al întreitului legământ al lui Avraam a fost reprezentat de Eber și Peleg. Avraam, asemenea lui Eber și Peleg, constituie linia de demarcație dintre două clase. Adaosul lui Pavel la profeția lui Avraam este adaosul lui Peleg la profeția lui Eber. Eber a proclamat 400 de ani, dar Peleg a identificat 430 de ani. Prin urmare, Peleg l-a reprezentat pe Pavel, precum și adaosul de 30 de ani făcut de Pavel la cei 400 de ani, iar lucrarea lui Pavel a fost aceea de a identifica Pelegul profeției biblice. „Pelegul” profeției biblice, pe care Pavel l-a identificat, a reprezentat despărțirea națiunii de la literal la spiritual.

From Shem to Peleg is five descendants, and from Rue to Abram is five.

De la Sem până la Peleg sunt cinci urmași, iar de la Reu până la Avram sunt cinci.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years. Genesis 15:13.

> El i-a zis lui Avram: „Să știi hotărât că sămânța ta va fi străină într-o țară care nu va fi a ei și le va sluji, iar ei o vor apăsa timp de patru sute de ani.” Geneza 15:13.

> Now to Abraham and his seed were the promises made. He saith not, And to seeds, as of many; but as of one, And to thy seed, which is Christ. And this I say, that the covenant, that was confirmed before of God in Christ, the law, which was four hundred and thirty years after, cannot disannul, that it should make the promise of none effect. For if the inheritance be of the law, it is no more of promise: but God gave it to Abraham by promise. Galatians 3:16–18.

> Abrahamu i jego Potomstwu zostały dane obietnice. Nie mówi: „i potomkom”, jak gdyby o wielu, lecz jak o jednym: „i twemu Potomstwu”, którym jest Chrystus. A to mówię: przymierza, uprzednio przez Boga utwierdzonego w Chrystusie, zakon, który nastał po czterystu trzydziestu latach, unieważnić nie może, tak aby obietnica stała się bezskuteczna. Bo jeśli dziedzictwo jest z zakonu, to już nie jest z obietnicy; Abrahamowi zaś Bóg darował je przez obietnicę. Galatów 3:16–18.

Thirty Years Old

Treizeci de ani

Jesus was thirty when he began His ministry.

Isus avea treizeci de ani când Și-a început lucrarea.

> And Jesus himself began to be about thirty years of age, being (as was supposed) the son of Joseph, which was the son of Heli. Luke 3:23.

> Şi Isus Însuşi era cam de treizeci de ani când a început, fiind (cum se credea) fiul lui Iosif, care era fiul lui Eli. Luca 3:23.

Joseph began to serve Pharaoh in Egypt when he was thirty years old.

Iosif a început să slujească lui Faraon în Egipt când avea treizeci de ani.

> And Joseph was thirty years old when he stood before Pharaoh king of Egypt. And Joseph went out from the presence of Pharaoh, and went throughout all the land of Egypt. Genesis 41:46.

> Și Iosif era în vârstă de treizeci de ani când a stat înaintea lui Faraon, împăratul Egiptului. Și Iosif a ieșit dinaintea lui Faraon și a străbătut toată țara Egiptului. Geneza 41:46.

The prophet Ezekiel was thirty years old when he began his ministry, and his ministry lasted twenty-two years.

Profetul Ezechiel avea treizeci de ani când și-a început slujirea, iar slujirea lui a durat douăzeci și doi de ani.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> În al treizecilea an, în luna a patra, în ziua a cincea a lunii, pe când eram între cei duși în robie, lângă râul Chebar, s-au deschis cerurile și am văzut vedenii dumnezeiești. Ezechiel 1:1.

Ezekiel has more historical references within his writings than any other prophet. There are thirteen direct references to ascertainable dates in the writings of Ezekiel, and unknowingly, the biblical scholars and historians confirm that his ministry spanned twenty-two years, though they know not that twenty-two is a symbol of the one hundred and forty-four thousand.

Ezechiel are, în scrierile sale, mai multe referințe istorice decât oricare alt proroc. În scrierile lui Ezechiel există treisprezece referințe directe la date determinabile și, fără să-și dea seama, cercetătorii și istoricii biblici confirmă că slujirea lui s-a întins pe douăzeci și doi de ani, deși nu știu că douăzeci și doi este un simbol al celor o sută patruzeci și patru de mii.

King David was thirty years old when he began to reign and he reigned for forty years.

Regele David avea treizeci de ani când a început să domnească și a domnit patruzeci de ani.

> David was thirty years old when he began to reign, and he reigned forty years. In Hebron he reigned over Judah seven years and six months: and in Jerusalem he reigned thirty and three years over all Israel and Judah. 2 Samuel 5:4, 5.

> David era în vârstă de treizeci de ani când a început să domnească și a domnit patruzeci de ani. La Hebron a domnit peste Iuda șapte ani și șase luni, iar la Ierusalim a domnit treizeci și trei de ani peste tot Israelul și Iuda. 2 Samuel 5:4, 5.

David’s forty-year reign is a symbolic number, and the period of 40 is like Abram and Paul’s 430 years, for the 40 years is divided into two parts (7 and a half and 33 years). The two periods of David’s forty-year reign, have an added prophetic enigma, for another biblical witness records those two periods as seven years and thirty-three years. What does the extra six months in Second Samuel represent, and how does 7.5 and 33 equal 40? There is an overlap of six months that must represent a prophetic truth.

Regatul de patruzeci de ani al lui David este un număr simbolic, iar perioada de 40 este asemenea celor 430 de ani ai lui Avram și ai lui Pavel, căci cei 40 de ani sunt împărțiți în două părți (7 ani și jumătate și 33 de ani). Cele două perioade ale domniei de patruzeci de ani a lui David au o enigmă profetică suplimentară, deoarece un alt martor biblic consemnează aceste două perioade ca fiind șapte ani și treizeci și trei de ani. Ce reprezintă cele șase luni suplimentare din A Doua carte a lui Samuel și cum fac 7,5 și 33 să fie 40? Există o suprapunere de șase luni care trebuie să reprezinte un adevăr profetic.

> And the days that David reigned over Israel were forty years: seven years reigned he in Hebron, and thirty and three years reigned he in Jerusalem. 1 Kings 2:11.

> Și zilele în care David a domnit peste Israel au fost patruzeci de ani: șapte ani a domnit în Hebron și treizeci și trei de ani a domnit în Ierusalim. 1 Împărați 2:11.

22 is a symbolic number representing the combination of Divinity with humanity and Ezekiel’s ministry lasted twenty-two-years. Joseph’s fourteen years is divided into two periods of seven years, Christ’s covenant week divided into two equal 1260-day periods, and David’s forty year reign is broken into two periods, with an additional symbol connecting the two periods.

22 este un număr simbolic care reprezintă unirea Divinității cu umanitatea, iar slujirea lui Ezechiel a durat douăzeci și doi de ani. Cei paisprezece ani ai lui Iosif sunt împărțiți în două perioade de câte șapte ani, săptămâna legământului lui Hristos este împărțită în două perioade egale de 1260 de zile, iar domnia de patruzeci de ani a lui David este împărțită în două perioade, cu un simbol suplimentar care le leagă pe cele două perioade.

Jesus is the Prophet, the Priest and the King. In the latter days He will lift up His church triumphant as an ensign, and that church is represented by Christ, the prophet, priest and king who has combined His Divinity with men, represented by Ezekiel the prophet, Joseph the priest and David the king. The four symbols represent three worthies in the furnace that was heated seven times above normal, and then there appeared the fourth, and He was as the son of God. All the world was represented at the celebration of Nebuchadnezzar’s golden image, and they all saw the church triumphant made up of a human prophet, a human priest and a human king, sustained by the fourth Divine person.

Yesu ni Umuhanuzi, Umutambyi n’Umwami. Mu minsi y’imperuka azazamura Itorero rye rinyeshye intsinzi nk’ibendera, kandi iryo Torero rigereranywa na Kristo, umuhanuzi, umutambyi n’umwami wahuje Ubumana bwe n’abantu, bagereranywa na Ezekiyeli umuhanuzi, Yosefu umutambyi na Dawidi umwami. Ibyo bimenyetso bine bigereranya intwari eshatu zari mu itanura ryari ryakajijwe incuro ndwi kurusha uko bisanzwe, maze hanyuma hagaragara uwa kane, kandi yari asa n’Umwana w’Imana. Isi yose yari ihagarariwe mu muhango wo kwizihiza igishushanyo cy’izahabu cya Nebukadinezari, kandi bose babonye Itorero rinyeshye intsinzi rigizwe n’umuhanuzi w’umuntu, umutambyi w’umuntu n’umwami w’umuntu, bashyigikiwe n’Umuntu wa kane w’Ubumana.

> “Satan has taken the world captive. He has introduced an idol sabbath, apparently giving to it great importance. He has stolen the homage of the Christian world away from the Sabbath of the Lord for this idol sabbath. The world bows to a tradition, a man-made commandment. As Nebuchadnezzar set up his golden image on the plain of Dura, and so exalted himself, so Satan exalts himself in this false sabbath, for which he has stolen the livery of heaven.” Review and Herald, March 8, 1898.

> „Satan a luat lumea în captivitate. El a introdus un sabat idolatru, atribuindu-i în aparență o mare însemnătate. El a furat omagiul lumii creștine, îndepărtându-l de la Sabatul Domnului către acest sabat idolatru. Lumea se pleacă înaintea unei tradiții, a unei porunci omenești. După cum Nebucadnețar și-a ridicat chipul de aur în câmpia Dura și astfel s-a înălțat pe sine, tot așa Satana se înalță pe sine în acest sabat fals, căruia i-a furat însemnele cerului.” Review and Herald, 8 martie 1898.

## The Number Four

Numărul Patru

At the prophetic level, forty is a tithe of Abram’s four hundred, and four is a tithe of forty. Any prophetic characteristic that is found in the number four, must align with the symbolism of forty, which in turn must align with the symbolism of four hundred. In context, four often represents “worldwide,” a familiar understanding, but it also represents “a progression” and in some contexts a “progressive destruction.”

La nivel profetic, patruzeci este o zeciuială din cei patru sute ai lui Abram, iar patru este o zeciuială din patruzeci. Orice caracteristică profetică întâlnită în numărul patru trebuie să fie în armonie cu simbolismul lui patruzeci, care, la rândul lui, trebuie să fie în armonie cu simbolismul lui patru sute. În context, patru reprezintă adesea „la scară mondială”, o înțelegere familiară, dar el reprezintă, de asemenea, „o progresie” și, în anumite contexte, o „distrugere progresivă”.

The first four of the seven trumpets represent the progressive destruction of Western Rome. Eastern Rome in Constantinople ended in submission to the four Ottoman Sultans. Line upon line eastern and western Rome progressively disintegrated over four periods, represented by four trumpets, while also being brought down by Islam of the fifth and sixth trumpets. Together the two lines identify the fall of Rome over four generations of trumpets, while an escalating war with Islam leads to the ultimate demise when the four sultans of Islam take supremacy over the kingdom. The history of west and east began with the division of the Empire by Constantine in 330.

Primele patru dintre cele șapte trâmbițe reprezintă nimicirea progresivă a Romei de Apus. Roma de Răsărit, la Constantinopol, și-a aflat sfârșitul prin supunerea față de cei patru sultani otomani. Rând după rând, Roma de Răsărit și cea de Apus s-au dezintegrat progresiv de-a lungul a patru perioade, reprezentate prin patru trâmbițe, fiind totodată doborâte de islamul trâmbițelor a cincea și a șasea. Împreună, aceste două linii identifică căderea Romei de-a lungul a patru generații de trâmbițe, în timp ce un război în intensificare cu islamul conduce la pieirea finală, când cei patru sultani ai islamului dobândesc supremația asupra împărăției. Istoria Apusului și a Răsăritului a început odată cu împărțirea Imperiului de către Constantin, în anul 330.

The four trumpets of western Rome begin in 330, and the fifth and sixth trumpet represent the power that bring eastern Rome down, an eastern Rome also began in 330. Both eastern and western Rome contributed to the work of placing the papal power on the throne of the earth in 538, so the two lines of western and eastern typify the two horns of the United States, who places the papal power back on the throne at the Sunday law. Western Rome is the symbol of churchcraft in the prophetic relationship and eastern Rome is the symbol of statecraft.

Cele patru trâmbițe ale Romei de Apus încep în anul 330, iar trâmbița a cincea și a șasea reprezintă puterea care aduce la cădere Roma de Răsărit, o Romă de Răsărit care, de asemenea, a început în anul 330. Atât Roma de Răsărit, cât și Roma de Apus au contribuit la lucrarea de a așeza puterea papală pe tronul pământului în 538, astfel că cele două linii, de Apus și de Răsărit, prefigurează cele două coarne ale Statelor Unite, care reașază puterea papală pe tron la legea duminicală. Roma de Apus este simbolul meșteșugului bisericesc în relația profetică, iar Roma de Răsărit este simbolul meșteșugului de stat.

Within the history of the fall of western and eastern Rome, the history of papal Rome is set forth. Beginning with the church of the disciples, represented by Ephesus, the first three churches lead to the fourth church, which is the papacy from 538 until 1798. In Revelation thirteen, the papacy is identified as ruling for 42 months, after its deadly wound of 1798 is healed at the Sunday law. “Time is no longer” after 1844, so the forty-two months are a symbol of the period of persecution from the Sunday law until Michael stands up. The pioneers understood the churches, seals and trumpets represented three lines of history that run parallel to one another. Laying the prophetic testimony of western Rome over the line of eastern Rome and the line of papal Rome is not a prophetic application which was employed by the Millerites, but the technique does not contradict any of their established understandings.

În cadrul istoriei căderii Romei apusene și răsăritene este prezentată istoria Romei papale. Începând cu biserica ucenicilor, reprezentată de Efes, primele trei biserici conduc la a patra biserică, care este papalitatea din 538 până în 1798. În Apocalipsa treisprezece, papalitatea este identificată ca domnind timp de 42 de luni, după ce rana ei de moarte din 1798 este vindecată la legea duminicală. „Timp nu va mai fi” după 1844, astfel încât cele patruzeci și două de luni sunt un simbol al perioadei de persecuție de la legea duminicală până când Se ridică Mihail. Pionierii au înțeles că bisericile, pecețile și trâmbițele reprezentau trei linii ale istoriei care se desfășoară paralel una cu alta. Suprapunerea mărturiei profetice a Romei apusene peste linia Romei răsăritene și peste linia Romei papale nu este o aplicație profetică folosită de milleriți, dar această tehnică nu contrazice niciuna dintre înțelegerile lor deja stabilite.

Line upon line, the first four trumpets are to be laid over the history represented by the fifth and sixth trumpets, and then the line of the first three churches that lead to the period of papal persecution represented by the fourth church. Four trumpets on the one line, four sultans on the second line, and four churches on the third line. The number “four” represents worldwide, but it also represents a progressive destruction of either a civil or religious power. What it represents is determined by context.

Pe linie peste linie, primele patru trâmbițe trebuie suprapuse peste istoria reprezentată de trâmbițele a cincea și a șasea, iar apoi peste linia primelor trei biserici care conduc la perioada persecuției papale reprezentată de a patra biserică. Patru trâmbițe pe prima linie, patru sultani pe a doua linie și patru biserici pe a treia linie. Numărul „patru” reprezintă ceea ce este mondial, dar el reprezintă și o distrugere progresivă fie a unei puteri civile, fie a uneia religioase. Ceea ce reprezintă este determinat de context.

At the Sunday law the papal power is restored. The first time the papacy was empowered there was a thirty-year period of preparation. In the first four churches, the fourth church is the papacy, and the first church was the disciples, represented as Ephesus. The first three generations of the Christian church led to the fourth church of Thyatira, that is represented by Jezebel. When you get to Thyatira, in 538, a Sunday law was enacted at the Counsel of Orleans, thus identifying the Sunday law in the United States, when the deadly wound of 1798 is healed.

În vremea legii duminicale, puterea papală este restaurată. Prima dată când papalitatea a fost învestită cu putere, a existat o perioadă de pregătire de treizeci de ani. În cadrul primelor patru biserici, a patra biserică este papalitatea, iar prima biserică a fost cea a ucenicilor, reprezentată ca Efes. Primele trei generații ale bisericii creștine au condus la a patra biserică, Tiatira, care este reprezentată de Izabela. Când se ajunge la Tiatira, în 538, a fost promulgată o lege duminicală la Conciliul de la Orléans, identificând astfel legea duminicală din Statele Unite, atunci când rana de moarte din 1798 este vindecată.

The history from 1798, until the Sunday law in the United States is represented by the first four churches. The fourth church of Thyatira is the Sunday law, and the papal persecution which follows. The first church of Ephesus, the church who lost its first love, ended up at the conclusion of the four-step progressive destruction, at the Sunday law of Thyatira. The generation that leads to the Sunday law of Thyatira, is the third generation of Pergamos. Thyatira represents the Sunday law until the close of probation, and Pergamos represents the compromise of the third generation that prepares the way for Thyatira. The third generation of Pergamos, and the compromise it represents was first fulfilled in the time of Constantine, who passed the very first Sunday law in 321. The United States began as the lamb of Ephesus, but when it places Thyatira back on the throne, it speaks as a dragon.

Amateka kuva mu 1798 kugeza ku itegeko ryo ku Cyumweru muri Leta Zunze Ubumwe za Amerika agaragazwa n’amatorero ane ya mbere. Itorero rya kane rya Tiyatira ni itegeko ryo ku Cyumweru, n’itotezwa rya gipapa rikurikiraho. Itorero rya mbere rya Efeso, ari ryo torero ryatakaje urukundo rwaryo rwa mbere, ryaje kurangiriza ku musozo w’irimbuka rigenda ritera intambwe enye, ku itegeko ryo ku Cyumweru rya Tiyatira. Igihe cy’ab’igihe gikurikirana kigera ku itegeko ryo ku Cyumweru rya Tiyatira, ni urubyaro rwa gatatu rwa Perugamo. Tiyatira ihagarariye itegeko ryo ku Cyumweru kugeza igihe cyo kurangiza kigerereyeho, kandi Perugamo ihagarariye ubwumvikane bw’urubyaro rwa gatatu butegura inzira ya Tiyatira. Urubyaro rwa gatatu rwa Perugamo, n’ubwumvikane ihagarariye, byabanje gusohora mu gihe cya Konsitantino, washyizeho itegeko rya mbere cyane ryo ku Cyumweru mu mwaka wa 321. Leta Zunze Ubumwe za Amerika zatangiye nk’umwana w’intama wa Efeso, ariko igihe isubiza Tiyatira ku ntebe y’ubwami, ivuga nk’ikiyoka.

The progressive destruction of the United States is represented by the first four churches of Revelation. The progressive destruction of the sixth kingdom of Bible prophecy occurs over four generations that lead to the Sunday law, where the earth beast, speaks as a dragon. The final generation is represented by the dragon, that is a reptile, as in the Garden of Eden, and for this reason, both John the Baptist and Jesus called the last generation of ancient Israel, “a generation of vipers.”

Distrugerea progresivă a Statelor Unite este reprezentată de primele patru biserici din Apocalipsa. Distrugerea progresivă a celui de-al șaselea regat al profeției biblice are loc de-a lungul a patru generații care conduc la legea duminicală, când fiara pământului vorbește ca un balaur. Generația finală este reprezentată de balaur, care este o reptilă, ca în Grădina Edenului, și din acest motiv atât Ioan Botezătorul, cât și Isus au numit ultima generație a Israelului antic „o generație de vipere”.

The fourth and last generation is either the “chosen generation” representing the one hundred and forty-four thousand, or its counterpart, the generation of vipers. One class has formed the image of Christ, the other the image of the beast—the serpent. The generation of vipers is directly set forth, four times in God’s Word. The context at each reference is different.

A patra și ultima generație este fie „generația aleasă”, reprezentând pe cei o sută patruzeci și patru de mii, fie corespondentul ei, generația de vipere. O categorie a format chipul lui Hristos, cealaltă chipul fiarei — șarpele. Generația de vipere este prezentată în mod direct, de patru ori, în Cuvântul lui Dumnezeu. Contextul fiecărei referințe este diferit.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Dar când a văzut pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul său, le-a zis: „Pui de vipere, cine v-a avertizat să fugiți de mânia viitoare?” Matei 3:7.

If the “generation of vipers” were simply some derogatory remarks about a couple sects of people that John didn’t like, then there would be nothing to say about the expression. But every word is sacred within God’s Word, so John was assigning a specific label to the Sadducees and Pharisees. That label is defined prophetically by the context of the passage where it is expressed. In the passage John is identified as accomplishing his ministry, then the Sadducees and Pharisees enter the narrative. In the opening verses John is identified as Isaiah’s “voice in the wilderness.”

Dacă „generația de vipere” ar fi fost pur și simplu niște remarci derogatorii despre câteva secte de oameni pe care Ioan nu îi plăcea, atunci nu ar fi nimic de spus despre această expresie. Dar fiecare cuvânt este sacru în Cuvântul lui Dumnezeu, astfel că Ioan atribuia un nume precis saducheilor și fariseilor. Acea denumire este definită în mod profetic de contextul pasajului în care este rostită. În pasaj, Ioan este identificat ca împlinindu-și lucrarea sa, iar apoi saducheii și fariseii intră în narațiune. În versetele de deschidere, Ioan este identificat drept „glasul celui ce strigă în pustie” al lui Isaia.

> In those days came John the Baptist, preaching in the wilderness of Judaea, And saying, Repent ye: for the kingdom of heaven is at hand.

> În zilele acelea a venit Ioan Botezătorul, propovăduind în pustia Iudeii, și zicând: Pocăiți-vă, căci Împărăția cerurilor este aproape.

> For this is he that was spoken of by the prophet Esaias, saying,

> Căci acesta este cel despre care s-a vorbit prin prorocul Isaia, zicând,

> The voice of one crying in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make his paths straight.

> Glasul celui ce strigă în pustie: „Pregătiți calea Domnului, îndreptați cărările Lui.”

> And the same John had his raiment of camel’s hair, and a leathern girdle about his loins; and his meat was locusts and wild honey.

> Și același Ioan avea îmbrăcămintea din păr de cămilă și un brâu de piele împrejurul mijlocului său; iar hrana lui era lăcuste și miere sălbatică.

> Then went out to him Jerusalem, and all Judaea, and all the region round about Jordan, And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:2–7.

> Atunci au ieșit la el Ierusalimul, și toată Iudeea, și toată regiunea dimprejurul Iordanului, și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Dar când a văzut pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul lui, le-a zis: Pui de vipere, cine v-a avertizat să fugiți de mânia viitoare? Matei 3:2–7.

The final generation of ancient Israel is labelled as “a generation of vipers,” by a prophet who came out of the wilderness. John is the prophet who fulfilled the role as Malachi’s messenger who prepared the way for the Messenger of the Covenant, who was also the voice in the wilderness identified by Isaiah.

Ultima generație a vechiului Israel este numită „o generație de vipere” de către un profet care a ieșit din pustie. Ioan este profetul care a împlinit rolul de sol al lui Maleahi, cel ce a pregătit calea pentru Solul Legământului, care era totodată glasul din pustie identificat de Isaia.

If we consider “leaves” as a symbol, we find that they represent “profession.” The first reference is with Adam and Eve, who covered their unrighteousness, with fig leaves. They had previously worn the garment of light, the garment of righteousness, but when that was gone, they realized they were naked Laodiceans, who think all they need to do is hide behind the “leaves of profession,” and everything will be OK. Further on in the passage, John speaks directly against the Laodicean Jews trusting in the bloodline of Abraham to save them, for their presumption was simply the empty leaves of profession. A person’s garments represent who they are.

Dacă privim „frunzele” ca pe un simbol, descoperim că ele reprezintă „mărturisirea de credință”. Prima referire este la Adam și Eva, care și-au acoperit nelegiuirea cu frunze de smochin. Mai înainte purtaseră veșmântul de lumină, veșmântul neprihănirii, dar, când acesta a dispărut, și-au dat seama că erau goi — laodiceeni care cred că tot ce au de făcut este să se ascundă în spatele „frunzelor mărturisirii de credință” și că totul va fi bine. Mai departe, în pasaj, Ioan vorbește direct împotriva iudeilor laodiceeni care se încredeau că îi va mântui descendența din Avraam, căci această încumetare a lor nu era decât frunzele goale ale mărturisirii de credință. Veșmintele unei persoane reprezintă cine este ea.

Trees are a symbol of men and of kingdoms, and the fruit, the branch, the seed, the soil, the water, the root and obviously the leaves all represent specific prophetic symbols unto themselves, but each of those truths is connected to the other symbols represented in the various lines of prophecy that employ the prophetic symbols that go to make up a “tree.” Of course, the first prophetic symbolism of a tree is that it represents a life-or-death test.

Arborii sunt un simbol al oamenilor și al împărățiilor, iar rodul, ramura, sămânța, pământul, apa, rădăcina și, desigur, frunzele reprezintă toate simboluri profetice specifice în sine; însă fiecare dintre aceste adevăruri este legat de celelalte simboluri prezentate în diferitele linii de profeție care folosesc simbolurile profetice ce alcătuiesc un „arbore”. Desigur, primul simbolism profetic al unui arbore este acela că el reprezintă o probă de viață și de moarte.

John’s message is represented by the clothes he wore, and the food he ate. Prophetic food, such as the manna at the beginning of ancient Israel, or the Bread of Heaven at the end; must be eaten. The food represents a prophetic testing message which must be eaten, for it is Christ’s flesh and His blood. The clothes John wore and the food he ate identifies the message, and messenger who prepared the way for Christ. John typifies the final messenger who prepares the way for Christ, who is the Messenger of the Covenant who suddenly comes to His temple at the Sunday law. When that takes place, the foolish virgins, who are also Laodiceans and tares, represent the final fourth generation of those who profess to be the legitimate covenant people of Abraham, just as did the Pharisees and Sadducees, in the time when John appeared out of the wilderness.

Mesajul lui Ioan este reprezentat prin hainele pe care le purta și prin hrana pe care o mânca. Hrana profetică, precum mana de la începutul Israelului antic sau Pâinea Cerului de la sfârșit, trebuie să fie mâncată. Hrana reprezintă un mesaj profetic de încercare care trebuie să fie mâncat, căci ea este trupul lui Hristos și sângele Său. Hainele pe care le purta Ioan și hrana pe care o mânca identifică mesajul și solul care a pregătit calea pentru Hristos. Ioan este tipul solului final care pregătește calea pentru Hristos, care este Solul Legământului, care vine deodată la templul Său la legea duminicală. Când aceasta are loc, fecioarele nechibzuite, care sunt de asemenea laodiceeni și neghină, reprezintă a patra generație finală a acelora care mărturisesc că sunt adevăratul popor al legământului al lui Avraam, întocmai cum făceau fariseii și saducheii în vremea când Ioan a ieșit din pustie.

John wore camel hair, a leather girdle that included a harness attachment, such as farm animals have with a yoke. He ate, and therefore his message was of locusts, a premier symbol of Islam in the Scriptures, and he mixed his message of Islam, with the honey.

Ioan purta păr de cămilă, un brâu de piele care includea un element de prindere pentru ham, asemenea celor pe care animalele de povară le au împreună cu un jug. El mânca și, prin urmare, mesajul lui era alcătuit din lăcuste, un simbol de prim rang al islamului în Scripturi, și își amesteca mesajul despre islam cu mierea.

> And the house of Israel called the name thereof Manna: and it was like coriander seed, white; and the taste of it was like wafers made with honey. Exodus 16:31.

> Și casa lui Israel i-a pus numele Mană; și ea era ca sămânța de coriandru, albă; iar gustul ei era ca al turtelor făcute cu miere. Exodul 16:31.

Manna is a symbol of God’s Word, and it tasted like honey, which the prophets identify as the taste of the message, they are represented as eating. John brought the message of Islam as represented by the locusts, and a girdle of camel leather and camel hair. The locusts and the camel are both symbols of Islam. That message of Islam was mixed with the enlightenment of God’s Word that is represented as “honey.”

Mana este un simbol al Cuvântului lui Dumnezeu și avea gust de miere, pe care prorocii îl identifică drept gustul mesajului pe care sunt înfățișați ca mâncându-l. Ioan a adus mesajul Islamului, așa cum este reprezentat prin lăcuste, și o cingătoare de piele de cămilă și păr de cămilă. Lăcustele și cămila sunt amândouă simboluri ale Islamului. Acel mesaj al Islamului era amestecat cu luminarea Cuvântului lui Dumnezeu, care este reprezentată ca „miere”.

> Then said Jonathan, My father hath troubled the land: see, I pray you, how mine eyes have been enlightened, because I tasted a little of this honey. 1 Samuel 14:29.

> Apoi Ionatan a zis: „Tatăl meu a tulburat țara; vedeți, vă rog, cum mi s-au luminat ochii, pentru că am gustat puțină din mierea aceasta.” 1 Samuel 14:29.

John did not simply represent a message of Islam, but he came from the wilderness, as did Elijah, and John did not eat honey, he ate wild honey, for he, as with Christ, was not trained in the institutions of the day who had their own honey of a message, represented by the leaven of the Pharisees and Sadducees. John ate honey from the wilderness, for he was trained by the Holy Spirit outside the religious institutions of his day. The typical girdle of the time period contained a hinge mechanism that a person would tie their camel hair garment onto. The hinge represents John, who was the turning point from the earthly unto the heavenly sanctuary.

Յովհաննէսը պարզապես իսլամի պատգամի ներկայացուցիչը չէր, այլ եկաւ անապատից, ինչպէս Եղիան. եւ Յովհաննէսը մեղր չէր ուտում, այլ վայրի մեղր, որովհետեւ նա, ինչպէս նաեւ Քրիստոսը, չէր կրթուել այն օրերի հաստատութիւններում, որոնք ունէին պատգամի իրենց իսկ մեղրը՝ ներկայացուած փարիսեցիների եւ սադուկեցիների խմորով։ Յովհաննէսը անապատի մեղրն էր ուտում, որովհետեւ նա Սուրբ Հոգու կողմից կրթուել էր իր օրերի կրօնական հաստատութիւններից դուրս։ Այդ ժամանակաշրջանի սովորական գօտին պարունակում էր ծխնային մի մեխանիզմ, որի վրայ մարդը կապում էր իր ուղտի մազից զգեստը։ Այդ ծխնին ներկայացնում է Յովհաննէսին, որը շրջադարձային կէտն էր երկրայինից դէպի երկնային սրբարանը։

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> „Prorok Ioan a fost veriga de legătură dintre cele două dispensațiuni. Ca reprezentant al lui Dumnezeu, el s-a ridicat pentru a arăta relația dintre Lege și profeți și dispensațiunea creștină. El era lumina mai mică, care urma să fie urmată de una mai mare. Mintea lui Ioan a fost luminată de Duhul Sfânt, pentru ca el să reverse lumină asupra poporului său; dar nici o altă lumină nu a strălucit vreodată și nici nu va străluci vreodată atât de limpede asupra omului căzut ca aceea care emană din învățătura și exemplul lui Isus. Hristos și misiunea Sa fuseseră înțelese doar în mod vag, așa cum erau prefigurate în jertfele simbolice. Nici chiar Ioan nu înțelesese pe deplin viața viitoare, nemuritoare, prin Mântuitorul.” The Desire of Ages, 220.

The hinge garment of John is introduced at the very point of Christ’s baptism, which was the turning point, represented by the place where John was baptizing. That place was named Bethabara meaning “ferry crossing,” and is the very place ancient Israel entered into the Promised Land as they came out of the wilderness, just as John had done.

Veșmântul-balama al lui Ioan este introdus chiar în punctul botezului lui Hristos, care a fost punctul de cotitură, reprezentat de locul unde boteza Ioan. Acel loc se numea Betabara, însemnând „trecere cu bacul”, și este chiar locul prin care Israelul din vechime a intrat în Țara Făgăduinței când a ieșit din pustie, întocmai cum făcuse și Ioan.

Of course, the movement of the one hundred and forty-four thousand are who John is representing, but we are simply pointing out that when Jesus was baptized, it was that generation that He and John called the “generation of vipers.” Jesus came to magnify God’s Ten Commandment law, and He inspired every word in the Bible, so when He calls the final generation of ancient Israel a generation of vipers, He knows full well that the second commandment identifies the judgment being accomplished in the third and fourth generations.

Desigur, mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii este cea pe care Ioan o reprezintă, însă noi subliniem pur și simplu că, atunci când Isus a fost botezat, aceea era generația pe care El și Ioan au numit-o „generație de vipere”. Isus a venit să preamărească Legea celor Zece Porunci a lui Dumnezeu și El a inspirat fiecare cuvânt din Biblie; așadar, atunci când El numește generația finală a vechiului Israel o generație de vipere, El știe pe deplin că a doua poruncă identifică judecata care se împlinește în a treia și a patra generație.

The third and fourth generations represent a progressive judgment that ends in the fourth generation, which is the generation of vipers. Christ baptism typifies 9/11. The Laodicean Seventh-day Adventist generation has been in its final generation since that time. John’s message to the Pharisees and Sadducees was the Laodicean message.

A treia și a patra generație reprezintă o judecată progresivă care se încheie în a patra generație, care este generația de vipere. Botezul lui Hristos prefigurează 11 septembrie. Generația laodiceană a adventiștilor de ziua a șaptea se află în generația ei finală de atunci încoace. Mesajul lui Ioan către farisei și saduchei a fost mesajul laodicean.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them,

> Dar când a văzut pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul său, le-a zis:

> O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come?

> О, роде ехиднин, кто внушил вам бежать от грядущего гнева?

> Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father:

> Aduceți, dar, roade vrednice de pocăință; și să nu credeți că puteți zice în voi înșivă: Avem pe Avraam ca tată.

> for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham.

> Căci vă spun că Dumnezeu poate să ridice din pietrele acestea copii lui Avraam.

> And now also the axe is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. I indeed baptize you with water unto repentance: but he that cometh after me is mightier than I, whose shoes I am not worthy to bear: he shall baptize you with the Holy Ghost, and with fire: Whose fan is in his hand, and he will throughly purge his floor, and gather his wheat into the garner; but he will burn up the chaff with unquenchable fire.

> Iar acum securea este înfiptă chiar la rădăcina pomilor; de aceea orice pom care nu aduce rod bun este tăiat și aruncat în foc. Cât despre mine, eu vă botez cu apă spre pocăință; dar Cel ce vine după mine este mai puternic decât mine, și eu nu sunt vrednic să-I duc încălțămintea; El vă va boteza cu Duhul Sfânt și cu foc. A cărui lopată de vânturat este în mâna Lui, și Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va aduna grâul în grânar; dar pleava o va arde cu foc nestins.

> Then cometh Jesus from Galilee to Jordan unto John, to be baptized of him. Matthew 3:7–13.

> Atunci Iisus a venit din Galileea la Iordan, la Ioan, ca să fie botezat de el. Matei 3:7–13.

Jesus came from Galilee, which symbolizes a turning point in agreement with John’s girdle-hinge, and the meaning of Bethabara. John’s work of preparing the way, had then changed to Christ’s work of confirming the covenant. The thirty years of preparation was ended and the three and a half years before and after the cross began.

Isus a venit din Galileea, care simbolizează un punct de cotitură în acord cu balamaua brâului lui Ioan și cu semnificația Betabarei. Lucrarea lui Ioan de pregătire a căii se schimbase atunci în lucrarea lui Hristos de întărire a legământului. Cei treizeci de ani de pregătire se încheiaseră, iar cei trei ani și jumătate de dinainte și de după cruce începuseră.

John’s message was a warning of the coming wrath at the destruction of Jerusalem, a destruction that also represents the end of the world and the seven last plagues. That warning message was set within the context of Islam, and it was delivered by a man who not only fulfilled Malachi’s messenger who prepares the way, and Isaiah’s voice in the wilderness, but also the message of Elijah, for John’s clothing paralleled Elijah’s just as John’s message paralleled Elijah’s.

Mesajul lui Ioan a fost un avertisment cu privire la mânia care urma să vină la distrugerea Ierusalimului, o distrugere care reprezintă, de asemenea, sfârșitul lumii și cele șapte plăgi de pe urmă. Acea solie de avertizare a fost așezată în contextul islamului și a fost vestită de un om care nu numai că a împlinit solul lui Maleahi, care pregătește calea, și glasul lui Isaia în pustie, ci și solia lui Ilie, căci îmbrăcămintea lui Ioan era paralelă cu a lui Ilie, după cum și solia lui Ioan era paralelă cu a lui Ilie.

> And he said unto them, What manner of man was he which came up to meet you, and told you these words? And they answered him, He was an hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins. And he said, It is Elijah the Tishbite. 2 Kings 1:7, 8.

> El le-a zis: „Cum era omul acela care v-a ieșit înainte și v-a spus aceste cuvinte?” Ei i-au răspuns: „Era un om păros și încins la mijloc cu un brâu de piele.” Și el a zis: „Este Ilie Tișbitul.” 2 Împărați 1:7, 8.

If they were to ask of John, and not of Elijah, “what manner of man was he?” they would be answered “a hairy man, and girt with a girdle of leather about his loins.” The entire six-month ministry of John is represented in the passage where the final and fourth generation is specifically identified and defined. The Laodicean message unto them directly attacks the profession of being God’s covenant people, it warns them of the coming wrath as illustrated by an ax striking the roots of the trees. The message included that Christ would finish the testing process that began with John. Later in Matthew, Jesus also calls the Jews “a generation of vipers,” and He takes the thought up from John’s theme of cutting down a tree, and explains why.

Ako bi pitali za Ivana, a ne za Iliju: „kakav bijaše taj čovjek?”, odgovorilo bi im se: „čovjek sav obrasao dlakom i opasan kožnim pojasom oko svojih bedara.” Cjelokupna šestomjesečna Ivanova služba predstavljena je u odlomku u kojem je posljednji, četvrti naraštaj posebno označen i definiran. Laodikejska poruka upućena njima izravno napada njihovo ispovijedanje da su Božji saveznički narod; upozorava ih na dolazeći gnjev, prikazan sjekirom koja udara u korijenje drveća. Poruka je uključivala i to da će Krist dovršiti proces kušanja koji je započeo s Ivanom. Kasnije u Mateju Isus i Židove naziva „naraštajem gujinjim”, te preuzima misao iz Ivanove teme o sječenju drveta i objašnjava zašto.

> Either make the tree good, and his fruit good; or else make the tree corrupt, and his fruit corrupt: for the tree is known by his fruit. O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. A good man out of the good treasure of the heart bringeth forth good things: and an evil man out of the evil treasure bringeth forth evil things. But I say unto you, That every idle word that men shall speak, they shall give account thereof in the day of judgment. For by thy words thou shalt be justified, and by thy words thou shalt be condemned. Matthew 12:33–37.

> Ori faceţi pomul bun şi rodul lui bun, ori faceţi pomul rău şi rodul lui rău; căci pomul se cunoaşte după rodul lui. Pui de vipere, cum aţi putea voi, fiind răi, să spuneţi lucruri bune? Căci din prisosul inimii vorbeşte gura. Omul bun scoate lucruri bune din vistieria bună a inimii, iar omul rău scoate lucruri rele din vistieria rea. Dar Eu vă spun că, pentru orice cuvânt nefolositor pe care-l vor rosti oamenii, vor da socoteală în ziua judecăţii. Căci din cuvintele tale vei fi socotit neprihănit şi din cuvintele tale vei fi osândit. Matei 12:33–37.

The day of judgment, according to the second commandment is in the fourth generation. The judgment is based upon the message we speak, and that message comes out of our hearts. It is the message we speak that identifies whether we are Peter’s “chosen generation” or a “generation of vipers.” Either class is manifested at the conclusion of a testing process where Christ, as the dirt brush man cleans His floor. As with the oil in the parable of the ten virgins, the message is represented either by an evil or a good heart. Christ’s reference adds that this generation of vipers, which is the fourth and final generation—seek after a sign, and the only sign they would be given was the sign of Jonah.

Ziua judecății, potrivit poruncii a doua, este în a patra generație. Judecata se întemeiază pe mesajul pe care îl rostim, iar acel mesaj iese din inimile noastre. Mesajul pe care îl rostim este cel care identifică dacă suntem „neam ales” al lui Petru sau o „generație de vipere”. Oricare dintre aceste două categorii se manifestă la încheierea unui proces de încercare, când Hristos, asemenea omului cu mătura, Își curăță podeaua. Ca și în cazul untdelemnului din parabola celor zece fecioare, mesajul este reprezentat fie printr-o inimă rea, fie printr-o inimă bună. Referirea lui Hristos adaugă că această generație de vipere, care este a patra și ultima generație, caută un semn, iar singurul semn care avea să-i fie dat era semnul lui Iona.

> Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. The men of Nineveh shall rise in judgment with this generation, and shall condemn it: because they repented at the preaching of Jonas; and, behold, a greater than Jonas is here. The queen of the south shall rise up in the judgment with this generation, and shall condemn it: for she came from the uttermost parts of the earth to hear the wisdom of Solomon; and, behold, a greater than Solomon is here. Matthew 12:38–42.

> Atunci unii dintre cărturari și dintre farisei I-au răspuns, zicând: Învățătorule, voim să vedem un semn de la Tine. Dar El, răspunzând, le-a zis: Un neam viclean și adulter caută un semn; și niciun semn nu i se va da, decât semnul prorocului Iona. Căci, după cum Iona a fost trei zile și trei nopți în pântecele chitului, tot așa și Fiul omului va fi trei zile și trei nopți în inima pământului. Bărbații din Ninive se vor scula la judecată împreună cu neamul acesta și-l vor osândi, pentru că ei s-au pocăit la propovăduirea lui Iona; și iată că aici este unul mai mare decât Iona. Împărăteasa de la miazăzi se va scula la judecată împreună cu neamul acesta și-l va osândi, pentru că ea a venit de la marginile pământului ca să audă înțelepciunea lui Solomon; și iată că aici este unul mai mare decât Solomon. Matei 12:38–42.

Christ referenced the Jews as a generation of vipers, and He uses illustrations of judgment as the message of Jonah, and the message of the wisdom of Solomon. Jesus is identifying by context, and with two witnesses, that the generation of vipers is the fourth generation, for the fourth generation is where judgment is accomplished.

Христос назвао Јевреје нараштајем змијиним, и користи представе суда као поруку Јонину и поруку мудрости Соломонове. Исус поистовећује, по контексту и са два сведока, да је нараштај змијин четврти нараштај, јер је четврти нараштај онај у коме се суд извршава.

The one hundred and forty-four thousand are the ensign, or the sign of the latter days, as is the law of God, and the Sabbath. The sign of Jonah is the sign of the resurrection, which for the Jews in Christ’s day and age was His baptism, when the Holy Spirit descended, represented as a dove. Jonah means “dove.” Jonah, John the Revelator, Daniel, Joseph and Lazarus represent the one hundred and forty-four thousand, who are resurrected from being dead in the street for three and a half days. At that point they are to transition from Laodiceans unto Philadelphians, thus becoming the eighth that is of the seven. Jonah represents baptism, for he was cast into the water and symbolically died when he was eaten by the whale. He was thereafter resurrected, as was John, when he was taken out of the boiling oil, and as was Daniel when he was taken out of the lion’s den, and as was Joseph, when he was taken out of the pit, as was Lazarus, the sealing miracle in the time of Christ. The Jews could not see the sign of Jonah, as represented by Christ’s resurrection any clearer than Adventism sees the sign of 9/11, which is the sign of Jonah.

Cei o sută patruzeci și patru de mii sunt steagul, sau semnul zilelor de pe urmă, după cum Legea lui Dumnezeu și Sabatul sunt semnul. Semnul lui Iona este semnul învierii, care, pentru iudeii din vremea și generația lui Hristos, era botezul Său, când Duhul Sfânt S-a coborât, înfățișat ca un porumbel. Iona înseamnă „porumbel”. Iona, Ioan Revelatorul, Daniel, Iosif și Lazăr îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt înviați din starea de a fi morți pe uliță timp de trei zile și jumătate. În acel punct, ei trebuie să treacă de la laodiceeni la filadelfieni, devenind astfel al optulea, care este dintre cei șapte. Iona reprezintă botezul, căci a fost aruncat în apă și a murit în chip simbolic atunci când a fost înghițit de balenă. După aceea a fost înviat, după cum și Ioan a fost, când a fost scos din untdelemnul clocotit, și după cum Daniel a fost, când a fost scos din groapa cu lei, și după cum Iosif a fost, când a fost scos din groapă, după cum și Lazăr a fost, minunea sigilării în vremea lui Hristos. Iudeii nu au putut vedea semnul lui Iona, așa cum era reprezentat prin învierea lui Hristos, mai limpede decât vede adventismul semnul de la 9/11, care este semnul lui Iona.

We will continue these subjects in the next article.

Vom continua aceste subiecte în articolul următor.

> “The burden of the warning now to come to the people of God, nigh and afar off, is the third angel’s message. And those who are seeking to understand this message will not be led by the Lord to make an application of the Word that will undermine the foundation and remove the pillars of the faith that has made Seventh-day Adventists what they are today. The truths that have been unfolding in their order, as we have advanced along the line of prophecy revealed in the Word of God, are truth, sacred, eternal truth today. Those who passed over the ground step by step in the past history of our experience, seeing the chain of truth in the prophecies, were prepared to accept and obey every ray of light. They were praying, fasting, searching, digging for the truth as for hidden treasures, and the Holy Spirit, we know, was teaching and guiding us. Many theories were advanced, bearing a semblance of truth, but so mingled with misinterpreted and misapplied scriptures, that they led to dangerous errors. Very well do we know how every point of truth was established, and the seal set upon it by the Holy Spirit of God. And all the time voices were heard, ‘Here is the truth,’ ‘I have the truth; follow me.’ But the warnings came, ‘Go not ye after them. I have not sent them, but they ran.’ (See Jeremiah 23:21.)

> „Povara avertizării care trebuie să ajungă acum la poporul lui Dumnezeu, la cei de aproape și la cei de departe, este solia celui de-al treilea înger. Iar cei care caută să înțeleagă această solie nu vor fi călăuziți de Domnul să facă o aplicare a Cuvântului care să submineze temelia și să înlăture stâlpii credinței care i-a făcut pe adventiștii de ziua a șaptea ceea ce sunt astăzi. Adevărurile care s-au desfășurat în ordinea lor, pe măsură ce am înaintat de-a lungul liniei profetice descoperite în Cuvântul lui Dumnezeu, sunt adevăr, adevăr sfânt, veșnic, și astăzi. Cei care au străbătut terenul pas cu pas în istoria trecută a experienței noastre, văzând lanțul adevărului în profeții, au fost pregătiți să accepte și să asculte de fiecare rază de lumină. Ei se rugau, posteau, cercetau, săpau după adevăr ca după comori ascunse, iar Duhul Sfânt, știm bine, ne învăța și ne călăuzea. Au fost înaintate multe teorii, purtând o aparență de adevăr, dar atât de amestecate cu texte scripturistice greșit interpretate și greșit aplicate, încât conduceau la erori primejdioase. Știm foarte bine cum a fost întemeiat fiecare punct al adevărului și cum a fost pusă asupra lui pecetea Duhului Sfânt al lui Dumnezeu. Și tot timpul se auzeau glasuri: «Iată adevărul», «Eu am adevărul; urmați-mă.» Dar avertizările au venit: «Nu vă duceți după ei. Eu nu i-am trimis, dar ei au alergat.» (Vezi Ieremia 23:21.)”

> “The leadings of the Lord were marked, and most wonderful were His revelations of what is truth. Point after point was established by the Lord God of heaven. That which was truth then, is truth today. But the voices do not cease to be heard—‘This is truth. I have new light.’ But these new lights in prophetic lines are manifest in misapplying the Word and setting the people of God adrift without an anchor to hold them. If the student of the Word would take the truths which God has revealed in the leadings of His people, and appropriate these truths, digest them, and bring them into their practical life, they would then be living channels of light. But those who have set themselves to study out new theories, have a mixture of truth and error combined, and after trying to make these things prominent, have demonstrated that they have not kindled their taper from the divine altar, and it has gone out in darkness.” Selected Messages, book 2, 103, 104.

> „Călăuzirile Domnului au fost lămurite, iar descoperirile Sale cu privire la ceea ce este adevărul au fost cu totul minunate. Punct după punct a fost statornicit de Domnul Dumnezeul cerului. Ceea ce era adevăr atunci este adevăr și astăzi. Dar glasurile nu încetează să se audă—„Acesta este adevărul. Am lumină nouă.” Însă aceste lumini noi, în liniile profetice, se vădesc prin aplicarea greșită a Cuvântului și prin lăsarea poporului lui Dumnezeu în derivă, fără o ancoră care să-i țină. Dacă studentul Cuvântului ar lua adevărurile pe care Dumnezeu le-a descoperit în călăuzirea poporului Său și și-ar însuși aceste adevăruri, le-ar asimila și le-ar aduce în viața sa practică, atunci ar fi un canal viu de lumină. Dar aceia care s-au pus să studieze teorii noi au un amestec de adevăr și rătăcire combinate și, după ce au încercat să scoată aceste lucruri în evidență, au dovedit că nu și-au aprins lumânarea de la altarul divin, iar ea s-a stins în întuneric.” Selected Messages, cartea 2, 103, 104.

Back to Articles