Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Thirteen

Istoria ascunsă a versetului patruzeci — numărul treisprezece

Number Thirteen

Numărul treisprezece

Author

Jeff Pippenger

Published

May 28, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

As a primary symbol of the one hundred and forty-four thousand, Peter is standing at Panium in 2026 working to correct the false prediction of July 18, 2020. His work in that regard aligns with the work of Josiah Litch’s correction of August 11, 1840 and Samuel Snow’s identification of October 22, 1844. Litch’s correction empowered the first angel’s message and Snow’s empowered the second angel’s message. The empowerment of the first and second angels’ messages typify the empowerment of the third angel’s message. The characteristics of the first and second are represented in the third as a combination of an external woe message and the internal message of the midnight cry of the parable of the ten virgins.

Ca simbol principal al celor o sută patruzeci și patru de mii, Petru stă la Panium în 2026, lucrând pentru a corecta falsa predicție din 18 iulie 2020. Lucrarea sa în această privință se aliniază cu lucrarea corectării de către Josiah Litch a datei de 11 august 1840 și cu identificarea de către Samuel Snow a datei de 22 octombrie 1844. Corectarea lui Litch a împuternicit solia primului înger, iar cea a lui Snow a împuternicit solia celui de-al doilea înger. Împuternicirea soliilor primului și celui de-al doilea înger prefigurează împuternicirea soliei celui de-al treilea înger. Caracteristicile primului și ale celui de-al doilea sunt reprezentate în al treilea ca o combinație între o solie exterioară de vai și solia interioară a strigătului de la miezul nopții din parabola celor zece fecioare.

In a triple application of prophecy, the first and third, which are also the beginning and ending will possess parallel characteristics. Recently, a brother has uncovered several truths associated with the first woe of Revelation nine, which, when applied under the principle of Alpha and Omega identify another profound confirmation of Revelation eleven’s “earthquake.” The Sunday law in the United States is the “earthquake” that was first fulfilled in the French Revolution when France, who was one part of the ten nations that made of the prophetic structure of pagan Rome in the book of Daniel was overthrown. Thus, chapter eleven says a tenth part of the city fell.

Într-o întreită aplicare a profeției, prima și a treia, care sunt de asemenea începutul și sfârșitul, vor avea caracteristici paralele. Recent, un frate a descoperit mai multe adevăruri asociate cu prima nenorocire din Apocalipsa nouă, care, atunci când sunt aplicate potrivit principiului Alfa și Omega, identifică o altă confirmare profundă a „cutremurului” din Apocalipsa unsprezece. Legea duminicală din Statele Unite este „cutremurul” care s-a împlinit mai întâi în Revoluția Franceză, când Franța, care era una dintre cele zece națiuni ce alcătuiau structura profetică a Romei păgâne din cartea lui Daniel, a fost răsturnată. Astfel, capitolul unsprezece spune că a căzut a zecea parte a cetății.

> And the same hour was there a great earthquake, and the tenth part of the city fell, and in the earthquake were slain of men seven thousand: and the remnant were affrighted, and gave glory to the God of heaven. Revelation 11:13.

> Și în ceasul acela s-a făcut un mare cutremur de pământ, și a căzut a zecea parte a cetății, și în cutremur au fost uciși dintre oameni șapte mii; iar cei rămași s-au înfricoșat și au dat slavă Dumnezeului cerului. Apocalipsa 11:13.

Immediately after this verse Islam of the third woe arrives.

Imediat după acest verset sosește islamul celei de-a treia nenorociri.

> The second woe is past; and, behold, the third woe cometh quickly. Revelation 11:14.

> Al doilea vai a trecut; și iată, al treilea vai vine curând. Apocalipsa 11:14.

The pioneers expected that “the third woe” would immediately follow the second woe, but the word translated as “quickly,” means suddenly and unexpectedly, which is the characteristic of Islam’s surprise attacks. The third woe wasn’t to arrive on October 22, 1844 as the pioneers conjectured, but when it arrived it would happen “suddenly and unexpectedly,” as it did at 9/11, thus marking the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which ends shortly before the earthquake of the Sunday law.

Pionierii se așteptau ca „al treilea vai” să urmeze imediat după al doilea vai, însă cuvântul tradus prin „curând” înseamnă deodată și pe neașteptate, ceea ce constituie caracteristica atacurilor-surpriză ale islamului. Al treilea vai nu trebuia să vină la 22 octombrie 1844, așa cum au presupus pionierii, ci, atunci când avea să vină, urma să se petreacă „deodată și pe neașteptate”, așa cum s-a întâmplat la 11 septembrie, marcând astfel începutul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care se încheie cu puțin înainte de cutremurul legii duminicale.

The “earthquake” of the Sunday law is the shaking of the “earth” beast, and when 9/11 arrived, Sister White identified that the Lord arose to “shake terribly the earth.” At the beginning of the sealing and the end, the earth beast is shaken, thus the “great earthquake.”

„Cutremurul” legii duminicale este zguduirea fiarei „pământului”, iar când a avut loc 11 septembrie, sora White a arătat că Domnul S-a ridicat ca să „înspăimânte cumplit pământul”. La începutul sigilării și la sfârșitul ei, fiara pământului este zguduită, de aici „marele cutremur”.

> “This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’” Review and Herald, July 5, 1906.

> „Niciodată n-am spus aceasta. Am spus, pe când priveam marile clădiri care se înălțau acolo, etaj după etaj: «Ce scene îngrozitoare vor avea loc când Domnul Se va ridica să zguduie cumplit pământul! Atunci se vor împlini cuvintele din Apocalipsa 18:1–3.»” Review and Herald, 5 iulie 1906.

The Lord “arises” when there is a change in His dispensational work, as was the case when Stephen was stoned and October 22, 1844, when the judgment of the dead commenced. When the judgment of the living began on 9/11, the Lord again arose, and then he shook the earth beast, as He will do at the end of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, when He changes His dispensational work from His church to His other flock of those still in Babylon.

Domnul „Se ridică” atunci când are loc o schimbare în lucrarea Sa dispensațională, așa cum s-a întâmplat atunci când Ștefan a fost ucis cu pietre și la 22 octombrie 1844, când a început judecata morților. Când judecata celor vii a început la 11/9, Domnul S-a ridicat din nou, iar apoi a zguduit fiara pământului, așa cum va face la sfârșitul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, când Își va schimba lucrarea Sa dispensațională de la biserica Sa la cealaltă turmă a Sa, dintre cei care se află încă în Babilon.

What brother Daniel has discovered is the characteristics of the first woe, that align with the testimony of the “great earthquake” of chapter eleven in agreement with history and the pioneer’s understanding of the history that fulfilled the first woe.

Ceea ce a descoperit fratele Daniel sunt caracteristicile celei dintâi nenorociri, care se armonizează cu mărturia „marelui cutremur” din capitolul unsprezece, în acord cu istoria și cu înțelegerea pionierilor asupra istoriei care a împlinit cea dintâi nenorocire.

> And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit; and there arose a smoke out of the pit, as the smoke of a great furnace; and the sun and the air were darkened by reason of the smoke of the pit. And there came out of the smoke locusts upon the earth: and unto them was given power, as the scorpions of the earth have power. And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:1–4.

> Și al cincilea înger a sunat din trâmbiță, și am văzut o stea căzută din cer pe pământ; și i s-a dat cheia fântânii adâncului. Și a deschis fântâna adâncului; și din fântână s-a ridicat un fum, ca fumul unui cuptor mare; și soarele și văzduhul s-au întunecat din pricina fumului fântânii. Și din fum au ieșit lăcuste pe pământ; și li s-a dat putere, așa cum au putere scorpionii pământului. Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreun lucru verde, nici vreun copac; ci numai pe oamenii care nu au pecetea lui Dumnezeu pe frunțile lor. Apocalipsa 9:1–4.

The pioneers correctly applied these verses to the history that introduced Mohammed, who was born in 570, unified the tribes in 606, received his first revelation in 610, migrated to Medina in 622, started his warfare in 624 and died in 632. The “bottomless pit” prophetically represents a new manifestation of Satan, but Mohammed began in Arabia, which is also known as the bottomless pit because of the vast deserts.

Pionierii au aplicat corect aceste versete la istoria care l-a introdus pe Mohammed, care s-a născut în 570, a unificat triburile în 606, a primit prima sa revelație în 610, a migrat la Medina în 622, și-a început războiul în 624 și a murit în 632. „Adâncul” reprezintă în mod profetic o nouă manifestare a lui Satana, dar Mohammed a început în Arabia, care este cunoscută și ca adâncul din pricina vastelor deșerturi.

Mohammed became the prophetic king, or as he was labelled, “the trustworthy one” in 606, when he resolved a dispute among the various tribes who were in a dilemma about who should be allowed to return the “black rock” cornerstone of the Kaaba. The Kaaba is a cube-shaped building (hence the name “Kaaba,” which means “cube” in Arabic) located in the center of the Great Mosque of Mecca in Saudi Arabia. It is approximately 43 feet high, eleven foot wide and 10 foot long, built of granite and marble, with a black silk and cotton cloth covering it. The Kaaba existed long before Muhammad and according to Islamic tradition, it was originally built by Abraham and his son Ishmael as a house of worship for the One God (Allah). Over the centuries, it became filled with idols and was used as a pagan shrine by the Arab tribes.

Mahomed a devenit regele profetic, sau, aşa cum a fost numit, „cel de încredere”, în 606, când a rezolvat o dispută între diferitele triburi care se aflau în încurcătură cu privire la cine ar trebui să fie îngăduit să reaşeze piatra de temelie „stânca neagră” a Kaabei. Kaaba este o clădire în formă de cub (de aici şi numele „Kaaba”, care în arabă înseamnă „cub”), situată în centrul Marii Moschei din Mecca, în Arabia Saudită. Are aproximativ 43 de picioare înălţime, unsprezece picioare lăţime şi 10 picioare lungime, fiind construită din granit şi marmură, cu un înveliş din mătase şi bumbac negre. Kaaba a existat cu mult înainte de Mahomed şi, potrivit tradiţiei islamice, a fost construită iniţial de Avraam şi de fiul său Ismael ca o casă de închinare pentru Dumnezeul Unic (Allah). De-a lungul secolelor, ea s-a umplut de idoli şi a fost folosită ca sanctuar păgân de triburile arabe.

The Kaaba is the spiritual center of the Islamic world—a simple, ancient building that symbolizes monotheism, unity, and the connection between Abrahamic faith and Islam. Muslims do not consider it “God’s house” in a literal sense, but rather a divinely appointed focal point for worship. Mohammed’s actions during a period when the Kaaba had been destroyed and was then rebuilt are where his leadership began.

Kaaba ni kituo cha kiroho cha ulimwengu wa Kiislamu—jengo la kale, rahisi, linaloashiria umoja wa Mungu, umoja, na uhusiano kati ya imani ya Ibrahimu na Uislamu. Waislamu hawalichukulii kuwa “nyumba ya Mungu” kwa maana halisi, bali kama kitovu cha ibada kilichowekwa na Mungu. Matendo ya Mohammed katika kipindi ambacho Kaaba ilikuwa imeharibiwa kisha ikajengwa upya, ndiko uongozi wake ulipoanzia.

A flash flood damaged the Kaaba and the Quraysh tribe rebuilt it. When it came time to place the Black Stone (Hajar al-Aswad) back in its corner, the different clans quarreled over who should have the honor. They agreed that the next person to enter the area would decide. Muhammad walked in, and he resolved the dispute wisely: He placed the Black Stone on a cloth, had a representative from each clan lift it together, carrying it together, and then he personally set it in place. This event earned him great respect and the title Al-Amin (“the Trustworthy”) among the people of Mecca. It is one of the key pre-prophetic events highlighted in many timelines. The “Black Stone” was the cornerstone that was placed by Mohammed, who is the prophetic king over Islam. The black cornerstone is an obvious counterfeit of Christ (the true cornerstone), and the corruption of the house of Kaaba after years of the introduction of idols was also resolved by Mohammed.

አንድ ድንገተኛ ጎርፍ ካዕባን አበላሽቶት ነበር፣ እናም የቁረይሽ ጎሳ እንደገና ሠራው። ጥቁሩን ድንጋይ (ሐጀር አል-አስዋድ) ወደ መደበኛ ማዕዘኑ መመለስ በደረሰ ጊዜ፣ የተለያዩ ነገዶች ይህን ክብር ማን እንደሚቀበል ስለሚሆን ተጣሉ። ወደ ስፍራው ቀጥሎ የሚገባው ሰው እንዲወስን ተስማሙ። ሙሐመድ ገባ፣ እርሱም ግጭቱን በጥበብ ፈታው፤ ጥቁሩን ድንጋይ በጨርቅ ላይ አኖረው፣ ከእያንዳንዱም ነገድ አንድ ተወካይ እንዲያነሳው አደረገ፣ በአንድነት እየተሸከሙት እንዲያመጡት አደረገ፣ ከዚያም እርሱ ራሱ በቦታው አኖረው። ይህ ክስተት በመካ ሕዝብ መካከል ታላቅ ክብርን እና አል-አሚን (“ታማኙ”) የሚል ማዕረግ አስገኘለት። ይህ በብዙ የጊዜ መደቦች ውስጥ ከሚጠቁሙ ዋነኛ ከነቢይነቱ በፊት የሆኑ ክስተቶች አንዱ ነው። “ጥቁሩ ድንጋይ” በሙሐመድ የተቀመጠው የማዕዘን ራስ ድንጋይ ነበር፣ እርሱም በእስልምና ላይ ነቢያዊ ንጉሥ ነው። ይህ ጥቁር የማዕዘን ራስ ድንጋይ የክርስቶስ (እውነተኛው የማዕዘን ራስ ድንጋይ) ግልጽ አስመሳይ ነው፣ እናም ለዓመታት በጣዖታት መግባት ምክንያት የተበላሸው የካዕባ ቤት መበላሸት ደግሞ በሙሐመድ ተፈትቷል።

After the Quraysh broke the Treaty of Hudaybiyyah, Muhammad marched on Mecca with an army of about 10,000 Muslims. The city surrendered with very little fighting. Muhammad then entered the Kaaba, destroyed the 360 idols inside it, and rededicated the shrine to the worship of the one God (Allah). Thus, Mohammed the king of Islam, laid the cornerstone, and he cleansed the temple of idolatry.

بعدما نقضت قريش صلح الحديبية، سار محمد إلى مكة بجيش قوامه نحو عشرة آلاف من المسلمين. فاستسلمت المدينة مع قتالٍ يسير جدًا. ثم دخل محمد الكعبة، وحطّم الأصنام الثلاثمئة والستين التي كانت فيها، وأعاد تخصيص المزار لعبادة الإله الواحد (الله). وهكذا وضع محمد، ملك الإسلام، حجر الزاوية، وطهّر الهيكل من عبادة الأوثان.

There are three powers that come from the bottomless pit in the book of Revelation, and each of the three represents a counterfeit Christ. Satan, the dragon seeks to be as the Most High, seated on His throne and His church.

În cartea Apocalipsei sunt trei puteri care se ridică din Adânc, iar fiecare dintre cele trei reprezintă un Hristos contrafăcut. Satana, balaurul, caută să fie asemenea Celui Preaînalt, așezat pe tronul Său și peste Biserica Sa.

> How art thou fallen from heaven, O Lucifer, son of the morning! how art thou cut down to the ground, which didst weaken the nations! For thou hast said in thine heart, I will ascend into heaven, I will exalt my throne above the stars of God: I will sit also upon the mount of the congregation, in the sides of the north: I will ascend above the heights of the clouds; I will be like the most High. Yet thou shalt be brought down to hell, to the sides of the pit. Isaiah 14:12–15.

> Cum ai căzut din cer, o, Lucifer, fiu al zorilor! Cum ai fost doborât la pământ, tu, care slăbeai neamurile! Căci ai zis în inima ta: „Mă voi sui în ceruri, îmi voi înălța scaunul de domnie mai presus de stelele lui Dumnezeu; voi ședea și pe muntele adunării, în marginile miazănoaptei; mă voi sui deasupra înălțimilor norilor; voi fi ca Cel Preaînalt.” Totuși, vei fi aruncat în locuința morților, în adâncurile gropii. Isaia 14:12–15.

The dragon of atheism came from the bottomless pit in Revelation eleven and the beast of Catholicism ascends out of the bottomless pit when her deadly wound is healed.

Balaurul ateismului a ieșit din adânc în Apocalipsa unsprezece, iar fiara catolicismului se ridică din adânc atunci când rana ei de moarte este vindecată.

> The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. Revelation 17:8.

> Fiara pe care ai văzut-o era, și nu mai este; și se va ridica din adânc și va merge la pierzare; iar locuitorii pământului se vor mira, ale căror nume n-au fost scrise în cartea vieții de la întemeierea lumii, când vor privi fiara care era, și nu mai este, și totuși este. Apocalipsa 17:8.

The beast of Catholicism ascends to the throne of the earth at the Sunday law when the threefold union is put in place. Like unto the dragon, Catholicism claims to be God, as Paul so aptly identified.

Fiara ya Ukatoliki hupanda kwenye kiti cha enzi cha dunia wakati wa sheria ya Jumapili, pale muungano wa pande tatu unapowekwa rasmi. Sawa na yule joka, Ukatoliki hudai kuwa Mungu, kama Paulo alivyoitambua kwa usahihi mkubwa.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. 2 Thessalonians 2:3, 4.

> Nimeni să nu vă amăgească în vreun chip; căci ziua aceea nu va veni înainte de a fi venit mai întâi lepădarea de credință și de a se fi descoperit omul fărădelegii, fiul pierzării; potrivnicul, care se înalță mai presus de tot ce se numește „Dumnezeu” sau de ce este vrednic de închinare, așa încât se așază în Templul lui Dumnezeu, dându-se drept Dumnezeu. 2 Tesaloniceni 2:3, 4.

Like the dragon, the beast of Catholicism is antichrist, both profess to be God, and both have their final destruction associated with their biblical testimony, for the dragon is brought down to hell, and the beast is the son of perdition. Perdition being final destruction.

Asemenea balaurului, fiara catolicismului este antihristă; amândouă pretind a fi Dumnezeu, iar nimicirea lor finală este asociată, în mărturia biblică, cu ele înseși, căci balaurul este aruncat în iad, iar fiara este fiul pierzării. Pierzarea însemnând nimicirea finală.

> “The determination of antichrist to carry out the rebellion he began in heaven will continue to work in the children of disobedience.” Testimonies, volume 9, 230.

> „Hotărârea lui antihrist de a duce la îndeplinire răzvrătirea pe care a început-o în cer va continua să lucreze în fiii neascultării.” Testimonies, volumul 9, 230.

> “Through the pope of Rome the same work has been carried on here on earth as was carried on in the courts of heaven before the expulsion of the prince of darkness. Satan sought to correct the law of God in heaven, and to supply an amendment of his own. He exalted his own judgment above that of his Creator, and placed his will above the will of Jehovah, and in this way virtually declared God to be fallible. The pope also takes the same course and, claiming infallibility for himself, seeks to adjust the law of God to meet his own ideas, thinking himself able to correct the mistakes he thinks he sees in the statutes and commands of the Lord of heaven and earth. He virtually says to the world, I will give you better laws than those of Jehovah. What an insult is this to the God of heaven!” Signs of the Times, November 19, 1894.

> „Papež Říma zde na zemi vykonával totéž dílo, jaké bylo vykonáváno v nebeských síních před vyhnáním knížete temnoty. Satan se snažil v nebi opravit Boží zákon a předložit svůj vlastní dodatek. Vyvyšoval svůj vlastní úsudek nad úsudek svého Stvořitele a postavil svou vůli nad vůli Jehovovu, a tímto způsobem fakticky prohlásil Boha za omylného. Také papež jedná stejným způsobem a, přisvojuje si neomylnost, usiluje přizpůsobit Boží zákon svým vlastním představám, domnívaje se, že je schopen napravit chyby, které, jak se domnívá, vidí v ustanoveních a přikázáních Pána nebe i země. Světu tím v podstatě říká: Dám vám lepší zákony než zákony Jehovovy. Jaká urážka Boha nebeského!“ Signs of the Times, 19. listopadu 1894.

Islam, represented by Mohammed in the history of the seventh century also came out of the bottomless pit when the key that was given to Mohammed was turned. When the pit was opened “smoke” came out that darkened the sun and the air. The pioneers correctly identified that the “key” that opened the pit was the battle of Nineveh.

Uislamu, uliowakilishwa na Mohammed katika historia ya karne ya saba, pia ulitoka katika shimo lisilo na mwisho wakati ufunguo aliopewa Mohammed ulipozungushwa. Shimo lilipofunguliwa, “moshi” ulitoka na kutiiza giza jua na anga. Waanzilishi walitambua kwa usahihi kwamba “ufunguo” uliofungua shimo ulikuwa vita vya Nineveh.

When we approach the first three verses on Revelation chapter nine from the pioneer understanding in the context of a triple application of prophecy, we find the prophetic characteristics of those verses that represent the first woe, typify the prophetic characteristics of the third woe that arrives “quickly” at the great earthquake. The Sunday law is represented by the battle of Nineveh.

Când abordăm primele trei versete din capitolul nouă al cărții Apocalipsa din perspectiva înțelegerii pionierilor, în contextul unei întreite aplicări a profeției, descoperim că trăsăturile profetice ale acelor versete, care reprezintă prima nenorocire, prefigurează trăsăturile profetice ale celei de-a treia nenorociri, care vine „curând” la marele cutremur. Legea duminicală este reprezentată prin bătălia de la Ninive.

Peter is responsible for correcting the false prediction of the fireballs of Nashville, and he recognizes that the correct application of Ellen Whites warning of fireballs upon Nashville marks the beginning of “the destruction of thousands of cities almost fully given to idolatry.”

Petru este responsabil de corectarea predicției false privind mingile de foc ale Nashville-ului și recunoaște că aplicarea corectă a avertizării lui Ellen White cu privire la mingi de foc asupra Nashville-ului marchează începutul „distrugerii a mii de orașe aproape pe deplin dedate idolatriei”.

The fireballs of Nashville mark the beginning of a period of destruction upon the cities, and it also marks the beginning of the proclamation of the short midnight cry message. That message begins with an unexpected attack from Islam and the period ends with an unexpected attack from Islam at the great earthquake. The period of the proclamation of the midnight cry marks the end of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand which began with the unexpected attack of Islam on 9/11.

Bulele de foc ale Nashville-ului marchează începutul unei perioade de distrugere asupra orașelor și marchează, de asemenea, începutul proclamării soliei scurte a strigătului de la miezul nopții. Acea solie începe cu un atac neașteptat din partea Islamului, iar perioada se încheie cu un atac neașteptat din partea Islamului la marele cutremur. Perioada proclamării strigătului de la miezul nopții marchează sfârșitul timpului de sigilare a celor o sută patruzeci și patru de mii, care a început odată cu atacul neașteptat al Islamului de la 11 septembrie.

The sealing of the one hundred and forty-four thousand then began in agreement with the line of Balaam and the ass, where there are three strikes that culminate at the Sunday law, but where the second unexpected attack includes October 7, 2023 upon the ancient glorious land and then at the fireballs of Nashville. All the lines agree, and Peter understands that the unsealing of these truths, which are represented as the dirt brush man gathering up the scattered jewels and casting them into the casket is the work of the Lion of the tribe of Judah.

Pecetluirea celor o sută patruzeci și patru de mii a început atunci în armonie cu linia lui Balaam și a măgăriței, unde sunt trei lovituri care culminează în legea duminicală, dar unde al doilea atac neașteptat include 7 octombrie 2023 asupra vechii țări glorioase și apoi la mingile de foc din Nashville. Toate liniile sunt în acord, iar Petru înțelege că desigilarea acestor adevăruri, care sunt reprezentate ca omul cu peria de praf adunând bijuteriile risipite și aruncându-le în casetă, este lucrarea Leului din seminția lui Iuda.

The Lion of Judah identifies Peter’s corrected message of Nashville as occurring in the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand that is represented in the hidden history of verse forty of Daniel eleven, and more specifically in the portion of that hidden history represented in verses eleven through fifteen of the same chapter. In those verses the battle of Raphia and the battle of Panium lead to the Sunday law of verse sixteen, which is represented by the battle of Actium. When the battle of Panium joins the battle of Actium at the Sunday law, the battle of Nineveh is also repeated.

Leul lui Iuda identifică mesajul corectat al lui Petru din Nashville ca având loc în perioada finală a sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii, care este reprezentată în istoria ascunsă a versetului patruzeci din Daniel unsprezece și, mai precis, în porțiunea acelei istorii ascunse reprezentată în versetele unsprezece până la cincisprezece ale aceluiași capitol. În acele versete, bătălia de la Rafia și bătălia de la Panium conduc la legea duminicală din versetul șaisprezece, care este reprezentată de bătălia de la Actium. Când bătălia de la Panium se unește cu bătălia de la Actium la legea duminicală, se repetă și bătălia de la Ninive.

The “key” given to Mohammed, the king of Islam, whose name is not only the character of Islam, but also the place of the destruction marked by the battle of Nineveh. The king’s name “in the Hebrew tongue is Abaddon,” and “in the Greek tongue hath his name Apollyon.” The Greek and Hebrew emphasize the Old and New Testaments and instruct us that Abaddon means “the place of destruction” and Apollyon means “the destroyer.” In verse eleven of Revelation nine the king over Islam is Mohammed, but it is also the “angel of the bottomless pit,” which is Satan. Just as the pope is the antichrist as Satan’s right-hand man on earth, Mohammed is also directly controlled by Satan, the angel of the bottomless pit.

“Cheia” dată lui Mohammed, împăratul islamului, al cărui nume nu este numai caracterul islamului, ci și locul nimicirii marcat de bătălia de la Ninive. Numele împăratului, „în limba evreiască este Abaddon”, iar „în limba grecească are numele Apollyon”. Greaca și ebraica pun în evidență Vechiul și Noul Testament și ne învață că Abaddon înseamnă „locul nimicirii”, iar Apollyon înseamnă „nimicitorul”. În versetul unsprezece din Apocalipsa nouă, împăratul peste islam este Mohammed, dar este și „îngerul adâncului”, care este Satan. Așa cum papa este antihristul, ca om de dreapta al lui Satan pe pământ, tot astfel Mohammed este și el controlat în mod direct de Satan, îngerul adâncului.

At the Sunday law, the threefold union is forced upon the world and the deadly wound that was delivered to the papacy in 1798, thus marking the end of the Dark Ages is healed. When the deadly wound is healed, the second period of the Dark Ages arrives, and at the great earthquake that is the Sunday law Islam turns the key and smoke as from a furnace blots out the sun and stars as darkness returns. The battle of Nineveh is repeated at the Sunday law, for it is the key that brings the second period of darkness. There national apostasy is followed by national ruin. There “active despotism” bears full sway, for the smoke of Islam that darkens the sun and stars at the battle of Nineveh is as a burning furnace. The “burning furnace” was an element of God’s covenant with Abraham.

La legea duminicală, unirea întreită este impusă lumii, iar rana de moarte care i-a fost dată papalității în 1798, marcând astfel sfârșitul Evului Întunecat, este vindecată. Când rana de moarte este vindecată, sosește a doua perioadă a Evului Întunecat, iar la marele cutremur care este legea duminicală, islamul răsucește cheia și fum, ca dintr-un cuptor, întunecă soarele și stelele, pe măsură ce întunericul revine. Bătălia de la Ninive se repetă la legea duminicală, căci ea este cheia care aduce a doua perioadă de întuneric. Acolo, apostazia națională este urmată de ruină națională. Acolo, „despotismul activ” domnește pe deplin, căci fumul islamului care întunecă soarele și stelele la bătălia de la Ninive este ca al unui cuptor arzător. „Cuptorul arzător” a fost un element al legământului lui Dumnezeu cu Avraam.

> And it came to pass, that, when the sun went down, and it was dark, behold a smoking furnace, and a burning lamp that passed between those pieces. Genesis 15:17.

> Și s-a întâmplat că, după ce soarele a apus și s-a făcut întuneric, iată, un cuptor fumegând și o flacără aprinsă au trecut printre acele bucăți. Geneza 15:17.

The smoking furnace that passed between Abram’s covenant offerings identified the bondage in Egypt represented in the passage in verse thirteen.

Kuptorja që nxirrte tym, e cila kaloi midis flijimeve të besëlidhjes së Abramit, e identifikoi skllavërinë në Egjipt të paraqitur në vargun trembëdhjetë.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years. Genesis 15:13.

> Și i-a zis lui Avram: „Să știi cu siguranță că sămânța ta va fi străină într-o țară care nu este a lor, și le va sluji; iar aceia îi vor asupri patru sute de ani.” Geneza 15:13.

A “burning furnace,” such as Nebuchadnezzar’s furnace in chapter three of Daniel represents bondage and slavery, as was the condition of Shadrach, Meshach and Abednego.

O „vatră aprinsă”, precum cuptorul lui Nebucadnețar din capitolul al treilea al cărții lui Daniel, reprezintă robie și sclavie, așa cum era starea lui Șadrac, Meșac și Abed-Nego.

> “But like the stars in the vast circuit of their appointed path, God’s purposes know no haste and no delay. Through the symbols of the great darkness and the smoking furnace, God had revealed to Abraham the bondage of Israel in Egypt, and had declared that the time of their sojourning should be four hundred years. “Afterward,” He said, “shall they come out with great substance.” Genesis 15:14.” The Desire of Ages, 33.

> „Dar asemenea stelelor în vastul circuit al căii lor rânduite, planurile lui Dumnezeu nu cunosc nici grabă, nici întârziere. Prin simbolurile marelui întuneric și ale cuptorului fumegând, Dumnezeu îi descoperise lui Avraam robia lui Israel în Egipt și declarase că timpul șederii lor vremelnice avea să fie de patru sute de ani. „După aceea”, a spus El, „vor ieși cu mari avuții.” Geneza 15:14.” Hristos, Lumina lumii, 33.

> But the Lord hath taken you, and brought you forth out of the iron furnace, even out of Egypt, to be unto him a people of inheritance, as ye are this day. Deuteronomy 4:20.

> Ci Domnul v-a luat și v-a scos din cuptorul de fier, din Egipt, ca să-I fiți un popor de moștenire, cum sunteți astăzi. Deuteronomul 4:20.

The smoke that darkens the sun and moon when the key of the battle of Nineveh is turned identifies the persecution that begins in earnest at the Sunday law. The persecution of the Dark Ages then is repeated. The pioneers correctly identified that the battle of Nineveh was the “key” that brought Islam into prophetic history as the first woe in 627. The battle was between Rome and Persia, and it represented a victory for Rome, but it was what is called a Pyrrhic victory. A victory that is actually detrimental to the victor. The phrase comes from a victory by king Pyrrhus of Epirus. After two battles against the Romans (Heraclea in 280 BC and Asculum in 279 BC), he defeated the Roman army but lost a huge portion of his own troops. According to legend, he then said, “One more such victory and we are lost.”

Fumul care întunecă soarele și luna atunci când este întoarsă cheia bătăliei de la Ninive identifică persecuția care începe cu adevărat la legea duminicală. Persecuția Evului Mediu este apoi repetată. Pionierii au identificat corect că bătălia de la Ninive a fost „cheia” care a adus Islamul în istoria profetică drept prima nenorocire în 627. Bătălia a fost între Roma și Persia și a reprezentat o victorie pentru Roma, dar a fost ceea ce se numește o victorie pirică. O victorie care, în realitate, este dăunătoare învingătorului. Expresia provine de la o victorie a regelui Pyrrhus al Epirului. După două bătălii împotriva romanilor (Heraclea în 280 î.Hr. și Asculum în 279 î.Hr.), el a învins armata romană, dar a pierdut o mare parte din propriile sale trupe. Potrivit legendei, el a spus atunci: „Încă o asemenea victorie și suntem pierduți.”

The battle of Nineveh was a strategic victory for Rome, but when finished neither Rome or Persia had the power to thereafter effectively resist the onslaught of Islam. Persia is the United States and Rome is the papacy in the modern fulfillment of the battle of Nineveh. Medo-Persia as a two-horned power represent the two-horned power of the United States. At the Sunday law the United States is simply one horn, for leading to the Sunday law the image of the beast has been formed, and that formation consists of combining both horns into one. In Daniel eight, there are two horns representing the Medo-Persian Empire, and the Persian horn came up last.

Bătălia de la Ninive a fost o victorie strategică pentru Roma, însă, odată încheiată, nici Roma, nici Persia nu mai aveau puterea de a rezista în mod eficient, de atunci înainte, asaltului Islamului. Persia este Statele Unite, iar Roma este papalitatea, în împlinirea modernă a bătăliei de la Ninive. Medo-Persia, ca putere cu două coarne, reprezintă puterea cu două coarne a Statelor Unite. La legea duminicală, Statele Unite sunt pur și simplu un singur corn, căci, în perioada care conduce spre legea duminicală, chipul fiarei a fost format, iar această formare constă în unirea ambelor coarne într-unul singur. În Daniel opt, sunt două coarne care reprezintă Imperiul Medo-Persan, iar cornul persan a crescut cel din urmă.

> Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. Daniel 8:3.

> Atunci mi-am ridicat ochii și am văzut, și iată că înaintea râului stătea un berbec care avea două coarne; și cele două coarne erau înalte, dar unul era mai înalt decât celălalt, iar cel mai înalt a crescut la urmă. Daniel 8:3.

The United States’ two horns of Republicanism and Protestantism join into one when church and state come together to form the image of the beast. That formation is fully consummated when the mark of the beast is enforced at the Sunday law. This identifies the United States as simply Persia at the Sunday law. Persia was defeated by Rome at the battle of Nineveh. How Rome defeated Persia is of historical significance, because of the maneuvers of Heraclius, the Roman Emperor.

Cele două coarne ale Statelor Unite — republicanismul și protestantismul — se unesc într-unul singur atunci când biserica și statul se reunesc pentru a forma chipul fiarei. Acea formare este pe deplin desăvârșită atunci când semnul fiarei este impus prin legea duminicală. Aceasta identifică Statele Unite ca fiind pur și simplu Persia la legea duminicală. Persia a fost înfrântă de Roma în bătălia de la Ninive. Modul în care Roma a înfrânt Persia are o însemnătate istorică, din pricina manevrelor lui Heraclius, împăratul roman.

Simply put Heraclius accomplished a surprise attack, as opposed to a straight forward advancing attack. His efforts to accomplish the surprise are noted in history. The surprise included his decision to attack in winter, which was uncommon during those historic times, but it did not stop there. Heraclius started his invasion in mid-September 627 from the north (Armenian highlands). Instead of taking the expected route southward directly toward the Persian capital Ctesiphon, he made a wide arc, moving southeast along the border regions (roughly modern Turkey-Iran border). He then turned south and west, crossing the Great Zab River on December 1, 627. This placed his army on the Nineveh Plateau (east bank of the Tigris River), near the ruins of ancient Nineveh. This movement was from south to north relative to the Persian forces—the opposite of what the Persians anticipated. They expected him to continue pushing south toward Ctesiphon. It caught the Persian commander Rhahzadh off guard and forced him to chase Heraclius into unfavorable terrain. It allowed the Romans to choose the battlefield on the plains near Nineveh. The maneuver prevented the Romans from being trapped between Persian forces and gave them an escape route if needed. Combined with the fog on the day of battle and a feigned retreat tactic during the actual fighting, there were multiple layers of surprise. This bold winter invasion and flanking route deep into Persian territory is considered one of Heraclius’s greatest military achievements. It helped shatter Persian confidence and contributed heavily to the eventual Roman victory in the long war.

Simplu spus, Heraclius a realizat un atac prin surprindere, spre deosebire de un atac frontal, de înaintare directă. Eforturile sale de a realiza surpriza sunt consemnate în istorie. Elementul surpriză a inclus hotărârea lui de a ataca iarna, lucru neobișnuit în acele vremuri istorice, însă nu s-a oprit aici. Heraclius și-a început invazia la mijlocul lunii septembrie 627 dinspre nord (în înălțimile armene). În loc să urmeze ruta așteptată spre sud, direct către capitala persană Ctesifon, el a descris un arc larg, deplasându-se spre sud-est de-a lungul regiunilor de frontieră (aproximativ actuala graniță dintre Turcia și Iran). Apoi s-a întors spre sud și spre vest, traversând râul Marele Zab la 1 decembrie 627. Aceasta a plasat armata sa pe Platoul Ninivei (malul estic al fluviului Tigru), aproape de ruinele vechii Ninive. Această mișcare s-a făcut dinspre sud spre nord în raport cu forțele persane — exact opusul a ceea ce anticipaseră perșii. Ei se așteptau ca el să continue înaintarea spre sud, către Ctesifon. Acest fapt l-a luat prin surprindere pe comandantul persan Rhahzadh și l-a silit să-l urmărească pe Heraclius într-un teren nefavorabil. Le-a permis romanilor să aleagă câmpul de luptă pe câmpiile din apropierea Ninivei. Manevra a împiedicat ca romanii să fie prinși între forțele persane și le-a oferit o rută de scăpare, dacă era nevoie. Împreună cu ceața din ziua bătăliei și cu tactica unei retrageri simulate în timpul luptelor propriu-zise, au existat mai multe niveluri ale surprizei. Această îndrăzneață invazie de iarnă și această rută de învăluire adânc în teritoriul persan sunt considerate una dintre cele mai mari realizări militare ale lui Heraclius. Ea a contribuit la zdruncinarea încrederii perșilor și a avut un rol major în victoria finală a romanilor în lungul război.

> “In the battle of Nineveh, which was fiercely fought from daybreak to the eleventh hour, twenty-eight standards, besides those which might be broken or torn, were taken from the Persians; the greatest part of their army was cut in pieces, and the victors (the Romans), concealing their own loss, passed the night on the field. The cities and palaces of Assyria were opened for the first time to the Romans.

> „În bătălia de la Ninive, care a fost purtată cu înverșunare din revărsatul zorilor până la ceasul al unsprezecelea, douăzeci și opt de stindarde, în afară de cele care puteau fi frânte sau sfâșiate, au fost luate de la perși; cea mai mare parte a oștirii lor a fost făcută bucăți, iar biruitorii (romanii), ascunzându-și propria pierdere, au petrecut noaptea pe câmpul de luptă. Cetățile și palatele Asiriei s-au deschis pentru întâia oară romanilor.

> “The Roman emperor was not strengthened by the conquests which he achieved; and a way was prepared at the same time, and by the same means, for the multitudes of Saracens from Arabia, like locusts from the same region, who, propagating in their course the dark and delusive Mohammedan creed, speedily overspread both the Persian and the Roman empire.

> „Împăratul roman nu a fost întărit prin cuceririle pe care le-a înfăptuit; și, în același timp, și prin aceleași mijloace, s-a pregătit o cale pentru mulțimile de sarazini din Arabia, asemenea lăcustelor din aceeași regiune, care, răspândind în drumul lor crezul mahomedan întunecat și înșelător, au acoperit curând atât imperiul persan, cât și pe cel roman.

> “More complete illustration of this fact could not be desired than is supplied in the concluding words of the chapter from Gibbon, from which the preceding extracts are taken. ‘Although a victorious army had been formed under the standard of Heraclius, the unnatural effort seems to have exhausted rather than exercised their strength. While the emperor triumphed at Constantinople or Jerusalem, an obscure town on the confines of Syria was pillaged by the Saracens, and they cut in pieces some troops who advanced to its relief,—an ordinary and trifling occurrence, had it not been the prelude of a mighty revolution. These robbers were the apostles of Mohammed; their frantic valor had emerged from the desert; and in the last eight years of his reign, Heraclius lost to the Arabs the same provinces which he had rescued from the Persians.

> „Un exemplu mai deplin al acestui fapt nici nu s-ar putea dori decât cel oferit în cuvintele de încheiere ale capitolului din Gibbon, din care sunt luate extrasele precedente. «Deși sub stindardul lui Heraclius fusese alcătuită o armată biruitoare, efortul nefiresc pare să le fi istovit puterile mai degrabă decât să le fi pus în lucrare. În timp ce împăratul triumfa la Constantinopol sau la Ierusalim, un oraș neînsemnat de la hotarele Siriei a fost prădat de sarazini, iar aceștia au tăiat în bucăți câteva trupe care înaintaseră spre a-i veni în ajutor — un fapt obișnuit și neînsemnat, dacă n-ar fi fost preludiul unei revoluții mărețe. Acești tâlhari erau apostolii lui Mahomed; vitejia lor fanatică ieșise din pustie; iar în ultimii opt ani ai domniei sale, Heraclius a pierdut în fața arabilor aceleași provincii pe care le salvase de la perși.»

> “‘The spirit of fraud and enthusiasm, whose abode is not in the heavens,’ was let loose on earth. The bottomless pit needed but a key to open it, and that key was the fall of Chosroes. He had contemptuously torn the letter of an obscure citizen of Mecca. But when from his ‘blaze of glory’ he sunk into the ‘tower of darkness’ which no eye could penetrate, the name of Chosroes was suddenly to pass into oblivion before that of Mohammed; and the crescent seemed but to wait its rising till the falling of the star. Chosroes, after his entire discomfiture and loss of empire, was murdered in the year 628; and the year 629 is marked by ‘the conquest of Arabia,’ and ‘the first war of the Mohammedans against the Roman empire.’ ‘And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth; and to him was given the key of the bottomless pit. And he opened the bottomless pit.’ He fell unto the earth. When the strength of the Roman empire was exhausted, and the great king of the East lay dead in his tower of darkness, the pillage of an obscure town on the borders of Syria was ‘the prelude of a mighty revolution.’ ‘The robbers were the apostles of Mohammed, and their frantic valor emerged from the desert.’” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 495–497.

> „‘Duhul înșelăciunii și al entuziasmului, a cărui locuință nu este în ceruri,’ a fost dezlănțuit pe pământ. Adâncul fără fund nu avea nevoie decât de o cheie pentru a fi deschis, iar acea cheie a fost căderea lui Chosroes. El sfâșiase cu dispreț scrisoarea unui cetățean obscur din Mecca. Dar când, din ‘strălucirea slavei’ sale, s-a prăbușit în ‘turnul întunericului’ pe care niciun ochi nu-l putea pătrunde, numele lui Chosroes avea deodată să treacă în uitare înaintea celui al lui Mohammed; iar semiluna părea doar să-și aștepte răsărirea până la căderea stelei. Chosroes, după înfrângerea sa deplină și pierderea imperiului, a fost ucis în anul 628; iar anul 629 este marcat de ‘cucerirea Arabiei’ și de ‘primul război al mahomedanilor împotriva imperiului roman.’ ‘Și al cincilea înger a sunat din trâmbiță, și am văzut o stea căzând din cer pe pământ; și i s-a dat cheia adâncului fără fund. Și a deschis adâncul fără fund.’ El a căzut pe pământ. Când puterea imperiului roman a fost epuizată, iar marele împărat al Răsăritului zăcea mort în turnul său de întuneric, jefuirea unui oraș obscur de la hotarele Siriei a fost ‘preludiul unei mari revoluții.’ ‘Tâlharii erau apostolii lui Mohammed, iar vitejia lor frenetică a ieșit din pustiu.’” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 495–497.

The battle of Nineveh represents modern Rome conquering the United States at the Sunday law, but it is a pyrrhic victory, for a progressive judgment upon Rome begins at the Sunday law.

Lupta de la Ninive reprezintă Roma modernă cucerind Statele Unite la legea duminicală, însă aceasta este o victorie pirică, căci o judecată progresivă asupra Romei începe la legea duminicală.

Chosroes, was the head of the Persian empire, so Persia representing the United States’ fall at the Sunday law is the key that opens the bottomless pit at the fall of the sixth kingdom of Bible prophecy. It represents the Sunday law of verses sixteen, thirty-one, and forty-one of Daniel eleven, as well as, Revelation thirteen verse eleven.

Хосрой быў галавою Персідскай імперыі; таму Персія, якая прадстаўляе падзенне Злучаных Штатаў пры нядзельным законе, ёсць ключом, што адчыняе бездань пры падзенні шостага царства біблейскага прароцтва. Яна ўяўляе нядзельны закон вершаў шаснаццатага, трыццаць першага і сорак першага адзінаццатага раздзела кнігі Данііла, а таксама Адкрыцця, трынаццаты раздзел, адзінаццаты верш.

Notice the pioneer Stephen Haskell’s comments on the same verses and history:

Observați comentariile pionierului Stephen Haskell asupra acelorași versete și asupra aceleiași istorii:

> “The Arabs, or the Saracens, had never exercised any influence in the earth. In the history of nations, these free men of the desert had passed with scarcely a notice. Mohammedanism united the scattered tribes, and sent them forth as the conquerors of nations. The rapid progress which attended the Saracen arms was due, in great measure, to the strife between the Romans and Chosroes, the head of the modern Persian empire. This strife resulted in the fall of the latter. Modern Persia had stood as a barrier wall, keeping in check the power of Mohammed; but when that power fell, the barrier was gone, the ‘bottomless pit’ opened, and the Saracens deluged the world. When the 'bottomless pit was opened, there arose a smoke which hid the face of the sun.' The figure is a strong one, representing the darkening effect of Mohammedanism, as it spread over the face of the earth.” Stephen Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 164, 165.

> „Arabii, sau sarazinii, nu exercitaseră niciodată vreo influență asupra pământului. În istoria națiunilor, acești oameni liberi ai deșertului trecuseră aproape neobservați. Mahomedanismul a unit triburile risipite și le-a trimis înainte ca cuceritori ai națiunilor. Progresul rapid care a însoțit armele sarazine s-a datorat, în mare măsură, conflictului dintre romani și Chosroes, capul imperiului persan modern. Acest conflict a avut ca rezultat căderea celui din urmă. Persia modernă stătuse ca un zid de apărare, ținând în frâu puterea lui Mahomed; dar când acea putere a căzut, bariera a dispărut, „adâncul fără fund” s-a deschis, iar sarazinii au năpădit lumea. Când „adâncul fără fund s-a deschis, s-a ridicat un fum care a ascuns fața soarelui.” Imaginea este una puternică, reprezentând efectul de întunecare al mahomedanismului, pe măsură ce acesta se răspândea pe fața pământului.” Stephen Haskell, The Story of the Seer of Patmos, 164, 165.

That barrier wall in Rome’s history is the wall of separation of church and state that is removed at the Sunday law. There is another layer to the pyrrhic victory of Rome over Persia in the battle of Nineveh, for there was a previous battle of Nineveh, representing an Alpha and the battle of 627 representing the Omega. The battle was in 612 BC, roughly twelve hundred years apart. In that battle Assyria was defeated by a threefold confederacy and marked the end of the Assyrian Empire.

Zidul acela de barieră din istoria Romei este zidul despărțirii dintre biserică și stat, care este înlăturat la legea duminicală. Există încă un strat al victoriei pirice a Romei asupra Persiei în bătălia de la Ninive, căci a existat o bătălie anterioară de la Ninive, reprezentând un Alfa, iar bătălia din 627 reprezentând Omega. Bătălia a avut loc în 612 î.Hr., la o distanță de aproximativ o mie două sute de ani. În acea bătălie, Asiria a fost înfrântă de o confederație triplă, iar aceasta a marcat sfârșitul Imperiului Asirian.

A. T. Jones comments on the alpha battle of Nineveh:

A. T. Jones comentează asupra luptei alfa a Ninivei:

> “Affairs in the government of Assyria went from bad to worse, so that in 612 BC there was another grand revolt on the part of the same three countries, led this time by Nabopolassar himself. This one was completely successful: Nineveh was made a heap of ruins; and the Assyrian Empire was divided into three great divisions,—Media, holding the northeast and the extreme north, Babylon holding Elam and all the plain and valleys of the Euphrates and the Tigris, and Egypt holding all the country west of the Euphrates. The seal of this alliance between Babylon and Media was the marriage of the daughter of the king of Media to Nebuchadnezzar, son of Nabopolassar. It was in the performance of his part in the alliance against Assyria, that Pharaoh-Necho king of Egypt went up against the king of Assyria to fight against Carchemish by Euphrates when King Josiah of Judah went out to fight with him, and was slain at Megiddo. Then as all this western territory pertained to the king of Egypt, it was in exercise of his legitimate sovereignty, gained by conquest, that he removed Shallum, the son of Josiah, from being king of Judah, and appointed Eliakim king of Judah in his stead, changing his name to Jehoiakim, and laid a tax upon the land.” 1 Chronicles 3:15; 2 Kings 23:31–35.” A. T. Jones, Review and Herald, March 15, 1898.

> „Treburile din guvernarea Asiriei au mers din rău în mai rău, astfel încât, în anul 612 î.Hr., a avut loc o altă mare răscoală din partea acelorași trei țări, condusă de data aceasta de Nabopolasar însuși. Aceasta a fost pe deplin încununată de succes: Ninive a fost prefăcută într-un morman de ruine; iar Imperiul Asirian a fost împărțit în trei mari diviziuni,—Media, stăpânind nord-estul și extremul nord, Babilonul, stăpânind Elamul și toată câmpia și văile Eufratului și ale Tigrului, iar Egiptul, stăpânind toată țara de la apus de Eufrat. Pecetea acestei alianțe dintre Babilon și Media a fost căsătoria fiicei împăratului Mediei cu Nebucadnețar, fiul lui Nabopolasar. În împlinirea părții sale din alianța împotriva Asiriei, Faraon-Neco, împăratul Egiptului, s-a suit împotriva împăratului Asiriei ca să lupte împotriva Carchemișului, lângă Eufrat, când împăratul Iosia al lui Iuda a ieșit să lupte împotriva lui și a fost ucis la Meghido. Apoi, întrucât tot acest ținut apusean aparținea împăratului Egiptului, era prin exercitarea suveranității sale legitime, dobândite prin cucerire, că l-a îndepărtat pe Șalum, fiul lui Iosia, de la domnia peste Iuda și l-a pus împărat peste Iuda în locul lui pe Eliachim, schimbându-i numele în Ioiachim, și a pus un bir asupra țării.” 1 Cronici 3:15; 2 Împărați 23:31–35.” A. T. Jones, Review and Herald, 15 martie 1898.

In the alpha battle of Nineveh of 612 BC, the Assyrian Empire came to an end, just as the sixth kingdom of Bible prophecy ends at the Sunday law. The victor in the battle was a threefold union of Babylon, Egypt and Media. In the warfare of that period King Josiah dies at Megiddo, thus typifying Armageddon. In the omega battle of Nineveh in 627, Islam of the third woe is released as the wall of protection in the Constitution is removed as typified, as Haskell noted of Persia as the “barrier wall” of protection being removed with the defeat of Persia. King Josiah’s death at Megiddo identifies the first battle of Nineveh as being the second battle in the last days. The last of the two battles of Nineveh in 627, when the key is turned and the pit is opened is the first in the last days, for the first will be last. The first battle of Nineveh between Assyria and the threefold union leads to Armageddon. The period of the second Dark Ages begins with the battle of Nineveh and ends with the battle of Nineveh.

នៅក្នុងសមរភូមិអាល់ហ្វានៃនីនីវេ នៅឆ្នាំ 612 មុន គ.ស. ចក្រភពអាស្ស៊ីរីបានឈានដល់ទីបញ្ចប់ ដូចដែលនគរទីប្រាំមួយនៃទំនាយព្រះគម្ពីរបញ្ចប់នៅពេលច្បាប់ថ្ងៃអាទិត្យ។ អ្នកឈ្នះក្នុងសមរភូមិនោះ គឺសហភាពបីភាគរួមមាន បាប៊ីឡូន អេស៊ីព្ទ និងមេឌី។ នៅក្នុងសង្គ្រាមនៃសម័យនោះ ស្តេចយ៉ូស៊ីយ៉ាបានសោយទិវង្គតនៅមេគីដ្ដូ ដូច្នេះហើយបានធ្វើជានិមិត្តរូបទុកជាមុននៃអាម៉ាគេដូន។ នៅក្នុងសមរភូមិអូមេហ្គានៃនីនីវេ នៅឆ្នាំ 627 ឥស្លាមនៃវេទនាទីបីត្រូវបានដោះលែង ខណៈដែលជញ្ជាំងការពារនៅក្នុងរដ្ឋធម្មនុញ្ញត្រូវបានដកចេញ ដូចដែលបានតំណាងទុកជាមុន ដូចដែល Haskell បានកត់សម្គាល់អំពីពែរ្សថា ជា «ជញ្ជាំងរបាំង» នៃការការពារ ដែលត្រូវបានដកចេញដោយការបរាជ័យរបស់ពែរ្ស។ ការសោយទិវង្គតរបស់ស្តេចយ៉ូស៊ីយ៉ានៅមេគីដ្ដូ បញ្ជាក់ថា សមរភូមិនីនីវេលើកទីមួយ គឺជាសមរភូមិទីពីរនៅថ្ងៃចុងក្រោយ។ សមរភូមិនីនីវេចុងក្រោយក្នុងចំណោមពីរនោះ នៅឆ្នាំ 627 នៅពេលដែលសោត្រូវបានបង្វិល ហើយអណ្តូងជ្រៅត្រូវបានបើក គឺជាសមរភូមិទីមួយនៅថ្ងៃចុងក្រោយ ដ្បិតទីមួយនឹងក្លាយជាទីចុងក្រោយ។ សមរភូមិនីនីវេលើកទីមួយ រវាងអាស្ស៊ីរី និងសហភាពបីភាគ នាំទៅដល់អាម៉ាគេដូន។ សម័យកាលនៃយុគងងឹតទីពីរ ចាប់ផ្តើមដោយសមរភូមិនីនីវេ ហើយបញ្ចប់ដោយសមរភូមិនីនីវេ។

The facts of the fifth trumpet which is the first woe of Revelation chapter nine is what the pioneers understood to be the clearest historical witness of any passage in the book of Revelation. Uriah Smith expresses that fact as follows:

Faptele celei de-a cincea trâmbițe, care este primul vai din Apocalipsa, capitolul nouă, sunt ceea ce pionierii au înțeles a fi cea mai clară mărturie istorică dintre toate pasajele din cartea Apocalipsei. Uriah Smith exprimă acest fapt după cum urmează:

> “‘VERSE 1. And the fifth angel sounded, and I saw a star fall from heaven unto the earth: and to him was given the key of the bottomless pit.’

> „Versetul 1. Și al cincilea înger a sunat din trâmbiță, și am văzut o stea căzută din cer pe pământ; și i s-a dat cheia adâncului fără fund.”

> “For an exposition of this trumpet, we shall again draw from the writings of Mr. Keith. This writer truthfully says: ‘There is scarcely so uniform an agreement among interpreters concerning any other part of the Apocalypse as respecting the application of the fifth and sixth trumpets, or the first and second woes, to the Saracens and Turks. It is so obvious that it can scarcely be misunderstood. Instead of a verse or two designating each, the whole of the ninth chapter of the Revelation in equal portions, is occupied with a description of both.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 495.

> „Pentru o expunere a acestei trâmbițe, vom apela din nou la scrierile domnului Keith. Acest autor afirmă pe bună dreptate: «Cu greu se poate găsi o unanimitate atât de constantă între interpreți cu privire la vreo altă parte a Apocalipsei, ca în ceea ce privește aplicarea celei de-a cincea și celei de-a șasea trâmbițe, sau a primului și celui de-al doilea vai, la saracini și la turci. Lucrul acesta este atât de evident, încât cu greu poate fi înțeles greșit. În loc ca una sau două versete să le desemneze pe fiecare, întregul capitol al nouălea din Apocalipsa, în părți egale, este consacrat unei descrieri a amândurora.” Uriah Smith, Daniel și Apocalipsa, 495.

Peter is at Panium with the responsibility to correct the message of the fireballs of Nashville, and it is seen for the first time that the elements of the first woe perfectly align with the elements of the soon-coming Sunday law. The Lion of the tribe of Judah unsealed this understanding in agreement with other lines of prophecy that He had already put in place. The historians will testify to the significance of the surprise attack accomplished by Rome upon the Persians in 627, and when they do so, they noted Heraclius’ maneuvering around and behind Persia in the winter time as a ploy to keep hidden until the time of the attack.

Պետրոսը Պանիումում է՝ Նեշվիլի հրագնդերի պատգամը ուղղելու պատասխանատվությամբ, և առաջին անգամ երևում է, որ առաջին վայի տարրերը կատարելապես համընկնում են շուտով եկելիք Կիրակնօրյա օրենքի տարրերի հետ։ Հուդայի ցեղի Առյուծը բացեց այս ըմբռնումը՝ համաձայն մարգարեության մյուս գծերի, որոնք Նա արդեն իսկ հաստատել էր։ Պատմիչները կվկայեն 627 թվականին Հռոմի կողմից պարսիկների վրա իրականացված անակնկալ հարձակման նշանակության մասին, և երբ նրանք այդպես անեն, կնշեն Հերակլիոսի՝ ձմեռային ժամանակ պարսկանց շուրջ և նրանց թիկունքով կատարված տեղաշարժերը՝ որպես խաբուսիկ հնարք՝ թաքնված մնալու մինչև հարձակման ժամանակը։

Sister White informs us that Rome is simply waiting for “vantage ground,” and then she will strike.

Sora White ne informează că Roma nu face decât să aştepte „teren favorabil”, iar apoi va lovi.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> „Cuvântul lui Dumnezeu a dat avertizare cu privire la primejdia iminentă; dacă aceasta va fi trecută cu vederea, lumea protestantă va afla care sunt în realitate scopurile Romei numai atunci când va fi prea târziu pentru a scăpa din cursă. Ea crește în tăcere în putere. Doctrinele ei își exercită influența în sălile legislative, în biserici și în inimile oamenilor. Își înalță structurile ei semețe și masive, în ale căror ascunzișuri tainice se vor repeta persecuțiile ei de odinioară. Pe furiș și pe neobservate își întărește forțele pentru a-și împlini propriile scopuri atunci când va veni vremea să lovească. Tot ceea ce dorește este un teren avantajos, iar acesta îi este deja oferit. Vom vedea curând și vom simți care este scopul elementului roman. Oricine va crede și va asculta de cuvântul lui Dumnezeu va atrage prin aceasta oprobiu și persecuție.” Tragedia veacurilor, 581.

As with the Emperor Heraclius, the papacy has been moving toward her goal “stealthily and unexpectedly” in fulfillment of Isaiah chapter twenty-three, where the whore of Tyre is forgotten for the history of the sixth kingdom of Bible prophecy. The secret surprise attack of Heraclius is the world forgetting the papacy from 1798 unto the Sunday law. Line upon line the first woe represents the third and last woe. In the first woe a pronouncement is made that also aligns with the history of Islam and the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Ca și în cazul împăratului Heraclius, papalitatea s-a îndreptat spre ținta ei „pe furiș și pe neașteptate”, în împlinirea capitolului douăzeci și trei din Isaia, unde curva din Tir este dată uitării pentru istoria celei de-a șasea împărății a profeției biblice. Atacul surpriză secret al lui Heraclius este faptul că lumea a uitat papalitatea din 1798 până la legea duminicală. Rând peste rând, prima nenorocire o reprezintă pe a treia și ultima nenorocire. În prima nenorocire este făcută o rostire profetică ce se armonizează, de asemenea, cu istoria islamului și cu perioada sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. And to them it was given that they should not kill them, but that they should be tormented five months: and their torment was as the torment of a scorpion, when he striketh a man. And in those days shall men seek death, and shall not find it; and shall desire to die, and death shall flee from them. Revelation 9:4–6.

> Și li s-a poruncit să nu vatăme iarba pământului, nici vreun lucru verde, nici vreun copac, ci numai pe oamenii care nu au sigiliul lui Dumnezeu pe frunțile lor. Și li s-a dat să nu-i omoare, ci să fie chinuiți cinci luni; iar chinul lor era ca chinul unui scorpion, când înțeapă pe un om. Și în zilele acelea oamenii vor căuta moartea și nu o vor găsi; și vor dori să moară, iar moartea va fugi de ei. Apocalipsa 9:4–6.

Before the key is turned at the battle of Nineveh, which is the soon-coming Sunday law the one hundred and forty-four thousand are already sealed. At the Sunday law the destruction of the cities which is initiated with the fireballs of Nashville is represented as a period of “five months,” when warfare rages and the second papal blood bath is initiated in fulfillment of the answer given to the martyrs of the Dark Ages in the fifth seal.

Înainte ca cheia să fie întoarsă în bătălia de la Ninive, care este legea duminicală ce urmează să vină în curând, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt deja sigilați. La legea duminicală, nimicirea cetăților, care este inițiată prin bilele de foc ale Nashville-ului, este reprezentată ca o perioadă de „cinci luni”, când războiul face ravagii și este inițiată a doua baie de sânge papală, în împlinirea răspunsului dat martirilor Evului Mediu în pecetea a cincea.

> And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: And they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, holy and true, dost thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellow servants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled. Revelation 6:9–11.

> Și când a deschis pecetea a cincea, am văzut sub altar sufletele celor ce fuseseră înjunghiați pentru Cuvântul lui Dumnezeu și pentru mărturia pe care o ținuseră. Și ei au strigat cu glas tare, zicând: Până când, Stăpâne, Tu, Cel sfânt și adevărat, nu vei judeca și nu vei răzbuna sângele nostru asupra celor ce locuiesc pe pământ? Și fiecăruia dintre ei i s-a dat o haină albă; și li s-a spus să se odihnească încă puțină vreme, până când vor fi împliniți și împreună-slujitorii lor, și frații lor, care aveau să fie omorâți ca și ei. Apocalipsa 6:9–11.

The martyrs of the Dark Ages are the first group that typify the martyrs of Modern Rome during the Sunday law crisis. Before that crisis arrives the one hundred and forty-four thousand are sealed, and that sealing process began at 9/11 with the arrival of Islam of the third woe, and the sprinkling of the latter rain. When the martyrs of the first Dark Ages asked when the papacy would be judged, they were told there will be a second group of martyrs when the Dark Ages are repeated, which is when the key of the battle of Nineveh is fulfilled at the soon-coming Sunday law. Before the second group of martyrs are made up the one hundred and forty-four thousand are sealed, and the period of the sealing that began on 9/11 is identified in the fifth seal, for the conversation there set forth is found in Revelation chapter six, verses NINE through ELEVEN, thus marking the beginning and ending of the sealing with 9/11. The ending introduces the destruction of Islam as set forth in Revelation NINE, ELEVEN, and those who are sealed will have fulfilled the experience of Daniel represented in Daniel NINE, ELEVEN.

Mucenicii Evului Întunecat sunt primul grup care îi prefigurează pe mucenicii Romei moderne în timpul crizei legii duminicale. Înainte ca acea criză să sosească, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt sigilați, iar acel proces de sigilare a început la 11 septembrie, odată cu venirea islamului celei de-a treia vai și cu stropirea ploii târzii. Când mucenicii primului Ev Întunecat au întrebat când avea să fie judecată papalitatea, li s-a spus că va exista un al doilea grup de mucenici atunci când Evul Întunecat se va repeta, ceea ce are loc atunci când cheia bătăliei de la Ninive se împlinește la legea duminicală care vine curând. Înainte ca al doilea grup de mucenici să fie alcătuit, cei o sută patruzeci și patru de mii sunt sigilați, iar perioada sigilării care a început la 11 septembrie este identificată în pecetea a cincea, căci convorbirea prezentată acolo se găsește în Apocalipsa capitolul șase, versetele NOUĂ până la UNSPREZECE, marcând astfel începutul și sfârșitul sigilării prin 9/11. Sfârșitul introduce nimicirea islamului, așa cum este prezentată în Apocalipsa NOUĂ, UNSPREZECE, iar cei care sunt sigilați vor fi împlinit experiența lui Daniel reprezentată în Daniel NOUĂ, UNSPREZECE.

We will continue these things in the next article.

Vom continua aceste lucruri în articolul următor.

Back to Articles