Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Seventy-Four

Cartea lui Daniel - O sută șaptezeci și patru

Prophetic Insights and Divine Revelations: Understanding Daniel’s Vision and Its Last-Day Implications

Înțelegeri profetice și revelații divine: înțelegerea viziunii lui Daniel și a implicațiilor ei pentru zilele de pe urmă

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

As we address the third proxy war, represented in verses thirteen through fifteen, we will remind ourselves of what has led up to these verses. In chapter ten, Daniel receives his final vision, and in doing so he is identified as understanding both the internal and external prophetic visions. The Hebrew word “dabar,” meaning “word” is translated as “thing.” In chapter nine, when Gabriel came to make Daniel understand the vision of the twenty-three hundred days, the Hebrew word “dabar” was translated as “matter.”

Pe măsură ce abordăm al treilea război prin procură, reprezentat în versetele treisprezece până la cincisprezece, ne vom reaminti ceea ce a condus până la aceste versete. În capitolul zece, Daniel primește viziunea sa finală, iar prin aceasta este identificat ca înțelegând atât viziunile profetice interne, cât și pe cele externe. Cuvântul ebraic „dabar”, care înseamnă „cuvânt”, este tradus prin „lucru”. În capitolul nouă, când Gabriel a venit să-l facă pe Daniel să înțeleagă viziunea celor două mii trei sute de zile, cuvântul ebraic „dabar” a fost tradus prin „chestiune”.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Da, pe când vorbeam eu în rugăciune, iată că omul Gabriel, pe care-l văzusem mai înainte în vedenie, venind în zbor iute, m-a atins pe la vremea jertfei de seară. El m-a înștiințat, a vorbit cu mine și a zis: „Daniele, am venit acum să-ți dau pricepere și înțelegere. La începutul rugăciunilor tale a ieșit porunca, iar eu am venit să ți-o vestesc; căci tu ești preaiubit. De aceea, ia aminte la cuvânt și înțelege vedenia.” Daniel 9:21–23.

When Gabriel told Daniel to “understand the matter, and consider the vision,” the Hebrew word “biyn” was translated as both “understand” and also as “consider.” The word means to mentally separate. Gabriel informed Daniel to make a mental separation between the “dabar” translated as “matter” and the “mareh“, translated as “vision”. In order to understand the interpretation that Gabriel was providing to Daniel concerning the prophecy of twenty-three hundred years, Daniel was to recognize the distinction between the prophetic vision represented as the “matter” and the prophetic “mareh” vision. The “matter”, which is the “dabar,” meaning word, represents the external line of prophecy and the “mareh” vision represents the internal line of prophecy.

Când Gabriel i-a spus lui Daniel să „înțeleagă lucrul și să ia aminte la vedenie”, cuvântul ebraic „biyn” a fost tradus atât prin „a înțelege”, cât și prin „a lua aminte”. Cuvântul înseamnă a separa în minte. Gabriel l-a înștiințat pe Daniel să facă o separare mentală între „dabar”, tradus prin „lucru”, și „mareh”, tradus prin „vedenie”. Pentru a înțelege interpretarea pe care Gabriel i-o dădea lui Daniel cu privire la profeția celor două mii trei sute de ani, Daniel trebuia să recunoască deosebirea dintre vedenia profetică reprezentată ca „lucrul” și vedenia profetică „mareh”. „Lucrul”, care este „dabar”, însemnând cuvânt, reprezintă linia externă a profeției, iar vedenia „mareh” reprezintă linia internă a profeției.

In Daniel chapter ten, the first truth that is revealed to the student of prophecy is that Daniel represents God’s people in the last days who understand both the internal and external lines of prophecy.

În capitolul zece din Daniel, primul adevăr care îi este descoperit studentului profeției este că Daniel reprezintă poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, care înțelege atât liniile interne, cât și pe cele externe ale profeției.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> În al treilea an al lui Cirus, împăratul Persiei, i-a fost descoperit un lucru lui Daniel, al cărui nume se numea Beltșațar; și lucrul era adevărat, dar vremea hotărâtă era îndelungată; și el a înțeles lucrul și a avut pricepere despre vedenie. Daniel 10:1.

The “thing,” is the Hebrew word “dabar,” and the “vision,” is the “mareh” vision. As a prophet, Daniel represents God’s last day people, whose perfect fulfillment is the one hundred and forty-four thousand. The third year of Cyrus places Daniel in the reform line that began at the time of the end in 1989. In “those days,” representing the history of 1989 to the soon coming Sunday law in the United States, Daniel was mourning for three weeks. In the reform line of the one hundred and forty-four thousand, the period of mourning is marking the three and a half days that the two witnesses of Revelation chapter eleven, are dead in the street. The street of that great city of Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified, is also Ezekiel’s valley of dead dry bones.

„Lucrul” este cuvântul ebraic „dabar”, iar „vedenia” este vedenia „mareh”. Ca profet, Daniel reprezintă poporul lui Dumnezeu din zilele de pe urmă, a cărui împlinire desăvârșită este cea a celor o sută patruzeci și patru de mii. Al treilea an al lui Cirus îl așază pe Daniel în linia de reformă care a început la timpul sfârșitului, în 1989. În „acele zile”, reprezentând istoria de la 1989 până la legea duminicală care urmează să vină curând în Statele Unite, Daniel jelea timp de trei săptămâni. În linia de reformă a celor o sută patruzeci și patru de mii, perioada de jale marchează cele trei zile și jumătate în care cei doi martori din Apocalipsa, capitolul unsprezece, sunt morți în uliță. Ulița acelei cetăți mari, a Sodomei și a Egiptului, unde a fost răstignit și Domnul nostru, este și valea lui Ezechiel a oaselor uscate și moarte.

In chapter ten, Daniel is transformed into the image of Christ, and touched three times in advance of Gabriel interpreting the vision which Daniel saw. The vision produced a separation of two classes of worshippers. The everlasting gospel always produces two classes of worshippers. Daniel represented the class of worshippers represented as the one hundred and forty-four thousand, in contrast with the class that fled in fear from the vision.

În capitolul zece, Daniel este transformat după chipul lui Hristos și este atins de trei ori înainte ca Gabriel să tâlcuiască vedenia pe care Daniel a văzut-o. Vedenia a produs o separare a două clase de închinători. Evanghelia veșnică produce întotdeauna două clase de închinători. Daniel a reprezentat clasa de închinători înfățișată ca cei o sută patruzeci și patru de mii, în contrast cu clasa care a fugit înspăimântată dinaintea vedeniei.

Prior to chapter ten Gabriel came three times to Daniel to interpret a vision. He interpreted the visions of chapters seven and eight, which illustrated the kingdoms of Bible prophecy in both their political manifestation (chapter seven), and their religious manifestation (chapter eight). Then in chapter nine Gabriel interpreted the twenty-three-hundred-year prophecy. Gabriel arrives in chapter ten to finish the interpretation that was left incomplete in chapter nine, and to provide Daniel with the interpretation of the vision which produced the two classes of worshippers. Gabriel first provides Daniel with a general overview of the vision in verse fourteen.

Înainte de capitolul zece, Gabriel a venit de trei ori la Daniel pentru a-i tâlcui o vedenie. El a tâlcuit vedeniile din capitolele șapte și opt, care au ilustrat împărățiile profeției biblice atât în manifestarea lor politică (capitolul șapte), cât și în manifestarea lor religioasă (capitolul opt). Apoi, în capitolul nouă, Gabriel a tâlcuit profeția celor două mii trei sute de ani. Gabriel sosește în capitolul zece pentru a încheia tâlcuirea care a rămas necompletă în capitolul nouă și pentru a-i oferi lui Daniel tâlcuirea viziunii care a produs cele două clase de închinători. Gabriel îi oferă mai întâi lui Daniel, în versetul paisprezece, o privire generală asupra viziunii.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Și acum am venit să-ți fac să înțelegi ce se va întâmpla poporului tău în zilele de pe urmă; căci vedenia este încă pentru multe zile. Daniel 10:14.

The vision of Christ, which produced two classes of worshippers, represents what shall befall God’s people in the last days. The interpretation of chapters seven and eight was an interpretation of the history represented by the rise and fall of the kingdoms of Bible prophecy, as illustrated by beasts of prey and sanctuary animals respectively. The interpretation of chapter nine, was a detailed breakdown of the different prophetic periods represented within the prophecy of twenty-three hundred years. Somehow the vision of the glorified Christ in chapter ten represented what shall befall God’s people in the last days. Before Gabriel begins with the detailed outline of history, which is the interpretation of the vision of the glorified Christ, he reminds Daniel that he has already told Daniel what the interpretation represents.

Vederea lui Hristos, care a produs două categorii de închinători, reprezintă ceea ce va veni asupra poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Interpretarea capitolelor șapte și opt a fost o interpretare a istoriei reprezentate prin ridicarea și căderea împărățiilor profeției biblice, ilustrate, respectiv, prin fiare de pradă și animale ale sanctuarului. Interpretarea capitolului nouă a fost o analiză detaliată a diferitelor perioade profetice reprezentate în cadrul profeției celor două mii trei sute de ani. Într-un fel, vederea lui Hristos glorificat din capitolul zece reprezenta ceea ce va veni asupra poporului lui Dumnezeu în zilele de pe urmă. Înainte ca Gabriel să înceapă prezentarea detaliată a istoriei, care este interpretarea vederii lui Hristos glorificat, el îi amintește lui Daniel că i-a spus deja ce reprezintă interpretarea.

> Then said he, Knowest thou wherefore I come unto thee? and now will I return to fight with the prince of Persia: and when I am gone forth, lo, the prince of Grecia shall come. Daniel 10:20.

> Apoi el a zis: „Ştii pentru ce am venit la tine? Şi acum mă voi întoarce să mă lupt cu căpetenia Persiei; iar când voi pleca, iată că va veni căpetenia Greciei.” Daniel 10:20.

Gabriel reminds Daniel that he had told Daniel in verse fourteen, that he had come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, and he expected Daniel to place the following presentation of prophetic history in that context. Daniel had been seeking a specific understanding from the first day in which he began to mourn.

Гавриил напоминает Даниилу, что в четырнадцатом стихе он сказал ему, что пришёл, чтобы дать Даниилу разумение того, что постигнет народ Божий в последние дни; и он ожидал, что Даниил будет воспринимать нижеследующее изложение пророческой истории в этом контексте. Даниил искал определённого понимания с первого дня, когда начал скорбеть.

> Then said he unto me, Fear not, Daniel: for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words. But the prince of the kingdom of Persia withstood me one and twenty days: but, lo, Michael, one of the chief princes, came to help me; and I remained there with the kings of Persia. Daniel 10:12, 13.

> Apoi mi-a zis: „Nu te teme, Daniele, căci din cea dintâi zi în care ți-ai pus inima să înțelegi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost auzite, și eu am venit din pricina cuvintelor tale. Dar căpetenia împărăției Persiei mi-a stat împotrivă douăzeci și una de zile; însă, iată, Mihail, una dintre căpeteniile cele mai de seamă, a venit să-mi ajute; și am rămas acolo, la împărații Persiei.” Daniel 10:12, 13.

After Daniel’s three weeks of mourning, he saw the vision of Christ, that prophetically aligned with the vision of Christ that John in Patmos had witnessed.

După cele trei săptămâni de jale ale lui Daniel, el a văzut vedenia lui Hristos, care se alinia în mod profetic cu vedenia lui Hristos pe care Ioan în Patmos o văzuse.

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.

> „Nije se pojavio niko manji od samoga Sina Božjeg Danilu. Ovaj opis sličan je onome koji je dat Jovanu kada mu se Hristos otkrio na ostrvu Patmos. Naš Gospod sada dolazi s drugim nebeskim vesnikom da pouči Danila o onome što će se zbiti u poslednjim danima. Ovo znanje dato je Danilu i nadahnućem zapisano za nas na koje su došli svršeci sveta.“

> “The great truths revealed by the world’s Redeemer are for those who search for truth as for hid treasures. Daniel was an aged man. His life had been passed amid the fascinations of a heathen court, his mind cumbered with the affairs of a great empire; yet he turns aside from all these to afflict his soul before God, and seek a knowledge of the purposes of the Most High. And in response to his supplications, light from the heavenly courts was communicated for those who should live in the latter days. With what earnestness, then, should we seek God, that he may open our understanding to comprehend the truths brought to us from Heaven.

> „Marele adevăruri descoperite de Răscumpărătorul lumii sunt pentru aceia care caută adevărul ca pe niște comori ascunse. Daniel era un om în vârstă. Viața lui se scursese în mijlocul fascinațiilor unei curți păgâne, mintea lui fiind împovărată de treburile unui mare imperiu; și totuși el se abate de la toate acestea pentru a-și smeri sufletul înaintea lui Dumnezeu și a căuta cunoașterea planurilor Celui Preaînalt. Iar, ca răspuns la rugăciunile lui stăruitoare, lumină din curțile cerești a fost transmisă pentru aceia care aveau să trăiască în zilele de pe urmă. Cu câtă stăruință, așadar, ar trebui să-L căutăm pe Dumnezeu, ca El să ne deschidă înțelegerea spre a cuprinde adevărurile aduse nouă din Cer.”

> “‘And I Daniel alone saw the vision; for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves…. And there remained no strength in me; for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength.’ Such will be the experience of every one who is truly sanctified. The clearer their views of the greatness, glory, and perfection of Christ, the more vividly will they see their own weakness and imperfection. They will have no disposition to claim a sinless character; that which has appeared right and comely in themselves will, in contrast with Christ’s purity and glory, appear only as unworthy and corruptible. It is when men are separated from God, when they have very indistinct views of Christ, that they say, ‘I am sinless; I am sanctified.’

> „«Și numai eu, Daniel, am văzut vedenia; iar oamenii care erau cu mine n-au văzut vedenia; dar i-a apucat o mare cutremurare, astfel încât au fugit să se ascundă…. Și nu a mai rămas putere în mine; căci frumusețea feței mele s-a prefăcut în mine în stricăciune și n-am mai păstrat nicio putere.» Aceasta va fi experiența fiecăruia care este cu adevărat sfințit. Cu cât vederile lor asupra măreției, slavei și desăvârșirii lui Hristos vor fi mai clare, cu atât mai viu își vor vedea propria slăbiciune și imperfecțiune. Ei nu vor avea nicio înclinație să-și revendice un caracter fără păcat; ceea ce li s-a părut drept și frumos în ei înșiși va apărea, în contrast cu curăția și slava lui Hristos, numai ca nevrednic și supus stricăciunii. Atunci când oamenii sunt despărțiți de Dumnezeu, când au vederi foarte neclare despre Hristos, atunci spun: „Sunt fără păcat; sunt sfințit.”»

> “Gabriel then appeared to the prophet, and thus addressed him; ‘O Daniel, a man greatly beloved, understand the words that I speak unto thee, and stand upright; for unto thee am I now sent. And when he had spoken this word unto me, I stood trembling. Then said he unto me, Fear not, Daniel; for from the first day that thou didst set thine heart to understand, and to chasten thyself before thy God, thy words were heard, and I am come for thy words.’

> „Atunci Gabriel i s-a arătat prorocului și i-a vorbit astfel: «Daniele, om preaiubit, înțelege cuvintele pe care ți le spun și stai drept în picioare; căci acum sunt trimis la tine.» Și, când mi-a rostit cuvântul acesta, am stat în picioare tremurând. Apoi mi-a zis: «Nu te teme, Daniele, căci din cea dintâi zi în care ți-ai pus inima să înțelegi și să te smerești înaintea Dumnezeului tău, cuvintele tale au fost auzite, iar eu am venit din pricina cuvintelor tale.»”

> “What great honor was shown to Daniel by the Majesty of Heaven! He comforts his trembling servant, and assures him that his prayer was heard in Heaven, and that in answer to that fervent petition, the angel Gabriel was sent to affect the heart of the Persian king. The monarch had resisted the impressions of the Spirit of God during the three weeks while Daniel was fasting and praying, but Heaven’s Prince, the archangel, Michael, was sent to turn the heart of the stubborn king to take some decided action to answer the prayer of Daniel.

> „Ce mare onoare i-a fost arătată lui Daniel de către Maiestatea cerului! El își mângâie slujitorul tremurând și îl asigură că rugăciunea lui a fost auzită în cer și că, drept răspuns la acea cerere fierbinte, îngerul Gabriel a fost trimis să influențeze inima împăratului Persiei. Monarhul se împotrivise impresiilor Duhului lui Dumnezeu în timpul celor trei săptămâni cât Daniel postise și se rugase, dar Prințul cerului, arhanghelul Mihail, a fost trimis să întoarcă inima împăratului încăpățânat spre a întreprinde o acțiune hotărâtă pentru a răspunde rugăciunii lui Daniel.

> “‘And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips…. And said, O man greatly beloved, fear not: peace be unto thee; be strong, yea, be strong. And when he had spoken unto me, I was strengthened, and said, Let my lord speak; for thou hast strengthened me.’ So great was the divine glory revealed to Daniel that he could not endure the sight. Then the messenger of Heaven veiled the brightness of his presence and appeared to the prophet as ‘one like the similitude of the sons of men.’ By his divine power he strengthened this man of integrity and of faith, to hear the message sent to him from God.

> „‘Atunci când mi-a rostit asemenea cuvinte, mi-am plecat fața spre pământ și am rămas mut. Și iată că unul care avea înfățișarea fiilor oamenilor mi-a atins buzele…. Și a zis: Om preaiubit, nu te teme; pace ție! Fii tare, da, fii tare! Și când mi-a vorbit, am fost întărit și am zis: Să vorbească domnul meu, căci m-ai întărit.’ Atât de mare era slava dumnezeiască descoperită lui Daniel, încât el nu putea îndura priveliștea. Atunci solul Cerului a acoperit strălucirea prezenței sale și i S-a arătat profetului ca „unul care avea înfățișarea fiilor oamenilor”. Prin puterea Sa dumnezeiască, El l-a întărit pe acest om al integrității și al credinței, ca să audă solia trimisă lui de la Dumnezeu.

> “Daniel was a devoted servant of the Most High. His long life was filled up with noble deeds of service for his Master. His purity of character, and unwavering fidelity, are equaled only by his humility of heart and his contrition before God. We repeat, The life of Daniel is an inspired illustration of true sanctification.” Review and Herald, February 8, 1881.

> „Daniel a fost un slujitor devotat al Celui Preaînalt. Viața sa lungă a fost plină de fapte nobile de slujire pentru Stăpânul său. Curăția caracterului său și statornicia sa neclintită în credincioșie sunt egalate numai de smerenia inimii sale și de căința sa înaintea lui Dumnezeu. Repetăm: viața lui Daniel este o ilustrare inspirată a adevăratei sfințiri.” Review and Herald, 8 februarie 1881.

Daniel’s experience in chapter ten, represents God’s people in the last days, who as Daniel and John, understand the Revelation of Jesus Christ. The key to placing Daniel into the prophetic history where his experience is located is based upon the fact that he was in mourning, and that Michael was sent at the conclusion of the twenty-one days. In the first verse, Daniel records that he had understanding of both the internal and external visions of prophecy. Prior to the twenty-one days Daniel had an incomplete understanding of the two visions, but with the interpretation of Gabriel, Daniel fully grasps the “thing” and the “vision” as different revelations.

अध्याय दस में दानिय्येल का अनुभव अंतिम दिनों में परमेश्वर की उस प्रजा का प्रतिनिधित्व करता है, जो दानिय्येल और यूहन्ना के समान यीशु मसीह के प्रकाशन को समझती है। दानिय्येल को उस भविष्यद्वाणीगत इतिहास में स्थापित करने की कुंजी, जहाँ उसका यह अनुभव स्थित है, इस तथ्य पर आधारित है कि वह शोक कर रहा था, और इक्कीस दिनों के अंत में मीखाएल भेजा गया। प्रथम पद में दानिय्येल अभिलेख करता है कि उसे भविष्यद्वाणी के आंतरिक और बाह्य दोनों दर्शनों की समझ थी। इक्कीस दिनों से पूर्व दानिय्येल को उन दोनों दर्शनों की अपूर्ण समझ थी, परन्तु गब्रिएल की व्याख्या के साथ दानिय्येल “वस्तु” और “दर्शन” को भिन्न-भिन्न प्रकाशनों के रूप में पूर्णतः ग्रहण कर लेता है।

> “As the time approached for the close of the seventy years’ captivity, Daniel’s mind became greatly exercised upon the prophecies of Jeremiah. He saw that the time was at hand when God would give his chosen people another trial; and with fasting, humiliation, and prayer, he importuned the God of Heaven in behalf of Israel, in these words: ‘O Lord, the great and dreadful God, keeping the covenant and mercy to them that love him, and to them that keep his commandments’; we have sinned, and have committed iniquity, and have done wickedly, and have rebelled, even by departing from thy precepts and from thy judgments; neither have we hearkened unto thy servants the prophets, which spake in thy name to our kings, our princes, and our fathers, and to all the people of the land.’

> „Când se apropia vremea încheierii celor șaptezeci de ani de robie, mintea lui Daniel a fost profund preocupată de profețiile lui Ieremia. El a văzut că sosise timpul când Dumnezeu urma să-i mai acorde poporului Său ales încă o încercare; și, cu post, smerire și rugăciune, a stăruit înaintea Dumnezeului cerului în favoarea lui Israel, prin aceste cuvinte: «Doamne, Dumnezeule mare și înfricoșat, care păzești legământul și îndurarea față de cei ce Te iubesc și față de cei ce păzesc poruncile Tale»; noi am păcătuit, am săvârșit nelegiuire, am lucrat cu răutate și ne-am răzvrătit, abătându-ne de la poruncile Tale și de la judecățile Tale; n-am ascultat nici de robii Tăi, prorocii, care au vorbit în Numele Tău către împărații noștri, către căpeteniile noastre, către părinții noștri și către tot poporul țării.”

> “Notice these words. Daniel does not proclaim his own fidelity before the Lord. Instead of claiming to be pure and holy, he identifies himself with the really sinful of Israel. The wisdom which God imparted to him was as far superior to the wisdom of the wise men of the world as the light of the sun shining in the heavens at noonday is brighter than the feeblest star. Yet ponder the prayer from the lips of this man so highly favored of Heaven. With deep humiliation, with tears, and with rending of heart, he pleads for himself and for his people. He lays his soul open before God, confessing his own vileness, and acknowledging the Lord’s greatness and majesty.

> „Observați aceste cuvinte. Daniel nu își proclamă propria credincioșie înaintea Domnului. În loc să pretindă că este curat și sfânt, el se identifică pe sine cu cei cu adevărat păcătoși din Israel. Înțelepciunea pe care Dumnezeu i-a împărtășit-o era cu mult mai presus de înțelepciunea înțelepților lumii, așa cum lumina soarelui care strălucește pe cer la amiază este mai puternică decât cea mai palidă stea. Totuși, cugetați la rugăciunea de pe buzele acestui om atât de mult favorizat de Cer. Cu adâncă umilire, cu lacrimi și cu sfâșiere a inimii, el mijlocește pentru sine și pentru poporul său. Își deschide sufletul înaintea lui Dumnezeu, mărturisindu-și propria nevrednicie și recunoscând măreția și maiestatea Domnului.”

> “What earnestness and fervor characterize his supplications! He is coming nearer and nearer to God. The hand of faith is reached upward to grasp the never-failing promises of the Most High. His soul is wrestling in agony. And he has the evidence that his prayer is heard. He feels that victory is his. If we as a people would pray as Daniel prayed, and wrestle as he wrestled, humbling our souls before God, we should realize as marked answers to our petitions as were granted to Daniel. Hear how he presses his case at the court of Heaven:

> „Câtă sinceritate și câtă ardoare îi caracterizează rugăciunile! El se apropie tot mai mult de Dumnezeu. Mâna credinței se întinde în sus pentru a apuca făgăduințele neclintite ale Celui Preaînalt. Sufletul său se luptă în agonie. Și are dovada că rugăciunea sa este auzită. El simte că biruința este a lui. Dacă noi, ca popor, ne-am ruga așa cum s-a rugat Daniel și ne-am lupta așa cum s-a luptat el, smerindu-ne sufletele înaintea lui Dumnezeu, am vedea răspunsuri la cererile noastre tot atât de evidente cum i-au fost date lui Daniel. Ascultați cum își susține cauza înaintea curții Cerului:

> “‘O my God, incline thine ear, and hear; open thine eyes, and behold our desolations, and the city which is called by thy name; for we do not present our supplications before thee for our righteousnesses, but for thy great mercies. O Lord, hear; O Lord, forgive; O Lord, hearken and do; defer not, for thine own sake, O my God; for thy city and thy people are called by thy name. And whilst I was speaking and praying, and confessing my sin and the sin of my people, … even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation.’

> „«Dumnezeul meu, pleacă-Ți urechea și ascultă; deschide-Ți ochii și privește pustiirile noastre și cetatea peste care este chemat Numele Tău; căci nu pentru dreptățile noastre Îți aducem înainte rugăciunile noastre, ci pentru îndurările Tale cele mari. Doamne, ascultă; Doamne, iartă; Doamne, ia aminte și lucrează; nu zăbovi, pentru Tine Însuți, Dumnezeul meu; căci peste cetatea Ta și peste poporul Tău este chemat Numele Tău. Și pe când vorbeam eu, mă rugam și îmi mărturiseam păcatul meu și păcatul poporului meu, … omul Gabriel, pe care îl văzusem în vedenie la început, venind în zbor iute, m-a atins cam pe vremea jertfei de seară.»”

> “As Daniel’s prayer is going forth, the angel Gabriel comes sweeping down from the heavenly courts, to tell him that his petitions are heard and answered. This mighty angel has been commissioned to give him skill and understanding,—to open before him the mysteries of future ages. Thus, while earnestly seeking to know and understand the truth, Daniel was brought into communion with Heaven’s delegated messenger.

> „Pe măsură ce rugăciunea lui Daniel se înălța, îngerul Gabriel a venit în zbor din curțile cerești, ca să-i spună că cererile lui au fost auzite și ascultate. Acest înger puternic fusese însărcinat să-i dea pricepere și înțelegere, — să-i descopere tainele veacurilor viitoare. Astfel, în timp ce căuta cu stăruință să cunoască și să înțeleagă adevărul, Daniel a fost adus în comuniune cu solul delegat al Cerului.

> “The man of God was praying, not for a flight of happy feeling, but for a knowledge of the divine will. And he desired this knowledge, not merely for himself, but for his people. His great burden was for Israel, who were not, in the strictest sense, keeping the law of God. He acknowledges that all their misfortunes have come upon them in consequence of their transgressions of that holy law. He says, ‘We have sinned, we have done wickedly…. Because for our sins and for the iniquities of our fathers, Jerusalem and thy people are become a reproach to all that are about us.’ They had lost their peculiar, holy character as God’s chosen people. ‘Now therefore, O our God, hear the prayer of thy servant, and his supplications, and cause thy face to shine upon thy sanctuary that is desolate.’ Daniel’s heart turns with intense longing to the desolate sanctuary of God. He knows that its prosperity can be restored only as Israel shall repent of their transgressions of God’s law, and become humble, and faithful, and obedient.

> „Omul lui Dumnezeu se ruga nu pentru un avânt al unor simțăminte fericite, ci pentru cunoașterea voii divine. Și dorea această cunoaștere nu numai pentru sine, ci și pentru poporul său. Marea lui povară era pentru Israel, care nu păzea, în sensul cel mai strict, Legea lui Dumnezeu. El recunoaște că toate nenorocirile lor au venit asupra lor ca urmare a călcărilor acelei Legi sfinte. El spune: «Noi am păcătuit, am făcut nelegiuire…. Din pricina păcatelor noastre și a nelegiuirilor părinților noștri, Ierusalimul și poporul Tău au ajuns de ocară pentru toți cei din jurul nostru.» Ei își pierduseră caracterul lor deosebit, sfânt, ca popor ales al lui Dumnezeu. «Acum dar, Dumnezeul nostru, ascultă rugăciunea robului Tău și cererile lui și fă să lumineze fața Ta peste sfântul Tău locaș pustiit.» Inima lui Daniel se întoarce cu dorință arzătoare spre sanctuarul pustiit al lui Dumnezeu. El știe că propășirea lui poate fi restaurată numai atunci când Israel se va pocăi de călcările Legii lui Dumnezeu și va deveni smerit, credincios și ascultător.”

> “In answer to his petition, Daniel received not only the light and truth which he and his people most needed, but a view of the great events of the future, even to the advent of the world’s Redeemer. Those who claim to be sanctified, while they have no desire to search the Scriptures, or to wrestle with God in prayer for a clearer understanding of Bible truth, know not what true sanctification is.

> „Ca răspuns la cererea sa, Daniel a primit nu numai lumina și adevărul de care el și poporul său aveau cea mai mare nevoie, ci și o privire asupra marilor evenimente ale viitorului, până la venirea Răscumpărătorului lumii. Cei care pretind că sunt sfințiți, în timp ce nu au nicio dorință să cerceteze Scripturile sau să se lupte cu Dumnezeu în rugăciune pentru o înțelegere mai clară a adevărului biblic, nu știu ce este adevărata sfințire.״

> “All who believe with the heart the word of God will hunger and thirst for a knowledge of his will. God is the author of truth. He enlightens the darkened understanding, and gives to the human mind power to grasp and comprehend the truths which he has revealed.

> “Cei ce cred din inimă Cuvântul lui Dumnezeu vor flămânzi și vor înseta după cunoașterea voii Sale. Dumnezeu este autorul adevărului. El luminează înțelegerea întunecată și dă minții omenești puterea de a cuprinde și de a înțelege adevărurile pe care El le-a descoperit.

> “Daniel talked with God. Heaven was opened before him. But the high honors granted him were the result of humiliation and earnest seeking. He did not think, as do many at the present day, that it is no matter what we believe, if we are only honest, and love Jesus. True love for Jesus will lead to the most close and earnest inquiry as to what is truth. Christ prayed that his disciples might be sanctified through the truth. He who is too indolent to make anxious, prayerful search for truth, will be left to receive errors which shall prove the ruin of his soul.

> „Daniel a vorbit cu Dumnezeu. Cerul i s-a deschis înainte. Dar înaltele onoruri care i-au fost acordate au fost rezultatul umilirii și al căutării stăruitoare. El nu socotea, așa cum fac mulți în vremea de față, că nu are importanță ce credem, dacă suntem doar sinceri și Îl iubim pe Isus. Adevărata iubire pentru Isus va conduce la cea mai atentă și stăruitoare cercetare cu privire la ceea ce este adevărul. Hristos S-a rugat ca ucenicii Săi să fie sfințiți prin adevăr. Acela care este prea nepăsător ca să facă o cercetare neliniștită și plină de rugăciune după adevăr va fi lăsat să primească rătăciri care se vor dovedi spre ruinarea sufletului său.

> “At the time of Gabriel’s visit, the prophet Daniel was unable to receive further instruction; but a few years afterward, desiring to know more of subjects not yet fully explained, he again set himself to seek light and wisdom from God. ‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all…. Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in color to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude.’

> „În vremea vizitei lui Gabriel, profetul Daniel nu a fost în stare să primească instrucțiuni suplimentare; dar, câțiva ani mai târziu, dorind să cunoască mai mult despre subiecte care nu fuseseră încă pe deplin explicate, s-a pus din nou să caute lumină și înțelepciune de la Dumnezeu. «În zilele acelea eu, Daniel, am fost în jale trei săptămâni întregi. N-am mâncat pâine aleasă, nici carne și nici vin n-au intrat în gura mea și nu m-am uns deloc…. Apoi mi-am ridicat ochii și m-am uitat, și iată că era un om îmbrăcat în in, având mijlocul încins cu aur curat din Ufaz. Trupul lui era ca hrisolitul, fața lui era ca înfățișarea fulgerului, ochii lui erau ca niște făclii de foc, brațele și picioarele lui erau ca strălucirea aramei lustruite, iar glasul cuvintelor lui era ca vuietul unei mari mulțimi.»”

> “No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. Our Lord now comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days. This knowledge was given to Daniel and recorded by inspiration for us upon whom the ends of the world are come.” Review and Herald, February 8, 1881.

> „Nici o persoană mai prejos decât Fiul lui Dumnezeu i S-a arătat lui Daniel. Această descriere este asemănătoare cu aceea dată de Ioan atunci când Hristos i S-a descoperit pe insula Patmos. Domnul nostru vine acum împreună cu un alt sol ceresc pentru a-l învăța pe Daniel ce avea să se întâmple în zilele de pe urmă. Această cunoaștere i-a fost dată lui Daniel și a fost consemnată prin inspirație pentru noi, peste care au venit sfârșiturile veacurilor.” Review and Herald, 8 februarie 1881.

The interpretation that Gabriel, “heaven’s delegated messenger,” was bringing to Daniel was the completion of the interpretation he had begun to provide to Daniel in chapter nine. The methodology of “line upon line,” requires that we align the interpretation and associated circumstances of both chapters nine and ten, together in order to rightly divide the prophetic illustration. It is in this interpretation that the visions of the Ulai and Hiddekel rivers join.

Tafsiri ambayo Gabrieli, “mjumbe wa mbinguni aliyekabidhiwa,” alikuwa akimletea Danieli ilikuwa ni ukamilisho wa tafsiri ambayo alikuwa ameanza kumpa Danieli katika sura ya tisa. Mbinu ya “mstari juu ya mstari” inahitaji kwamba tuwianishe tafsiri na mazingira yanayohusiana ya sura ya tisa na ya kumi, pamoja, ili kuligawa sawasawa kielelezo cha unabii. Ni katika tafsiri hii ndipo maono ya mito ya Ulai na Hiddekel yanaungana.

Daniel had understood from the books of Jeremiah and Moses that the deliverance of God’s people was at hand. In so doing, Daniel represents God’s people of the last days that understand that the final deliverance of God’s people is at hand. Those last-day people will recognize that they have been spiritually scattered, as represented by Daniel who had been scattered into the slavery of the seventy years captivity in Babylon. They will then understand that they, as Daniel, must manifest the response to their scattered condition that agrees with the remedy represented by the “seven times,” of Leviticus chapter twenty-six.

Daniyel yari yarasobanukiwe, abikuye mu bitabo bya Yeremiya na Mose, ko gukizwa kw’ubwoko bw’Imana kwari kwegereje. Muri ubwo buryo, Daniyel ahagarariye ubwoko bw’Imana bwo mu minsi ya nyuma busobanukiwe ko gukizwa kwa nyuma kw’ubwoko bw’Imana kwegereje. Abo bantu bo mu minsi ya nyuma bazamenya ko batatanyirijwe mu buryo bw’umwuka, nk’uko byashushanyijwe na Daniyel wari waratatanyirijwe mu bucakara bw’imyaka mirongo irindwi y’ubunyage i Babuloni. Hanyuma bazasobanukirwa ko bo, kimwe na Daniyel, bagomba kugaragaza igisubizo ku mimerere yabo yo gutatanywa gihuje n’umuti ushushanywa n’“inshuro ndwi” zo mu gice cya makumyabiri na gatandatu cya Lewi.

When the experience of humility represented by Daniel, that is demanded by the remedy set forth in Leviticus twenty-six, is manifested in the last days, God’s last-day people will have been mourning for a specific period of time. That period of time concludes when Michael the archangel descends.

Mugihe ubunararibonye bwo kwicisha bugufi bugereranywa na Daniyeli, busabwa n’umuti watanzwe mu Balewi makumyabiri na gatandatu, bugaragajwe mu minsi y’imperuka, ubwoko bw’Imana bwo mu minsi y’imperuka buzaba bumaze igihe runaka mu cyunamo. Icyo gihe kirasozwa igihe Mikayeli marayika mukuru amanutse.

We will continue this study in the next article.

Vom continua acest studiu în articolul următor.

> And ye shall perish among the heathen, and the land of your enemies shall eat you up. And they that are left of you shall pine away in their iniquity in your enemies’ lands; and also in the iniquities of their fathers shall they pine away with them. If they shall confess their iniquity, and the iniquity of their fathers, with their trespass which they trespassed against me, and that also they have walked contrary unto me; And that I also have walked contrary unto them, and have brought them into the land of their enemies; if then their uncircumcised hearts be humbled, and they then accept of the punishment of their iniquity: Then will I remember my covenant with Jacob, and also my covenant with Isaac, and also my covenant with Abraham will I remember; and I will remember the land. The land also shall be left of them, and shall enjoy her sabbaths, while she lieth desolate without them: and they shall accept of the punishment of their iniquity: because, even because they despised my judgments, and because their soul abhorred my statutes. And yet for all that, when they be in the land of their enemies, I will not cast them away, neither will I abhor them, to destroy them utterly, and to break my covenant with them: for I am the Lord their God. But I will for their sakes remember the covenant of their ancestors, whom I brought forth out of the land of Egypt in the sight of the heathen, that I might be their God: I am the Lord. Leviticus 26:38–45.

> A veți pieri printre neamuri, și țara vrăjmașilor voștri vă va mistui. Iar aceia dintre voi care vor mai rămâne se vor topi în nelegiuirea lor, în țările vrăjmașilor voștri; și, de asemenea, se vor topi împreună cu ei în nelegiuirile părinților lor. Dacă își vor mărturisi nelegiuirea lor și nelegiuirea părinților lor, cu fărădelegea prin care au păcătuit împotriva Mea, și că au umblat împotriva Mea; și că și Eu am umblat împotriva lor și i-am adus în țara vrăjmașilor lor; dacă atunci inimile lor netăiate împrejur se vor smeri și vor primi pedeapsa nelegiuirii lor: atunci Îmi voi aduce aminte de legământul Meu cu Iacov, și de legământul Meu cu Isaac, și de legământul Meu cu Avraam Îmi voi aduce aminte; și Îmi voi aduce aminte de țară. Țara va fi și ea părăsită de ei și își va avea sabatele ei, cât va zăcea pustie fără ei; iar ei vor primi pedeapsa nelegiuirii lor, pentru că, da, pentru că au nesocotit judecățile Mele și sufletul lor a urât rânduielile Mele. Și totuși, pentru toate acestea, când vor fi în țara vrăjmașilor lor, nu-i voi lepăda și nu-i voi urî, ca să-i nimicesc de tot și să-Mi rup legământul cu ei, căci Eu sunt Domnul Dumnezeul lor. Ci, de dragul lor, Îmi voi aduce aminte de legământul strămoșilor lor, pe care i-am scos din țara Egiptului înaintea ochilor neamurilor, ca să le fiu Dumnezeu: Eu sunt Domnul. Leviticul 26:38–45.

Back to Articles