Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Nine

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul Nouă

Number Nine

Numărul nouă

Author

Jeff Pippenger

Published

December 11, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

I have reached the point in this introduction to the book of Joel to briefly summarize some of the points from the first eight articles and identify what we should expect from the book of Joel now that we take it up more directly, and then of course what does that have to do with the battles of Raphia and Panium of Daniel 11:11–16?

Am ajuns în punctul acestei introduceri la cartea lui Ioel în care să rezum pe scurt unele dintre aspectele prezentate în primele opt articole și să identific ceea ce ar trebui să așteptăm de la cartea lui Ioel, acum că o abordăm mai direct, și apoi, desigur, ce legătură are aceasta cu bătăliile de la Rafia și Panium din Daniel 11:11–16?

We have placed an emphasis upon the song of the vineyard for “experience” is represented by a “song” prophetically. One of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand as they sing the song of Moses and the Lamb, which is simply John’s way to represent Isaiah’s vineyard song. Every major prophet begins their books with condemnations against Israel for their rebellion, or you could say that every major prophet first sings the song of the vineyard. I contend that Joel’s song of the vineyard in chapter one is one of the most important revelations about the vineyard song. I could not say if I am correct or not, but the reason I am of this conviction is the prophetic connections that are symbolically represented in the book of Joel appear to be a key, or perhaps an axle for several spokes. Joel’s testimony not only connects with the other parallel lines, but it seems to set a point of reference, especially through the symbolism of the vineyard being destroyed in chapter one, and the next two chapters identifying both the image of the beast testing time in the United States and also the image of the beast testing time for the world. And it is all set within the context of a vineyard, and a vineyard isn’t a living vineyard—if it gets no rain.

Ние поставихме ударение върху песента на лозето, защото „опитът“ пророчески е представен чрез „песен“. Една от характеристиките на сто четиридесет и четирите хиляди е, че те пеят песента на Моисей и на Агнето, което е просто начинът на Йоан да представи песента на Исая за лозето. Всеки голям пророк започва книгата си с изобличения срещу Израил заради неговия бунт, или, ако желаете, може да се каже, че всеки голям пророк първо изпява песента на лозето. Поддържам, че песента на лозето в първа глава на Йоил е едно от най-важните откровения относно песента на лозето. Не бих могъл да кажа дали съм прав или не, но причината за това мое убеждение е, че пророческите връзки, символично представени в книгата на Йоил, изглеждат като ключ, или може би като ос за няколко спици. Свидетелството на Йоил не само се свързва с другите успоредни линии, но изглежда и установява отправна точка, особено чрез символиката на разрушеното лозе в първа глава, а следващите две глави определят както времето на изпитанието чрез образа на звяра в Съединените щати, така и времето на изпитанието чрез образа на звяра за света. И всичко това е поставено в контекста на лозе, а лозето не е живо лозе — ако не получава дъжд.

We have also placed an emphasis on the prophetic period that is represented by the symbol of “how long?” I felt the necessity of reminding us of this previously established principle about “how long” to put an emphasis upon the “capstone” that was, and is also the foundation and corner stone. The final full development of the Midnight Cry message that is now under way is the “capstone.” Based upon the foundations that capstone is Miller’s jewels shining ten times brighter than in the beginning.

De asemenea, am pus accent pe perioada profetică reprezentată prin simbolul „până când?” Am simțit nevoia să ne reamintim acest principiu stabilit anterior cu privire la „până când?”, pentru a pune accent pe „piatra din capul unghiului”, care a fost și este totodată temelia și piatra din capul unghiului. Dezvoltarea finală deplină a soliei Strigătului de la Miezul Nopții, care este acum în desfășurare, este „piatra din capul unghiului”. Pe temeliile acelea, această piatră din capul unghiului este nestematele lui Miller strălucind de zece ori mai puternic decât la început.

Based upon God’s “marvelous works” the capstone is when His people transition from a Laodicean experience unto a Philadelphian experience, which is when those people become the 8th that is of the 7 and also when they transition from the church militant to the church triumphant. This transition is the capstone. The transition is accomplished when God’s people hear and see the “capstone” message and it is marvelous in their eyes. The capstone message is the climax for it brings together all of the symbolic “capstone” truths together. The message of “seven times” was Miller’s foundation stone, and it was to be the Millerite capstone. Pentecost was the capstone to the Pentecostal season, just as was the Midnight Cry the capstone of the Millerite movement of the first and second angels.

Pornind de la „lucrările minunate” ale lui Dumnezeu, piatra de încheiere constă în faptul că poporul Său trece de la o experiență laodiceană la o experiență filadelfiană, moment în care acei oameni devin al optulea, care este din cei șapte, și tot atunci trec de la biserica luptătoare la biserica biruitoare. Această trecere este piatra de încheiere. Trecerea se împlinește atunci când poporul lui Dumnezeu aude și vede solia „pietrei de încheiere”, iar aceasta este minunată în ochii lor. Solia pietrei de încheiere este punctul culminant, căci ea adună laolaltă toate adevărurile simbolice ale „pietrei de încheiere”. Solia „de șapte ori” a fost piatra de temelie a lui Miller și trebuia să fie piatra de încheiere a mișcării millerite. Cincizecimea a fost piatra de încheiere a perioadei penticostale, după cum și Strigătul de la Miezul Nopții a fost piatra de încheiere a mișcării millerite a primului și celui de-al doilea înger.

As the climax or capstone of the 46-year period in which Christ built the Millerite temple of the first and second angels, the capstone was to become the foundation stone for Christ’s work of building the temple of the one hundred and forty-four thousand. That foundation stone was set up in 1844 as the light to lighten the path to heaven, and for this reason God’s people at the end of the world are to return to the “old paths” in order to find rest. If and when they return to the pioneer history of the Millerites, they find that the message of the Midnight Cry was the climax of the foundational history. The Midnight Cry was a manifestation of the outpouring of the Holy Spirit. When a soul returns to the “old paths” and finds the “bright light” that was set up at the beginning or foundational point of the path he finds the Midnight Cry, which Jeremiah identifies as “rest.”

ដូចជា​ចំណុច​កំពូល ឬ​ថ្ម​កំពូល​នៃ​រយៈពេល ៤៦ ឆ្នាំ ដែល​ក្នុង​នោះ​ព្រះគ្រីស្ទ​បាន​សាងសង់​ព្រះវិហារ​មីឡឺរ៉ៃត៍​នៃ​ទេវតា​ទី​មួយ និង​ទី​ពីរ នោះ​ថ្ម​កំពូល​នោះ​ត្រូវ​ក្លាយ​ជា​ថ្ម​គ្រឹះ​សម្រាប់​កិច្ចការ​របស់​ព្រះគ្រីស្ទ​ក្នុង​ការ​សាងសង់​ព្រះវិហារ​នៃ​មួយ​សែន​សែសិប​បួន​ពាន់​នាក់។ ថ្ម​គ្រឹះ​នោះ​ត្រូវ​បាន​ដាក់​ឡើង​នៅ​ឆ្នាំ 1844 ជា​ពន្លឺ​សម្រាប់​បំភ្លឺ​ផ្លូវ​ទៅ​ស្ថានសួគ៌ ហើយ​ដោយ​ហេតុ​នេះ ប្រជារាស្ត្រ​របស់​ព្រះ​នៅ​ចុង​បញ្ចប់​នៃ​លោកិយ ត្រូវ​តែ​វិល​ត្រឡប់​ទៅ​កាន់ «ផ្លូវ​ចាស់ៗ» ដើម្បី​ស្វែងរក​សេចក្ដី​សម្រាក។ បើ និង​កាលណា​ពួកគេ​វិល​ត្រឡប់​ទៅ​កាន់​ប្រវត្តិ​អ្នក​បើក​ផ្លូវ​របស់​ពួក​មីឡឺរ៉ៃត៍ នោះ​ពួកគេ​នឹង​ឃើញ​ថា សារ​នៃ​សម្រែក​អធ្រាត្រ គឺ​ជា​ចំណុច​កំពូល​នៃ​ប្រវត្តិ​គ្រឹះ​នោះ។ សម្រែក​អធ្រាត្រ គឺ​ជា​ការ​សម្ដែង​មួយ​នៃ​ការ​ចាក់​បង្ហូរ​ព្រះវិញ្ញាណ​បរិសុទ្ធ។ នៅ​ពេល​ព្រលឹង​មួយ​វិល​ត្រឡប់​ទៅ​កាន់ «ផ្លូវ​ចាស់ៗ» ហើយ​រក​ឃើញ «ពន្លឺ​ភ្លឺ​ចែងចាំង» ដែល​ត្រូវ​បាន​ដាក់​ឡើង​នៅ​ដើម ឬ​នៅ​ចំណុច​គ្រឹះ​នៃ​ផ្លូវ នោះ​គាត់​នឹង​រក​ឃើញ​សម្រែក​អធ្រាត្រ ដែល​យេរេមា​កំណត់​ថា​ជា «សេចក្ដី​សម្រាក»។

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> „La începutul cărării aveau așezată înapoia lor o lumină strălucitoare, despre care un înger mi-a spus că era «strigătul de la miezul nopții». Această lumină strălucea de-a lungul întregii cărări și le lumina picioarele, pentru ca să nu se împiedice.”

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> „Dacă își țineau privirea ațintită asupra lui Isus, care era chiar înaintea lor, conducându-i spre cetate, erau în siguranță. Dar curând unii au obosit și au spus că cetatea era încă foarte departe și că se așteptaseră să fi intrat deja în ea. Atunci Isus îi încuraja ridicându-Și brațul Său drept, slăvit, iar din brațul Său ieșea o lumină care se unduia deasupra grupului advent și ei strigau: „Aleluia!” Alții au tăgăduit în chip pripit lumina dinapoia lor și au spus că nu Dumnezeu îi condusese atât de departe. Lumina dinapoia lor s-a stins, lăsându-le picioarele într-un întuneric deplin, și s-au împiedicat, au pierdut din vedere ținta și pe Isus și au căzut de pe cărare jos, în lumea întunecată și rea de dedesubt.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

The capstone of Millerite history is the foundation stone for the history of the one hundred and forty-four thousand. From the beginning of the three angels in 1798 until the church triumphant is raised up in fulfillment of cleansing of the sanctuary at the Sunday law the path is illuminated with the message of the Midnight Cry, for the parable is about Adventism, and how God raises up a people to perfectly reflect His character as probation closes for mankind during the Sunday law crisis.

Piatra de căpătâi a istoriei millerite este piatra de temelie pentru istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. De la începutul celor trei îngeri în 1798 și până când biserica triumfătoare este ridicată, în împlinirea curățirii sanctuarului la legea duminicală, calea este luminată de solia Strigătului de la Miezul Nopții, căci pilda este despre adventism și despre felul în care Dumnezeu ridică un popor care să reflecte în chip desăvârșit caracterul Său, pe măsură ce timpul de probă pentru omenire se încheie în timpul crizei legii duminicale.

On the path, Jesus is leading and He continues to lighten the path by raising His glorious right arm. There is therefore a bright light at the beginning of the path and a bright light leading to the end of the path. Jesus as Alpha and Omega illustrates the end with the beginning, so the light at both ends of the path is the message of the Midnight Cry.

Pe cale, Isus conduce și continuă să lumineze calea, ridicându-Și brațul Său drept slăvit. Prin urmare, există o lumină strălucitoare la începutul căii și o lumină strălucitoare care duce spre capătul căii. Isus, ca Alfa și Omega, înfățișează sfârșitul prin început, astfel că lumina de la ambele capete ale căii este solia Strigătului de la Miezul Nopții.

The first angel arrived in 1798 and announced that the hour of His judgment had arrived, “Saying … the hour of his judgment is come.” The hour of judgment came in 1798 and when it began the marriage between Christ and His new bride—Philadelphian Millerite Adventism began. Christ was to be married on October 22, 1844 and from 1798 to 1844 the bride was made ready. The bride was Philadelphian, for there was no condemnation upon Christ’s bride, for she made herself ready—she was pure. The announcement of the judgment is the announcement of the marriage at the beginning in 1798 that arrived at the end in 1844.

Primul înger a sosit în 1798 și a vestit că ceasul judecății Lui a sosit: „zicând … a venit ceasul judecății Lui”. Ceasul judecății a venit în 1798, iar când a început, a început și căsătoria dintre Hristos și noua Sa mireasă — adventismul millerit filadelfian. Hristos urma să Se căsătorească la 22 octombrie 1844, iar din 1798 până în 1844 mireasa a fost pregătită. Mireasa era filadelfiană, căci nu era nicio osândire asupra miresei lui Hristos, fiindcă ea s-a pregătit — era curată. Vestirea judecății este vestirea căsătoriei la început, în 1798, care a ajuns la capăt în 1844.

The foundational light and the capstone light for the Millerite movement was the message announcing the marriage—the message of the Midnight Cry. The Midnight Cry was the foundation and capstone of the history of the first and second angels as well as Millerite history and the capstone of Millerite history is the foundation stone of the history of the one hundred and forty-four thousand as well as being the capstone. The temple construction is finished when the capstone is placed and the work of placing that final “marvelous” stone began in July 2023.

Lumina de temelie și lumina de încheiere pentru mișcarea millerită a fost solia care anunța nunta — solia Strigătului de la Miezul Nopții. Strigătul de la Miezul Nopții a fost temelia și piatra de încheiere a istoriei primului și celui de-al doilea înger, precum și a istoriei millerite, iar piatra de încheiere a istoriei millerite este piatra de temelie a istoriei celor o sută patruzeci și patru de mii, după cum este și piatra ei de încheiere. Construirea templului este terminată când este așezată piatra de încheiere, iar lucrarea de a așeza acea piatră finală „minunată” a început în iulie 2023.

There are various prophetic fulfillments that will make up the capstone, but the capstone also represents the climax of a message. Pentecost was the capstone of the message of the Pentecostal season, just as the light of the “seven times” that came through the pen of Hiram Edson in 1856, was the intended capstone to Miller’s message, for the first foundational truth Miller discovered was the “seven times.” In 1856, rejecting the new light of the capstone truth equated to choosing to die in the wilderness of Laodicea, as ancient Israel had done over a forty-year period. This identifies July of 2023 as 1856, the turning point from Philadelphia to Laodicea in Millerite history and the reversal from Laodicea unto Philadelphia in the history of the one hundred and forty-four thousand. Christ did not marry an impure woman in 1844, for she was Philadelphian and He will marry a bride from Philadelphia at the Sunday law. But first she must make herself ready. Are you ready?

Există diverse împliniri profetice care vor alcătui piatra de încheiere, însă piatra de încheiere reprezintă și punctul culminant al unui mesaj. Cincizecimea a fost piatra de încheiere a mesajului perioadei penticostale, tot așa cum lumina „celor șapte vremi”, care a venit prin pana lui Hiram Edson în 1856, a fost piatra de încheiere intenționată a mesajului lui Miller, căci primul adevăr fundamental pe care Miller l-a descoperit a fost „cele șapte vremi”. În 1856, respingerea noii lumini a adevărului pietrei de încheiere echivala cu alegerea de a muri în pustia Laodiceei, așa cum făcuse Israelul din vechime de-a lungul unei perioade de patruzeci de ani. Aceasta identifică luna iulie 2023 drept 1856, punctul de cotitură de la Filadelfia la Laodicea în istoria millerită și inversarea de la Laodicea la Filadelfia în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii. Hristos nu S-a căsătorit cu o femeie necurată în 1844, căci ea era filadelfiană, iar El Își va lua o mireasă din Filadelfia la legea duminicală. Dar mai întâi ea trebuie să se pregătească. Ești pregătit?

> Fear not, little flock; for it is your Father’s good pleasure to give you the kingdom. Luke 12:32.

> Nu vă temeți, turmă mică; pentru că este buna plăcere a Tatălui vostru să vă dea Împărăția. Luca 12:32.

On October 22, 1844 the Lord married the bride He had made ready to follow Him into the history of the third angel, and all that the third angel represents, but by 1863 the history of the third angel was diverted into the wilderness of Laodicea. The history of 1844 unto 1863 represents the period of the third angel, thus providing an illustration of the foolish virgins in the time period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The virgins are wheat and tares who are being separated by messages typified by angels—for it is the angels that do the work of separating.

La 22 octombrie 1844, Domnul S-a căsătorit cu mireasa pe care o pregătise să-L urmeze în istoria celui de-al treilea înger și în tot ceea ce reprezintă cel de-al treilea înger, dar până în 1863 istoria celui de-al treilea înger a fost abătută în pustia Laodiceei. Istoria dintre 1844 și 1863 reprezintă perioada celui de-al treilea înger, oferind astfel o ilustrare a fecioarelor neînțelepte în perioada sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. Fecioarele sunt grâu și neghină care sunt despărțite prin solii preînchipuite de îngeri—căci îngerii sunt cei care fac lucrarea despărțirii.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his work. Awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal, or bind, the wheat for the heavenly garner. These things should engross the whole mind, the whole attention.’” Early Writings, 119.

> „Apoi l-am văzut pe al treilea înger. Îngerul care mă însoțea a spus: «Înfricoșătoare este lucrarea lui. Cutremurătoare este misiunea lui. El este îngerul care trebuie să despartă grâul de neghină și să pecetluiască, sau să lege, grâul pentru grânarul ceresc. Aceste lucruri ar trebui să cuprindă întreaga minte, întreaga atenție.»” Early Writings, 119.

The three angel’s messages of Revelation fourteen are the latter rain message that divides and binds the two classes.

Cele trei solii îngerești din Apocalipsa paisprezece sunt solia ploii târzii care desparte și leagă cele două clase.

> “To John were opened scenes of deep and thrilling interest in the experience of the church. He saw the position, dangers, conflicts, and final deliverance of the people of God. He records the closing messages which are to ripen the harvest of the earth, either as sheaves for the heavenly garner or as fagots for the fires of destruction. Subjects of vast importance were revealed to him, especially for the last church, that those who should turn from error to truth might be instructed concerning the perils and conflicts before them. None need be in darkness in regard to what is coming upon the earth.” The Great Controversy, 341.

> „Lui Ioan i-au fost descoperite scene de un interes profund și copleșitor din experiența bisericii. El a văzut poziția, primejdiile, luptele și eliberarea finală a poporului lui Dumnezeu. El consemnează soliile finale care urmează să coacă secerișul pământului, fie ca snopi pentru grânarul ceresc, fie ca mănunchiuri pentru focurile nimicirii. I-au fost descoperite subiecte de o importanță covârșitoare, îndeosebi pentru ultima biserică, pentru ca aceia care aveau să se întoarcă de la rătăcire la adevăr să fie instruiți cu privire la primejdiile și luptele care le stau înainte. Nimeni nu trebuie să rămână în întuneric cu privire la ceea ce vine asupra pământului.” The Great Controversy, 341.

It is “words of truth” which in this generation are “the closing messages which are to ripen the harvest,” and which separate the two classes. That work is also the work of the “dirt brush man” from Miller’s dream.

Este „cuvinte ale adevărului” care, în această generație, sunt „soliile de încheiere care trebuie să coacă secerișul” și care separă cele două categorii. Această lucrare este, de asemenea, lucrarea „omului cu peria de praf” din visul lui Miller.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> „«Al cărui vânturător este în mâna Lui, și Își va curăți cu desăvârșire aria și Își va strânge grâul în grânar.» Matei 3:12. Aceasta a fost una dintre vremurile de curățire. Prin cuvintele adevărului, pleava era despărțită de grâu. Pentru că erau prea plini de deșertăciune și neprihănire de sine ca să primească mustrarea, prea iubitori de lume ca să primească o viață de smerenie, mulți s-au îndepărtat de Isus. Mulți încă fac același lucru. Sufletele sunt puse la probă astăzi, așa cum au fost acei ucenici în sinagoga din Capernaum. Când adevărul este adus acasă la inimă, ei văd că viețile lor nu sunt în armonie cu voia lui Dumnezeu. Ei văd nevoia unei schimbări depline în ei înșiși; dar nu sunt dispuși să se apuce de lucrarea de lepădare de sine. De aceea se mânie atunci când păcatele lor sunt descoperite. Pleacă jigniți, așa cum L-au părăsit ucenicii pe Isus, murmurând: «Vorbirea aceasta este prea de tot; cine poate s-o sufere?»” Hristos, Lumina lumii, 392.

Beginning at the great disappointment of 1844 the waymarks and transactions through to 1863 represent the history of 9/11 unto the Sunday law. Why is 1844 9/11 you ask?

Începând cu marea dezamăgire din 1844, semnele de hotar și desfășurările până în 1863 reprezintă istoria de la 11 septembrie până la legea duminicală. De ce este 1844/11 septembrie, întrebi?

Sister White’s writings are clear that the third angel arrived on October 22, 1844, but also arrived in 1888 which typifies 9/11. More importantly all the prophets isolate the very history of 9/11 unto the Sunday law, so it is not the testimony of two or three, but the united testimony of every witness from God’s Word that 9/11 to the Sunday law is the period where “the effect of every vision” is accomplished.

Scrierile sorei White arată limpede că al treilea înger a sosit la 22 octombrie 1844, dar a sosit și în 1888, ceea ce prefigurează 11 septembrie. Mai important, toți profeții delimitează însăși istoria lui 11 septembrie până la legea duminicală, astfel încât nu este mărturia a doi sau a trei, ci mărturia unită a fiecărui martor din Cuvântul lui Dumnezeu că perioada de la 11 septembrie până la legea duminicală este timpul în care „împlinirea fiecărei vedenii” se realizează.

The history of the third angel’s arrival and conclusion was from 1844 to 1863 and represents the period of God’s marvelous works from 9/11 unto the Sunday law. That history is also represented by 1840 to 1844, and in that line 1840 is the alpha and 1844 the omega. In the line of 1844 to 1863, 1844 is the alpha and 1863 is the omega. 1844 is both alpha and omega.

Historia venirii și încheierii celui de-al treilea înger a fost din 1844 până în 1863 și reprezintă perioada lucrărilor minunate ale lui Dumnezeu de la 9/11 până la legea duminicală. Acea istorie este reprezentată, de asemenea, de perioada 1840–1844, iar în acea linie 1840 este alfa și 1844 omega. În linia 1844–1863, 1844 este alfa și 1863 este omega. 1844 este atât alfa, cât și omega.

The cross aligns with 1844, and the Alpha and Omega shed His blood at the cross. From 9/11 (1840) we find Revelation ten setting forth the history that begins with John eating the little book in 1840 and then the disappointment in his stomach in 1844. The eating is the beginning; the stomach marks the end. The last verse of chapter ten represents the history being repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Crucea se aliniază cu 1844, iar Alfa și Omega Și-a vărsat sângele la cruce. De la 11 septembrie (1840) găsim în Apocalipsa 10 prezentată istoria care începe cu Ioan mâncând cărticica în 1840 și apoi cu dezamăgirea din pântecele său în 1844. Mâncarea este începutul; pântecele marchează sfârșitul. Ultimul verset al capitolului 10 reprezintă istoria repetându-se în istoria celor o sută patruzeci și patru de mii.

> And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. And he said unto me, Thou must prophesy again before many peoples, and nations, and tongues, and kings. Revelation 10:10, 11.

> Și am luat cărticica din mâna îngerului și am mâncat-o; și în gura mea era dulce ca mierea; și, îndată ce am mâncat-o, pântecele meu s-a umplut de amărăciune. Și el mi-a zis: „Trebuie să prorocești din nou înaintea multor popoare, și neamuri, și limbi, și împărați.” Apocalipsa 10:10, 11.

Revelation chapter ten and Habakkuk chapter two represent two chapters that provide witness to the prophetic period of 1840 unto 1844. The history of 1844 unto 1863 begins at a waymark of disappointment, followed by a scattering that is followed by a gathering. In that period the prophetic history of Habakkuk’s two tables concludes when the second table was printed in 1849 and published abroad in 1850. The period of Habakkuk’s tables was from May of 1842 when the 1843 chart was published and the prophetic period ended where it began with the publication of one of Habakkuk’s two tables. The 1843 chart is the alpha and the 1850 chart is the omega.

Apocalipsa capitolul zece și Habacuc capitolul doi reprezintă două capitole care aduc mărturie cu privire la perioada profetică dintre 1840 și 1844. Istoria dintre 1844 și 1863 începe la un reper al dezamăgirii, urmat de o împrăștiere, după care urmează o adunare. În acea perioadă, istoria profetică a celor două table ale lui Habacuc se încheie atunci când a doua tablă a fost tipărită în 1849 și publicată peste hotare în 1850. Perioada tablelor lui Habacuc s-a întins din mai 1842, când diagrama din 1843 a fost publicată, iar perioada profetică s-a încheiat acolo unde a început, prin publicarea uneia dintre cele două table ale lui Habacuc. Diagrama din 1843 este alfa, iar diagrama din 1850 este omega.

In 1856 Hiram Edson wrote a series of articles which took William Miller’s understanding of the “seven times” to a new level. Edson’s work was the omega of Miller’s work bringing Miller’s foundation truth to the position of a capstone which was intended to empower God’s people. Miller’s light on the “seven times” was the alpha and Edson’s light on the “seven times” was the omega.

În anul 1856, Hiram Edson a scris o serie de articole care au dus înțelegerea lui William Miller asupra „celor șapte vremi” la un nou nivel. Lucrarea lui Edson a fost omega lucrării lui Miller, aducând adevărul fundamental al lui Miller la poziția unei pietre de încheiere care era menită să împuternicească poporul lui Dumnezeu. Lumina lui Miller asupra „celor șapte vremi” a fost alfa, iar lumina lui Edson asupra „celor șapte vremi” a fost omega.

In 1863 the movement changed into the church which would ultimately bring about a movement from its own body, the same way that the Millerites came from Protestants, and just as the disciples came out of Judaism to Christianity and just as Joshua and Caleb came from the former covenant people who were destined to die in the wilderness.

Mu 1863, icyo gikorwa cyahindutse itorero ryari kuzabyara mu mubiri waryo ubwaryo indi mpinduka, nk’uko Abamilerite bavuye mu Baporotesitanti, kandi nk’uko abigishwa bavuye mu Bayuda bakajya mu Bukristo, ndetse nk’uko Yosuwa na Kalebu bavuye mu bwoko bw’isezerano rya mbere bwari bwaragenewe gupfira mu butayu.

In the very same history, (1844 to 1863) the Republican horn of the earth beast is going through a parallel struggle that ultimately breaks out into the Civil War which all historians agree reached its midpoint in 1863 with Lincoln’s Emancipation Proclamation. Lincoln represents the first Republican president, who took the oath of Presidency following the worst Democratic President in history up to that point. He was later assassinated. All these prophetic characteristics and others are repeated with the last Republican president.

În aceeași istorie, (1844–1863) cornul republican al fiarei pământului trece printr-o luptă paralelă care, în cele din urmă, izbucnește în Războiul Civil, despre care toți istoricii sunt de acord că și-a atins punctul de mijloc în 1863, odată cu Proclamația de Emancipare a lui Lincoln. Lincoln îl reprezintă pe primul președinte republican, care a depus jurământul prezidențial după cel mai rău președinte democrat din istorie până la acel moment. El a fost ulterior asasinat. Toate aceste caracteristici profetice și altele se repetă în cazul ultimului președinte republican.

1844 unto 1863 included a scattering and gathering. 1863 represents the Sunday law, so the scattering that took place in 1844 is the only scattering until 1863 when the Laodicean Seventh-day Adventists were scattered unto the wilderness of Laodicea. 1844 produced a scattering and 1863 produced a scattering, thus witnessing to the fact that the history is an identified prophetic symbol, for it begins with an alpha scattering in 1844 and ends with an omega scattering in 1863. The first scattering arrived on July 18, 2020 and the final omega scattering is fulfilled at the Sunday law.

1844 hingga 1863 mencakup suatu penyerakan dan pengumpulan. Tahun 1863 melambangkan undang-undang hari Minggu, sehingga penyerakan yang terjadi pada tahun 1844 adalah satu-satunya penyerakan hingga tahun 1863, ketika orang-orang Masehi Advent Hari Ketujuh Laodikia diserakkan ke padang gurun Laodikia. Tahun 1844 menghasilkan suatu penyerakan dan tahun 1863 menghasilkan suatu penyerakan, dengan demikian memberikan kesaksian kepada fakta bahwa sejarah itu adalah suatu simbol nubuatan yang telah diidentifikasi, sebab sejarah itu dimulai dengan penyerakan alfa pada tahun 1844 dan berakhir dengan penyerakan omega pada tahun 1863. Penyerakan yang pertama tiba pada 18 Juli 2020 dan penyerakan omega yang terakhir digenapi pada undang-undang hari Minggu.

> “The time is coming when we shall be separated and scattered, and each one of us will have to stand without the privilege of communion with those of like precious faith; and how can you stand unless God is by your side, and you know that he is leading and guiding you?” Review and Herald, March 25, 1890.

> „Vremea se apropie când vom fi separați și împrăștiați, iar fiecare dintre noi va trebui să stea fără privilegiul comuniunii cu cei de aceeași credință scumpă; și cum veți putea sta, dacă Dumnezeu nu este alături de voi și dacă nu știți că El vă conduce și vă călăuzește?” Review and Herald, 25 martie 1890.

Its not enough for God to stand “by your side,” you must also “know that he is leading and guiding you.” This fact is a subject of prophecy represented by the various phrases based upon when “ye shall know the Lord.”

Nu este suficient ca Dumnezeu să stea „de partea ta”; trebuie, de asemenea, „să știi că El te conduce și te călăuzește”. Acest fapt constituie un subiect al profeției, reprezentat prin diferitele expresii întemeiate pe momentul când „veți cunoaște pe Domnul”.

> And ye shall eat in plenty, and be satisfied, and praise the name of the Lord your God, that hath dealt wondrously with you: and my people shall never be ashamed. And ye shall know that I am in the midst of Israel, and that I am the Lord your God, and none else: and my people shall never be ashamed. … So shall ye know that I am the Lord your God dwelling in Zion, my holy mountain: then shall Jerusalem be holy, and there shall no strangers pass through her any more. Joel 2:26, 27, 3:17.

> വളരെയധികം നിങ്ങൾ ഭക്ഷിച്ചു തൃപ്തരാകും; നിങ്ങളോടു അത്ഭുതമായി പ്രവർത്തിച്ച നിങ്ങളുടെ ദൈവമായ യഹോവയുടെ നാമത്തെ സ്തുതിക്കും; എന്റെ ജനം ഒരിക്കലും ലജ്ജിക്കയില്ല. ഞാൻ യിസ്രായേലിന്റെ മദ്ധ്യേ ഉണ്ടെന്നും, ഞാൻ നിങ്ങളുടെ ദൈവമായ യഹോവ ആകുന്നു, മറ്റൊരുവനുമില്ലെന്നും നിങ്ങൾ അറിയും; എന്റെ ജനം ഒരിക്കലും ലജ്ജിക്കയില്ല. … അങ്ങനെ ഞാൻ സീയോനിൽ, എന്റെ വിശുദ്ധപർവ്വതത്തിൽ, വസിക്കുന്ന നിങ്ങളുടെ ദൈവമായ യഹോവ ആകുന്നു എന്നു നിങ്ങൾ അറിയും; അപ്പോൾ യെരൂശലേം വിശുദ്ധമായിരിക്കും; അന്യന്മാർ ഇനി ഒരിക്കലും അവളുടെ വഴി കടന്നുപോകയില്ല. യോവേൽ 2:26, 27, 3:17.

When Jerusalem is holy, she is the church triumphant, for the church militant is defined is a church made up of wheat and tares, and when “no strangers pass through” “Jerusalem” “anymore” God’s people “shall know” “that he is leading and guiding.” They know, for they are those who have fulfilled the prayer of “seven times,” which includes confessing that God had not been leading you as a Laodicean, but when your change to a Philadelphian you will know “that he is leading and guiding” and that God is “in the midst of Israel.”

Când Ierusalimul este sfânt, el este Biserica triumfătoare, căci Biserica luptătoare este definită ca o biserică alcătuită din grâu și neghină, iar când „niciun străin nu va mai trece” prin „Ierusalim”, „poporul” lui Dumnezeu „va ști” „că El conduce și călăuzește”. Ei știu, căci sunt aceia care au împlinit rugăciunea de „șapte ori”, care include mărturisirea faptului că Dumnezeu nu vă călăuzea ca Laodicean, dar când vă schimbați într-un Filadelfian veți ști „că El conduce și călăuzește” și că Dumnezeu este „în mijlocul lui Israel”.

The alpha scattering (disappointment) of April 19 and the omega scattering (disappointment) of October 22 is marked by the first official publication after the great disappointment of October 22. Publishing is a prophetic marker in Millerite history and the prophetic history of the United States, so the first thing officially published after 1844 is a waymark of that history, and the waymark identifies a scattering.

Împrăștierea alfa (dezamăgirea) din 19 aprilie și împrăștierea omega (dezamăgirea) din 22 octombrie sunt marcate de prima publicație oficială apărută după marea dezamăgire din 22 octombrie. Publicarea este un reper profetic în istoria millerită și în istoria profetică a Statelor Unite, astfel că primul lucru publicat în mod oficial după 1844 este un indicator al acelei istorii, iar acest indicator identifică o împrăștiere.

## 1847—The Remnant Scattered Abroad

1847 — Rămășița împrăștiată în străinătate

> “A Word to the ‘Little Flock.’

> „Un cuvânt către «turma mică».”

> “The following articles were written for The Day-Dawn, which has been published at Canandaigua, New York, by O. R. L. Crosier. But as that paper is not now published, and as we do not know as it will be published again, it is thought best by some of us in Maine, to have them given in this form. I wish to call the attention of the ‘little flock’ to those things which will very soon take place on this earth. . . .

> „Următoarele articole au fost scrise pentru The Day-Dawn, care a fost publicat la Canandaigua, New York, de către O. R. L. Crosier. Dar, întrucât acea publicație nu mai apare acum și, întrucât nu știm dacă va mai fi publicată din nou, unii dintre noi din Maine au socotit că este cel mai bine ca ele să fie oferite în această formă. Doresc să atrag atenția «micii turme» asupra acelor lucruri care foarte curând vor avea loc pe acest pământ....”

> “The reader will have observed that three communications from the pen of Mrs. E. G. White were included in A Word to the ‘Little Flock.’ . . .

> „Cititorul va fi observat că trei comunicări din pana doamnei E. G. White au fost incluse în O Cuvântare către „Turma Mică”....”

> “The second communication from Mrs. White, found on pages 14–18, is an account of her first vision under the title, To the Remnant Scattered Abroad. This was written December 20, 1845, as a personal letter to Enoch Jacobs, and was first published by the recipient in The Day-Star of January 24, 1846. Then on April 6, 1846, it was reprinted in broadside form by James White and H. S. Gurney. The statement as it appears in A Word to the ‘Little Flock,’ with the exception of minor editorial changes and added scripture references, is identical with the full account of the vision as first printed.” James White, A Word to the ‘Little Flock’, 25.

> “Al doilea mesaj al doamnei White, aflat la paginile 14–18, este o relatare a primei sale viziuni, sub titlul, Către Rămășița Împrăștiată în Străinătate. Acesta a fost scris la 20 decembrie 1845, ca scrisoare personală către Enoch Jacobs, și a fost publicat pentru prima dată de destinatar în The Day-Star din 24 ianuarie 1846. Apoi, la 6 aprilie 1846, a fost retipărit în format de foaie volantă de către James White și H. S. Gurney. Declarația, așa cum apare în A Word to the ‘Little Flock’, cu excepția unor schimbări editoriale minore și a unor referințe scripturistice adăugate, este identică cu relatarea completă a viziunii, așa cum a fost tipărită pentru prima dată.” James White, A Word to the ‘Little Flock’, 25.

1844 marks the arrival of an angel and a disappointment. In 1845 the first vision is written and it is published in 1846. The first vision is to “the remnant scattered abroad.” I doubt that the unmarried teenage prophetess knew when she wrote out her first vision that a prophetic characteristic of the “remnant” is that the remnant would of prophetic necessity need to be “scattered abroad,” as one of the characteristics of the one hundred and forty-four thousand. In 1846 the Whites were married, thus changing Ellen’s last name to White. In the same year the Whites began to keep the seventh-day Sabbath. In 1846 the covenant is marked as finalized, the prophetic marriage that began in 1844 was consummated in 1846, and in 1847 the first official publication is printed and mailed.

1844 marchează sosirea unui înger și o dezamăgire. În 1845 este scrisă prima viziune și ea este publicată în 1846. Prima viziune este adresată „rămășiței împrăștiate pretutindeni”. Mă îndoiesc că tânăra profetesă necăsătorită știa, atunci când și-a așternut în scris prima viziune, că o caracteristică profetică a „rămășiței” este aceea că rămășița, prin necesitate profetică, trebuia să fie „împrăștiată pretutindeni”, ca una dintre caracteristicile celor o sută patruzeci și patru de mii. În 1846, soții White s-au căsătorit, schimbând astfel numele de familie al lui Ellen în White. În același an, soții White au început să păzească Sabatul zilei a șaptea. În 1846, legământul este marcat ca fiind încheiat, căsătoria profetică începută în 1844 a fost consumată în 1846, iar în 1847 prima publicație oficială este tipărită și expediată prin poștă.

## May, 1850

Mai, 1850

> “DEAR READER—My object in this review has been to expose error by the light of sacred truth. . . .

> „PREAIUBITE CITITOR — Scopul meu în această analiză a fost să demasc eroarea prin lumina adevărului sacru....”

> “In presenting this little work to the scattered flock, I have discharged my duty to them, in this respect, and may God add his blessing. Amen.” James White, The Seventh-day Sabbath not Abolished, 2.

> „Prin prezentarea acestei mici lucrări către turma risipită, mi-am împlinit datoria față de ei în această privință, și fie ca Dumnezeu să-Și adauge binecuvântarea. Amin.” James White, The Seventh-day Sabbath not Abolished, 2.

The publication by James White is identifying that his audience was still a scattered flock, but it is also the defense of the seventh-day Sabbath. This is the message of the third angel in its infancy in terms of Millerite Adventism understanding of the Sabbath and the third angel. It is published the same year the 1850 chart is published and together they represent the raising up of the Lord’s army for the approaching Sunday law crisis. Jesus always illustrates the end with the beginning and those who presented the message in 1844 who employed the 1843 chart, were typifying those who would present the message employing the 1850 chart. The beginning of the period of Habakkuk’s two tables, men were proclaiming the message of the hour in conjunction with Habakkuk’s table and in 1850 James White is presenting the message of the third angel along with the 1850 chart. The chart was made by Brother Nichols in the 1849 time period, a period of time when James and Ellen White were living with Brother Nichols. James White was directly associated with the 1850 chart’s production and in that year he began to proclaim the third angel’s message.

Publicația lui James White arată că auditoriul său era încă o turmă risipită, dar ea constituie totodată și apărarea Sabatului zilei a șaptea. Acesta este mesajul celui de-al treilea înger în faza sa de început, în ceea ce privește înțelegerea sabatului și a celui de-al treilea înger în Adventismul millerit. Ea este publicată în același an în care este publicată diagrama din 1850, iar împreună ele reprezintă ridicarea oștirii Domnului pentru criza apropiată a legii duminicale. Isus ilustrează întotdeauna sfârșitul prin început, iar cei care au prezentat mesajul în 1844, folosind diagrama din 1843, prefigurau pe aceia care aveau să prezinte mesajul folosind diagrama din 1850. La începutul perioadei celor două table ale lui Habacuc, oamenii proclamau mesajul ceasului în legătură cu tabla lui Habacuc, iar în 1850 James White prezintă mesajul celui de-al treilea înger împreună cu diagrama din 1850. Diagrama a fost făcută de Fratele Nichols în perioada de timp a anului 1849, perioadă în care James și Ellen White locuiau cu Fratele Nichols. James White a fost asociat în mod direct cu producerea diagramei din 1850 și, în acel an, a început să proclame mesajul celui de-al treilea înger.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> „La 23 septembrie [1850], Domnul mi-a arătat că Şi-a întins mâna a doua oară ca să recupereze rămăşiţa poporului Său şi că eforturile trebuie dublate în acest timp al strângerii. În timpul risipirii, Israel a fost lovit şi sfâşiat; dar acum, în timpul strângerii, Dumnezeu va vindeca şi va lega rănile poporului Său. În timpul risipirii, eforturile depuse pentru a răspândi adevărul au avut doar puţin efect, au realizat puţin sau nimic; dar în timpul strângerii, când Dumnezeu Şi-a pus mâna să-Şi adune poporul, eforturile de a răspândi adevărul îşi vor avea efectul pentru care au fost destinate. Toţi ar trebui să fie uniţi şi plini de zel în lucrare. Am văzut că era o ruşine ca cineva să se refere la timpul risipirii pentru exemple care să ne cârmuiască acum, în timpul strângerii; căci dacă Dumnezeu nu face mai mult pentru noi acum decât a făcut atunci, Israel nu va fi niciodată adunat. Este tot atât de necesar ca adevărul să fie publicat într-o foaie, pe cât este să fie predicat.” Review and Herald, 1 noiembrie 1850.

> “The view that the Lord ‘had stretched out His hand the second time to recover the remnant of His people,’ on page 74, refers only to the union and strength once existing among those looking for Christ, and to the fact that He had begun to unite and to raise up His people again.” Early Writings, 86.

> „Viziunea că Domnul «Își întinsese mâna a doua oară ca să recupereze rămășița poporului Său», de la pagina 74, se referă numai la unitatea și puterea care existaseră odinioară printre cei care așteptau pe Hristos și la faptul că El începuse din nou să-Și unească și să-Și ridice poporul.” Early Writings, 86.

Sister White in Early Writings is commenting upon the passage from Review and Herald in connection with her employing the prophet Isaiah’s words when she said, “the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people.” He stretched out His hand in 1850. When He gathered those people into the Most Holy Place on October 22, 1844 it was at the conclusion of the scattering from 677 BC until October 22, 1844. Literal Judah residing in the literal glorious land were scattered for 2520 years in agreement with the “seven times” of Leviticus twenty-six in 677 BC. At the conclusion of the 2520 years spiritual Israel was gathered on October 22, 1844 and they were immediately scattered and the scattering concluded when the Lord stretches forth His hand a second time. He gathers them the second time in the passage to accomplish two things; to “bind up his people” and to “raise up” His people.

Sora White, în Early Writings, comentează asupra pasajului din Review and Herald în legătură cu folosirea de către ea a cuvintelor profetului Isaia atunci când a spus: „Domnul mi-a arătat că El Și-a întins mâna a doua oară ca să recupereze rămășița poporului Său.” El Și-a întins mâna în 1850. Când El a adunat acel popor în Locul Preasfânt la 22 octombrie 1844, aceasta a avut loc la încheierea împrăștierii din 677 î.Hr. până la 22 octombrie 1844. Iuda literal, locuind în țara literală slăvită, a fost împrăștiat timp de 2520 de ani, în acord cu „cele șapte vremi” din Levitic douăzeci și șase, în 677 î.Hr. La încheierea celor 2520 de ani, Israelul spiritual a fost adunat la 22 octombrie 1844 și ei au fost imediat împrăștiați, iar împrăștierea s-a încheiat când Domnul Își întinde mâna a doua oară. El îi adună a doua oară în pasaj pentru a împlini două lucruri: să „lege rana poporului Său” și să „ridice” poporul Său.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> „Тогда я увидела третьего ангела. Сопровождавший меня ангел сказал: „Страшно его слово, грозна его миссия. Это тот ангел, которому надлежит отделить пшеницу от плевел и запечатлеть, или связать, пшеницу для небесной житницы“. Эти вещи должны занимать весь ум, всё внимание. Снова мне была показана необходимость того, чтобы верующие, что мы переживаем последнюю весть милости, были отделены от тех, кто ежедневно принимает или впитывает новые заблуждения. Я увидела, что ни молодые, ни старые не должны посещать собрания тех, кто пребывает в заблуждении и тьме. Ангел сказал: „Пусть ум перестанет останавливаться на вещах, не приносящих пользы“.“ Manuscript Releases, том 5, 425.

The second gathering that began in 1850 typified the sealing (binding) of God’s people as they are lifted up “raised” as an ensign. 1850 identifies when the Lord gathers the one hundred and forty-four thousand. Of prophetic necessity they must have been scattered prior to being gathered. Thus, “the three and a half days” of Revelation 11:11 which symbolize 1260, which is half of 2520 and represents the scattering that followed July 18, 2020. Revelation 11:11 is representing the second gathering of those who are to be the one hundred and forty-four thousand and the ensign that is lifted up to the nations as set forth in Isaiah 11:11!

A doua adunare care a început în 1850 a prefigurat sigilarea (legarea) poporului lui Dumnezeu, pe măsură ce ei sunt înălțați, „ridicați”, ca un steag. Anul 1850 identifică momentul când Domnul îi adună pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Din necesitate profetică, ei trebuie să fi fost împrăștiați înainte de a fi adunați. Astfel, „cele trei zile și jumătate” din Apocalipsa 11:11, care simbolizează 1260, care este jumătate din 2520 și reprezintă împrăștierea care a urmat după 18 iulie 2020. Apocalipsa 11:11 reprezintă a doua adunare a celor care urmează să fie cei o sută patruzeci și patru de mii și steagul care este ridicat pentru neamuri, așa cum este prezentat în Isaia 11:11!

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious.

> Și în ziua aceea va fi o Rădăcină a lui Iese, care va sta ca un steag pentru popoare; pe El Îl vor căuta neamurile, iar locul Lui de odihnă va fi slăvit.

> And it shall come to pass in that day, that the Lord shall set his hand again the second time to recover the remnant of his people, which shall be left, from Assyria, and from Egypt, and from Pathros, and from Cush, and from Elam, and from Shinar, and from Hamath, and from the islands of the sea.

> Și se va întâmpla în ziua aceea că Domnul Își va întinde din nou mâna, a doua oară, ca să răscumpere rămășița poporului Său care va mai rămâne, din Asiria, din Egipt, din Patros, din Cuș, din Elam, din Șinear, din Hamat și din ostroavele mării.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:10, 11, 12.

> Și El va înălța un steag pentru neamuri, va aduna pe cei izgoniți ai lui Israel și va strânge laolaltă pe cei risipiți ai lui Iuda din cele patru colțuri ale pământului. Isaia 11:10, 11, 12.

In 1850 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. In July of 2023 the Lord stretched forth His hand a second time to gather the people who were presenting the third angel’s message in conjunction with the message of the Midnight Cry as represented by Habakkuk’s two tables. Both 1850 and July 2023 identify the gathering of “the remnant of his people” as Isaiah states in verse 11 of chapter 11. Verse 11 is sandwiched between verses ten and twelve, and both those verses identify the lifting up of the ensign to the world.

În 1850, Domnul Și-a întins mâna a doua oară pentru a aduna poporul care prezenta mesajul îngerului al treilea în legătură cu mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum este reprezentat prin cele două table ale lui Habacuc. În iulie 2023, Domnul Și-a întins mâna a doua oară pentru a aduna poporul care prezenta mesajul îngerului al treilea în legătură cu mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum este reprezentat prin cele două table ale lui Habacuc. Atât 1850, cât și iulie 2023 identifică adunarea „rămășiței poporului Său”, așa cum afirmă Isaia în versetul 11 al capitolului 11. Versetul 11 este încadrat între versetele 10 și 12, iar ambele versete identifică înălțarea steagului către lume.

Each of the three verses are identifying the ensign, though the middle verse identifies them as the “remnant.” The remnant there is gathered a second time and the number of tribes who they are gathered from is eight. “8” represents not only those in the Noah’s ark that went from old world to the new world without seeing death, but “8” also represents those who are the 8th church that is of the seven. The two witnesses of Revelation 11:11 are those who have been resurrected. The number “8” is the symbol of the resurrection, a symbol of the one hundred and forty-four thousand, a symbol of baptism and a symbol of those who transition from Laodicea unto Philadelphia and become Isaiah’s ensign to the nations. The Lord stretches forth His hand a second time in 1850 to 1865 and again in July of 2023.

Omulembagiro gw’ebyawandiikibwa bino ebisatu buli lumu gulaga ekiraga, newaakubadde nga olunyiriri olw’omu makkati lubayita “abalifikkawo.” Abo abalifikkawo bakuŋŋaanyizibwa omulundi ogwokubiri, era omuwendo gw’ebika bye bakuŋŋaanyizibwamu guli munaana. “8” tekiikirira bokka abo abaali mu lyato lya Nuuwa abaava mu nsi enkadde ne bagenda mu nsi empya nga tebannalaba kufa, wabula “8” era ekiikirira abo abali ekkanisa ey’omunaana, eri mu musanvu. Abajulirwa ababiri ab’omu Okubikkulirwa 11:11 be abo abazukiziddwa. Omuwendo “8” kabonero ka kuzuukira, kabonero k’abo emitwalo kikumi mu ana mu enkumi nnya, kabonero k’okubatizibwa, era kabonero k’abo abava mu Lawodikiya ne bayingira mu Firaderufiya ne bafuuka ekiraga kya Isaaya eri amawanga. Mukama agolola omukono gwe omulundi ogwokubiri mu 1850 okutuuka mu 1865, era nate mu Jjulaayi 2023.

In 2023, there was new light upon the seven times just as there had been in 1856. The period of 1856 unto 1863 is representing the history of the one hundred and forty-four thousand when the Lord raises up His remnant people as an army.

În 2023, a fost lumină nouă asupra celor șapte vremi, așa cum fusese și în 1856. Perioada de la 1856 până la 1863 reprezintă istoria celor o sută patruzeci și patru de mii, când Domnul Își ridică poporul rămășiței Sale ca pe o armată.

Isaiah 11:11 aligns perfectly with Revelation 11:11 which aligns perfectly with Daniel 11:11. Isaiah and John are portraying an internal history and Daniel an external history. Daniel’s external line of 11:11 runs parallel with John’s internal line of 11:11 and Isaiah’s 11:11 presents the ensign of the internal line who calls God’s other flock out of the external line. Palmoni has tied these passages together into a nice bundle that could only be accomplished by the One who is Creator of all things.

Isaia 11:11 se aliniază în chip desăvârșit cu Apocalipsa 11:11, care se aliniază în chip desăvârșit cu Daniel 11:11. Isaia și Ioan înfățișează o istorie internă, iar Daniel o istorie externă. Linia externă a lui Daniel din 11:11 merge în paralel cu linia internă a lui Ioan din 11:11, iar Isaia 11:11 prezintă steagul liniei interne, care cheamă din linia externă cealaltă turmă a lui Dumnezeu. Palmoni a legat aceste pasaje laolaltă într-un mănunchi armonios, lucru care nu putea fi împlinit decât de Cel ce este Creatorul tuturor lucrurilor.

We will continue these things in the next article.

Vom continua aceste lucruri în articolul următor.

## Dialogue with Artificial Information:

Dialog cu Informația Artificială:

Does the math world find any significance in the number “11”?

Oare lumea matematicii găsește vreo semnificație în numărul „11”?

Yes, the number 11 holds several points of genuine mathematical interest and significance (beyond just being a prime number). Here are the main ones that mathematicians and math enthusiasts often highlight:

Da, numărul 11 prezintă mai multe aspecte de autentic interes și semnificație matematică (dincolo de faptul că este pur și simplu un număr prim). Iată principalele dintre acestea, pe care matematicienii și pasionații de matematică le evidențiază adesea:

11 is fifth prime number, the smallest two-digit prime and the first prime that is a palindrome in base 10. “11” is the smallest repunit (a number consisting of repeated units that is a prime. It is the only two-digit prime where the two digits are the same. 11, 22, 33, 44 ect. Only works with “11.” “11” is a Mersenne prime exponent. The decimal expansion of 1/11 = 0.090909… has a repeating period of just 2, but 1/11 is famous in another way: the sequence of primes 11, 101, 1009, 10007, 100003, etc., shows up in discussions of primes in arithmetic progression. The dihedral group of order 22 (symmetries of a regular 11-gon) is notable because “11” is the smallest prime for which the dihedral group has a non-abelian center-free structure of interest in group theory. In theoretical physics (string theory / M-theory), the universe is often modeled in 11 spacetime dimensions, and physicists and mathematicians who work in that area frequently remark on 11’s appearance. “11” is the only palindromic prime with an even number of digits (all others with even digits greater than 2 are divisible by 11 and hence composite). This is a theorem in recreational number theory.

11 este al cincilea număr prim, cel mai mic număr prim cu două cifre și primul număr prim care este un palindrom în baza 10. „11” este cel mai mic repunit (un număr alcătuit din unități repetate) care este prim. Este singurul număr prim cu două cifre la care cele două cifre sunt identice. 11, 22, 33, 44 etc. Funcționează numai cu „11”. „11” este un exponent al unui număr prim Mersenne. Dezvoltarea zecimală a lui 1/11 = 0,090909… are o perioadă repetitivă de numai 2, însă 1/11 este renumit și într-un alt fel: șirul de numere prime 11, 101, 1009, 10007, 100003 etc. apare în discuțiile despre numere prime în progresie aritmetică. Grupul diedral de ordin 22 (simetriile unui 11-gon regulat) este remarcabil deoarece „11” este cel mai mic număr prim pentru care grupul diedral are o structură neabeliană, fără centru, de interes în teoria grupurilor. În fizica teoretică (teoria stringurilor / teoria M), universul este adesea modelat în 11 dimensiuni spațio-temporale, iar fizicienii și matematicienii care lucrează în acel domeniu remarcă frecvent apariția lui 11. „11” este singurul număr prim palindrom cu un număr par de cifre (toate celelalte cu un număr par de cifre mai mare decât 2 sunt divizibile cu 11 și, prin urmare, compuse). Aceasta este o teoremă din teoria recreativă a numerelor.

Bottom line:

Concluzia:

While “11” doesn’t have the same superstar status as π, e, or the golden ratio, it pops up repeatedly as the smallest or first example of many phenomena (first repunit prime, only even-digit palindromic prime, early appearance in many proofs and counterexamples, 11 dimensions in M-theory, etc.). So yes—the math world does consider 11 a significant number.

Chiar dacă „11” nu are același statut de superstar ca π, e sau raportul de aur, el apare în mod repetat ca cel mai mic sau primul exemplu al multor fenomene (primul număr prim repunit, singurul număr prim palindromic cu un număr par de cifre, apariție timpurie în multe demonstrații și contraexemple, 11 dimensiuni în teoria M etc.). Așadar, da — lumea matematicii consideră 11 un număr semnificativ.

> “He who inspired the Word was the true expositor of the Word. Christ illustrated his teachings by calling the attention of his hearers to the simple laws of nature, and to the familiar objects which they daily saw and handled. Thus he led their minds from the natural to the spiritual. Many failed of grasping at once the meaning of his parables; but as they day by day came in contact with the objects with which the Great Teacher had associated spiritual truths, some discerned the lessons of divine truth he had sought to impress, and these were convinced of the truth of his mission and converted to the gospel.” Sabbath School Worker, December 1, 1909.

> „Cel care a inspirat Cuvântul era adevăratul tâlcuitor al Cuvântului. Hristos Și-a ilustrat învățăturile atrăgând atenția ascultătorilor Săi asupra legilor simple ale naturii și asupra obiectelor familiare pe care le vedeau și le mânuiau zilnic. Astfel, El le conducea mintea de la natural la spiritual. Mulți n-au izbutit să înțeleagă îndată sensul parabolelor Sale; dar, pe măsură ce, zi de zi, veneau în contact cu obiectele de care Marele Învățător asociase adevărurile spirituale, unii au deslușit lecțiile adevărului divin pe care căutase să le întipărească și au fost convinși de adevărul misiunii Sale și convertiți la Evanghelie.” Sabbath School Worker, 1 decembrie 1909.

> “Leading thus from the natural to the spiritual kingdom, Christ’s parables are links in the chain of truth that unites man with God, and earth with heaven.” Christ’s Object Lessons, 17.

> „Călăuzind astfel de la împărăția naturală la cea spirituală, parabolele lui Hristos sunt verigi în lanțul adevărului care îl unește pe om cu Dumnezeu și pământul cu cerul.” Parabolele Domnului Hristos, 17.

Back to Articles