Article

# The Book of Daniel - Number Fifty

Cartea lui Daniel – Numărul cincizeci

Unlocking the Prophetic Mysteries of Daniel 8: Palmoni’s Revelation

Descoperirea tainelor profetice din Daniel 8: revelația lui Palmoni

Author

Jeff Pippenger

Published

January 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Daniel chapter eight, Daniel is given a vision of the kingdoms of Bible prophecy, and thereafter he hears a heavenly dialogue represented by a question and an answer.

În capitolul opt din Daniel, lui Daniel i se dă o viziune a împărățiilor profeției biblice, iar după aceea el aude un dialog ceresc, redat printr-o întrebare și un răspuns.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Apoi am auzit pe un sfânt vorbind; și un alt sfânt a zis către acel sfânt care vorbea: „Până când va ține vedenia despre jertfa necurmată și despre nelegiuirea pustiirii, care dau atât sfântul locaș, cât și oștirea, să fie călcate în picioare?” Și el mi-a zis: „Până la două mii trei sute de zile; apoi sfântul locaș va fi curățit.” Daniel 8:13, 14.

The first twelve verses represent the vision, and verses thirteen and fourteen identify another vision. As with the two different Hebrew words that are both translated as “take away,” and the two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary,” in Daniel chapter eight there are also two different Hebrew words, that are both translated as “vision.”

Primele douăsprezece versete reprezintă vedenia, iar versetele treisprezece și paisprezece identifică o altă vedenie. Așa cum, în capitolul opt din Daniel, există două cuvinte ebraice diferite, amândouă traduse prin „a îndepărta”, și două cuvinte ebraice diferite, amândouă traduse prin „sanctuar”, tot astfel există și două cuvinte ebraice diferite, amândouă traduse prin „vedenie”.

When it comes to the two words translated as “take away,” the theologians of Adventism argue that the words should both be understood to mean “remove.” When it comes to the two words translated as “sanctuary,” the theologians of Adventism argue that the words should both be understood to mean “God’s sanctuary”, and when it comes to the two words translated as “vision,” the theologians of Adventism, once again, gloss over the distinctions between the two words. The distinction was important enough to Daniel, that he purposely used two very different Hebrew words, so we should identify and uphold the distinction. The word “vision,” in verse thirteen is the Hebrew word “chazon,” and it means a dream, revelation, or oracle—a vision.

Când este vorba despre cele două cuvinte traduse prin „a îndepărta”, teologii adventismului susțin că ambele cuvinte trebuie înțelese cu sensul de „a înlătura”. Când este vorba despre cele două cuvinte traduse prin „sanctuar”, teologii adventismului susțin că ambele cuvinte trebuie înțelese cu sensul de „sanctuarul lui Dumnezeu”, iar când este vorba despre cele două cuvinte traduse prin „viziune”, teologii adventismului, din nou, trec cu vederea deosebirile dintre cele două cuvinte. Deosebirea a fost suficient de importantă pentru Daniel, încât el a folosit în mod intenționat două cuvinte ebraice foarte diferite, astfel că noi ar trebui să identificăm și să menținem această deosebire. Cuvântul „viziune”, din versetul treisprezece, este cuvântul ebraic „chazon” și înseamnă un vis, o revelație sau un oracol — o viziune.

The word “vision,” occurs ten times in Daniel chapter eight, but it represents two different Hebrew words. “Chazon,” that is located in verse thirteen, is also found in verse one, then twice in verse two, of course verse thirteen, and one time in verses fifteen, seventeen and twenty-six. Seven of the ten times the word “vision” occurs in Daniel chapter eight, it is the word “chazon,” simply meaning “a vision”.

Cuvântul „vision” apare de zece ori în capitolul opt din Daniel, însă el redă două cuvinte ebraice diferite. „Chazon”, care se găsește în versetul treisprezece, se află de asemenea în versetul unu, apoi de două ori în versetul doi, desigur în versetul treisprezece, și o dată în versetele cincisprezece, șaptesprezece și douăzeci și șase. De șapte dintre cele zece ori în care cuvântul „vision” apare în capitolul opt din Daniel, este vorba despre cuvântul „chazon”, care înseamnă pur și simplu „o viziune”.

The other three times the word “vision” occurs in Daniel chapter eight, it is the Hebrew word “mareh,” meaning a view; or an appearance. In chapter eight, the Hebrew word “mareh,” is also translated one time not as “vision,” but as “appearance,” thus identifying more perfectly the meaning of the word. Why did Daniel use two different Hebrew words, that are so close in meaning that the translators would treat them as the same word? Does it matter?

Celelalte trei ocurențe ale cuvântului „viziune” din capitolul opt al cărții lui Daniel redau termenul ebraic „mareh”, care înseamnă o vedere sau o înfățișare. În capitolul opt, cuvântul ebraic „mareh” este tradus, de asemenea, o dată nu prin „viziune”, ci prin „înfățișare”, identificând astfel mai deplin sensul cuvântului. De ce a folosit Daniel două cuvinte ebraice diferite, atât de apropiate ca înțeles încât traducătorii să le trateze ca pe unul și același cuvânt? Are aceasta vreo importanță?

> “Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.” Education, 123.

> „Fiecare principiu din Cuvântul lui Dumnezeu își are locul său, fiecare fapt are însemnătatea sa. Iar întreaga structură, în concepție și în realizare, aduce mărturie despre Autorul ei. O asemenea structură nu putea fi concepută sau alcătuită de nicio altă minte decât de cea a Celui Infinit.” Education, 123.

The answer to the second question is Yes, that it really does matter why Daniel made the distinction, so it therefore becomes the responsibility of the student of prophecy to seek to understand the first question, which asks why Daniel made the distinction. The distinctions he made concerning the word translated as “sanctuary,” and the word translated as “take away,” have eternal consequences, so why would anyone expect less of an importance with the word translated as “vision?” “Every fact” has “its bearing” “in the word of God,” and impacts the prophetic “structure,” and the fulfillment of the prophecy when it is “executed.”

Răspunsul la a doua întrebare este Da, că într-adevăr contează de ce Daniel a făcut această distincție; prin urmare, devine responsabilitatea studentului profeției să caute să înțeleagă prima întrebare, care întreabă de ce Daniel a făcut distincția. Distincțiile pe care el le-a făcut cu privire la cuvântul tradus prin „sanctuar” și la cuvântul tradus prin „a lua” au consecințe veșnice; așadar, de ce ar aștepta cineva o importanță mai mică în privința cuvântului tradus prin „viziune”? „Fiecare fapt” își are „însemnătatea sa” „în Cuvântul lui Dumnezeu” și influențează „structura” profetică, precum și împlinirea profeției atunci când aceasta este „executată”.

As we begin to consider the word “vision,” in chapter eight, a “fact” that has “bearing” on Daniel’s testimony, is who it was that answered the question of Daniel eight, verse thirteen with, “Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.”

Pe măsură ce începem să analizăm cuvântul „viziune”, din capitolul opt, un „fapt” care are „relevanță” pentru mărturia lui Daniel este cine anume a fost cel care a răspuns la întrebarea din Daniel opt, versetul treisprezece, prin cuvintele: „Până vor trece două mii trei sute de zile; apoi sanctuarul va fi curățit.”

There are four facts that have a direct “bearing” upon Daniel chapter eight, which I intend to address. One is that the vision of the Ulai River has been identified as a prophecy for the last days, and it is also the symbol of the “knowledge” of the book of Daniel which was “unsealed” at the “time of the end” in 1798.

Există patru fapte care au o „incidență” directă asupra capitolului opt din Daniel, pe care intenționez să le abordez. Unul este că viziunea de la râul Ulai a fost identificată ca o profeție pentru zilele de pe urmă și este, de asemenea, simbolul „cunoașterii” cărții lui Daniel, care a fost „desigilată” la „vremea sfârșitului” în 1798.

> “There is need of a much closer study of the Word of God. Especially should Daniel and the Revelation have attention as never before in the history of our work. We may have less to say in some lines, in regard to the Roman power and the papacy, but we should call attention to what the prophets and the apostles have written under the inspiration of the Spirit of God. The Holy Spirit has so shaped matters, both in the giving of the prophecy, and in the events portrayed, as to teach that the human agent is to be kept out of sight, hid in Christ, and the Lord God of heaven and His law are to be exalted.

> “Este nevoie de un studiu mult mai aprofundat al Cuvântului lui Dumnezeu. În mod deosebit, Daniel și Apocalipsa trebuie să primească o atenție cum nu au mai primit niciodată în istoria lucrării noastre. Este posibil să avem mai puțin de spus, în anumite privințe, cu privire la puterea romană și la papalitate, dar trebuie să atragem atenția asupra a ceea ce au scris profeții și apostolii sub inspirația Duhului lui Dumnezeu. Duhul Sfânt a rânduit astfel lucrurile, atât în darea profeției, cât și în evenimentele înfățișate, încât să învețe că agentul omenesc trebuie să fie ținut în umbră, ascuns în Hristos, iar Domnul Dumnezeul cerului și Legea Sa trebuie să fie înălțați.”

> “Read the book of Daniel. Call up, point by point, the history of the kingdoms there represented. Behold statesmen, councils, powerful armies, and see how God wrought to abase the pride of men, and lay human glory in the dust. God alone is represented as great. In the vision of the prophet He is seen casting down one mighty ruler and setting up another. He is revealed as the monarch of the universe, about to set up His everlasting kingdom—the Ancient of days, the living God, the Source of all wisdom, the Ruler of the present, the Revealer of the future. Read and understand how poor, how frail, how short-lived, how erring, how guilty, is man in lifting up his soul unto vanity.

> „Citiți cartea lui Daniel. Rememorați, punct cu punct, istoria împărățiilor reprezentate acolo. Priviți oamenii de stat, consiliile, armatele puternice și vedeți cum a lucrat Dumnezeu pentru a doborî mândria oamenilor și a arunca în țărână slava omenească. Numai Dumnezeu este înfățișat ca fiind mare. În viziunea profetului, El este văzut doborând un conducător puternic și ridicând un altul. El este descoperit ca Suveran al universului, gata să-Și întemeieze împărăția Sa veșnică — Cel Îmbătrânit de zile, Dumnezeul cel viu, Izvorul întregii înțelepciuni, Cârmuitorul prezentului, Descoperitorul viitorului. Citiți și înțelegeți cât de sărac, cât de fragil, cât de trecător, cât de supus rătăcirii, cât de vinovat este omul atunci când își înalță sufletul spre deșertăciune.”

> “The Holy Spirit through Isaiah points us to God, the living God, as the chief object of attention—to God as revealed in Christ. ‘Unto us a child is born, unto us a son is given: and the government shall be upon His shoulder: and His name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father, The Prince of Peace’ [Isaiah 9:6].

> „Duhul Sfânt, prin Isaia, ne îndreaptă privirea spre Dumnezeu, Dumnezeul cel viu, ca spre principalul obiect al atenției—spre Dumnezeu astfel cum este descoperit în Hristos. «Căci un Copil ni S-a născut, un Fiu ni S-a dat; și stăpânirea va fi pe umărul Lui; și Numele Lui va fi: Minunat, Sfetnic, Dumnezeu tare, Părintele veșniciilor, Domn al păcii» [Isaia 9:6].”

> “The light that Daniel received direct from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon have come to pass.

> „Lumina pe care Daniel a primit-o direct de la Dumnezeu i-a fost dată în mod deosebit pentru aceste zile de pe urmă. Viziunile pe care le-a văzut pe malurile Ulaiului și ale Hidechelului, marile râuri ale Șinearului, sunt acum în curs de împlinire, și toate evenimentele prezise se vor fi împlinit în curând.

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given. The Israelites were in captivity, their temple had been destroyed, their temple service suspended. Their religion had centered in the ceremonies of the sacrificial system. They had made the outward forms all-important, while they had lost the spirit of true worship. Their services were corrupted with the traditions and practices of heathenism, and in the performance of the sacrificial rites they did not look beyond the shadow to the substance. They did not discern Christ, the true offering for the sins of men. The Lord wrought to bring the people into captivity, and to suspend the services in the temple, in order that the outward ceremonies might not become the sum total of their religion. Their principles and practices must be purged from heathenism. The ritual service ceased in order that heart service might be revived. The outward glory was removed that the spiritual might be revealed.

> „Luați în considerare împrejurările națiunii iudaice atunci când au fost date profețiile lui Daniel. Israeliții se aflau în captivitate, templul lor fusese distrus, iar slujirea de la templu suspendată. Religia lor se concentrase în ceremoniile sistemului jertfelor. Ei făcuseră din formele exterioare lucrul de cea mai mare importanță, în timp ce pierduseră spiritul adevăratei închinări. Slujbele lor erau corupte de tradițiile și practicile păgânismului, iar în împlinirea ritualurilor jertfelor ei nu priveau dincolo de umbră spre realitate. Ei nu-L discerneau pe Hristos, adevărata jertfă pentru păcatele oamenilor. Domnul a lucrat pentru a duce poporul în captivitate și pentru a suspenda slujbele din templu, pentru ca ceremoniile exterioare să nu devină suma totală a religiei lor. Principiile și practicile lor trebuiau curățite de păgânism. Slujirea rituală a încetat pentru ca slujirea inimii să fie reînviată. Slava exterioară a fost îndepărtată pentru ca cea spirituală să fie descoperită.‟

> “In the land of their captivity, as the people turned unto the Lord with repentance, He manifested Himself unto them. They lacked the outward representation of His presence; but the bright beams of the Sun of Righteousness shone into their minds and hearts. When they called unto God in their humiliation and distress, visions were given to His prophets which unfolded the events of the future—the overthrow of the oppressors of God’s people, the coming of the Redeemer, and the establishment of the everlasting kingdom.” Manuscript Releases, volume 16, 333–335.

> “În țara captivității lor, pe măsură ce poporul s-a întors la Domnul cu pocăință, El li S-a descoperit. Le lipsea reprezentarea exterioară a prezenței Sale; dar razele strălucitoare ale Soarelui Neprihănirii au luminat mințile și inimile lor. Când au strigat către Dumnezeu în umilirea și strâmtorarea lor, au fost date viziuni profeților Săi, care au descoperit evenimentele viitorului — răsturnarea asupritorilor poporului lui Dumnezeu, venirea Răscumpărătorului și întemeierea împărăției veșnice.” Manuscript Releases, volumul 16, 333–335.

The “fact” that the vision of the Ulai River was given for the last days demands that a student of prophecy makes the effort to understand what it has foretold of the events represented in the vision. The prophetic “matters” associated with the vision of the Ulai River were “shaped” by the “Holy Spirit” “both in the giving of the prophecy, and in the events portrayed.” What was happening with a prophet when they receive a vision, as well as the events of prophecy the prophet identifies are to be studied, with the knowledge that both are a prophetic representation of what will be fulfilled in the last days. The previous passage emphasizes that we should recognize that Daniel was in the captivity of the “seven times.”

„Činjenica“ da je viđenje o rijeci Ulaju dano za posljednje dane zahtijeva da proučavalac proročanstva uloži napor da razumije šta je ono proreklo o događajima predstavljenim u viđenju. Proročke „stvari“ povezane s viđenjem o rijeci Ulaju bile su „oblikovane“ od „Duha Svetoga“ „kako u davanju proročanstva, tako i u prikazanim događajima“. Ono što se događalo s prorokom kada prima viđenje, kao i događaji proročanstva koje prorok prepoznaje, treba proučavati sa spoznajom da je i jedno i drugo proročki prikaz onoga što će se ispuniti u posljednjim danima. Prethodni odlomak naglašava da trebamo prepoznati da se Danilo nalazio u sužanjstvu „sedam vremena“.

Daniel represents those who recognize their captivity at the conclusion of the three-and-a-half days of Revelation eleven, who then turn to the Lord with repentance, fulfill the Leviticus twenty-six prayer, separate the precious from the vile, and then the Lord fulfills his promise to gather those who have been scattered, as he manifests Himself unto them. Their “chief object of attention,” then is “God as revealed in Christ.”

Daniyeli anawakilisha wale wanaotambua utekwani wao mwishoni mwa siku tatu na nusu za Ufunuo kumi na moja, ambao kisha humgeukia Bwana kwa toba, hutimiza sala ya Mambo ya Walawi ishirini na sita, hutenganisha kilicho cha thamani na kilicho kichafu, ndipo Bwana hutimiza ahadi yake ya kuwakusanya wale waliotawanyika, anapojidhihirisha Mwenyewe kwao. Basi, “lengo lao kuu la uangalifu” ni “Mungu kama alivyofunuliwa katika Kristo.”

The “bearing” of the vision of the Ulai River, and how it contributes to the “structure” of the prophetic message which was “designed” by Christ, is the first “fact” we have briefly considered, and the passage cited identifies that our chief object should be the revelation of God, as “revealed in Christ.” In Daniel chapter eight, Christ is not presented as He was by Isaiah, when Isaiah identified that Christ’s “name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father, The Prince of Peace.” In Daniel chapter eight, God is revealed in Christ as Palmoni, meaning the Wonderful Numberer, or the Numberer of Secrets.

“Purtarea” viziunii râului Ulai și felul în care contribuie la „structura” soliei profetice care a fost „concepută” de Hristos constituie primul „fapt” pe care l-am analizat pe scurt, iar pasajul citat arată că obiectivul nostru principal trebuie să fie descoperirea lui Dumnezeu, așa cum este „descoperit în Hristos”. În capitolul opt din Daniel, Hristos nu este prezentat așa cum a fost de Isaia, când Isaia a arătat că „numele Lui se va chema Minunat, Sfetnic, Dumnezeul cel tare, Părintele veșniciilor, Domn al păcii.” În capitolul opt din Daniel, Dumnezeu este descoperit în Hristos ca Palmoni, însemnând Numărătorul Minunat sau Numărătorul Tainelor.

That “fact” demands that the “bearing” of the name “Palmoni” must be sought for, along with how that name contributes to the “structure” and “design” of the prophecy. A third “fact” in Daniel chapter eight, that should be recognized, is that it is in that chapter that the central doctrinal pillar of the Millerite movement is set forth. Miller’s brightest jewel was found in verse fourteen, and we should seek to understand the “bearing” that “fact” has upon the vision of the Ulai River, that is now in the process of fulfillment.

Acel „fapt” cere ca „semnificația” numelui „Palmoni” să fie cercetată, împreună cu felul în care acel nume contribuie la „structura” și „planul” profeției. Un al treilea „fapt” din capitolul opt al cărții Daniel, care ar trebui recunoscut, este acela că în acel capitol este prezentat stâlpul doctrinar central al mișcării millerite. Cea mai strălucitoare nestemată a lui Miller se găsea în versetul paisprezece și ar trebui să căutăm să înțelegem „importanța” pe care acel „fapt” o are asupra viziunii Râului Ulai, care se află acum în curs de împlinire.

In Miller’s dream, when the casket was placed upon the table in the center of his room, it shone with the brightness of the sun, but in the last days the casket is larger and shines ten times brighter than it shone when initially placed upon Miller’s table. What is it about the vision of the Ulai River, that includes the central pillar to the Millerite movement, that increases the light of that doctrine by ten times in the last days? What is revealed in the last days that was not revealed at the time of the end in 1798? What are “the events” of the vision of the Ulai River, which Sister White says “are now in the process of fulfillment?”

Mu nzozi ya Miller, igihe isanduku yashyirwaga ku meza rwagati mu cyumba cye, yaramurikiraga ubwiza bw’izuba; ariko mu minsi ya nyuma iyo sanduku ni nini kurushaho kandi irabagirana incuro icumi kurusha uko yarabagiranaga igihe yabanje gushyirwa ku meza ya Miller. Ni iki kiri mu iyerekwa ry’Umugezi wa Ulai, rikubiyemo inkingi nyamukuru y’umutwe w’Abamillerite, cyongera umucyo w’iyo nyigisho incuro icumi mu minsi ya nyuma? Ni iki gihishurwa mu minsi ya nyuma kitahishuwe mu gihe cy’iherezo mu 1798? Ni ibihe “bintu byabaye” byo mu iyerekwa ry’Umugezi wa Ulai, Sister White avuga ko “ubu biri mu nzira yo gusohora?”

If we candidly bring these first three facts together (the vision of the Ulai, Christ revealed as Palmoni and the central doctrinal pillar), we should be willing to accept a simple premise that will impact our study of the vision of the Ulai River. Those combined facts inform those who wish to see that the message that was unsealed in 1798 was a message that was “hung upon time.” Without the element of predictive time prophecy Miller’s message would not have existed.

Dacă aducem cu sinceritate împreună aceste prime trei fapte (viziunea de la Ulai, Hristos descoperit ca Palmoni și stâlpul doctrinar central), ar trebui să fim dispuși să acceptăm o premisă simplă care va influența studiul nostru asupra viziunii râului Ulai. Aceste fapte reunite îi înștiințează pe cei care doresc să vadă că mesajul care a fost desigilat în 1798 era un mesaj care era „atârnat de timp”. Fără elementul profeției predictive a timpului, mesajul lui Miller nu ar fi existat.

The fourth “fact” that has bearing on this chapter is that the Millerites presented a message based upon prophetic time. To emphasize this fact, God was revealed in Christ, in verse thirteen and fourteen as the Wonderful Numberer (Palmoni). The idea that the vision consisted of only identifying October 22, 1844, as the conclusion of the twenty-three hundred days of verse fourteen, is to throw cold water on the revelation of God being revealed through Christ as Palmoni.

Al patrulea „fapt” care are relevanță pentru acest capitol este că mileriții au prezentat o solie întemeiată pe timpul profetic. Pentru a sublinia acest fapt, Dumnezeu a fost descoperit în Hristos, în versetele treisprezece și paisprezece, ca Minunatul Numărător (Palmoni). Ideea că viziunea a constat doar în identificarea datei de 22 octombrie 1844 ca încheiere a celor două mii trei sute de zile din versetul paisprezece înseamnă a arunca apă rece asupra descoperirii lui Dumnezeu, revelat prin Hristos ca Palmoni.

The theologians of Adventism have diligently worked to bury the significance of the question of verse thirteen of Daniel chapter eight in order to produce the flavor in their dish of fables, that they have determined will keep the unlearned with the itching ears, from being concerned about the truths connected with the central pillar of Adventism.

Teologii adventismului au lucrat cu sârguință pentru a îngropa semnificația întrebării din versetul treisprezece al capitolului opt din Daniel, pentru a produce savoarea în felul lor de mâncare alcătuit din fabule, despre care au hotărât că îi va împiedica pe cei neînvățați, cu urechi dornice de noutăți, să fie preocupați de adevărurile legate de stâlpul central al adventismului.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.] These had been familiar words to all believers in the Lord’s soon coming. By the lips of thousands was this prophecy repeated as the watchword of their faith. All felt that upon the events therein foretold depended their brightest expectations and most cherished hopes. These prophetic days had been shown to terminate in the autumn of 1844. In common with the rest of the Christian world, Adventists then held that the earth, or some portion of it, was the sanctuary. They understood that the cleansing of the sanctuary was the purification of the earth by the fires of the last great day, and that this would take place at the second advent. Hence the conclusion that Christ would return to the earth in 1844.

> „Scriptura care, mai presus de toate celelalte, fusese atât temelia, cât și stâlpul central al credinței advente, era declarația: «Până vor trece două mii trei sute de seri și dimineți; apoi Sfântul Locaș va fi curățit.» [Daniel 8:14.] Acestea erau cuvinte familiare tuturor credincioșilor în apropiata venire a Domnului. De pe buzele a mii de oameni, această profeție era repetată ca deviză a credinței lor. Toți simțeau că de evenimentele prezise în ea depindeau cele mai strălucite așteptări și cele mai scumpe speranțe ale lor. Se arătase că aceste zile profetice urmau să se încheie în toamna anului 1844. La fel ca restul lumii creștine, adventiștii susțineau atunci că pământul, sau o parte a lui, era sanctuarul. Ei înțelegeau că curățirea sanctuarului era curățirea pământului prin focurile ultimei zile mari și că aceasta avea să aibă loc la a doua venire. De aici concluzia că Hristos avea să Se întoarcă pe pământ în 1844.

> “But the appointed time had passed, and the Lord had not appeared. The believers knew that God’s Word could not fail; their interpretation of the prophecy must be at fault; but where was the mistake? Many rashly cut the knot of difficulty by denying that the 2300 days ended in 1844. No reason could be given for this, except that Christ had not come at the time they expected him. They argued that if the prophetic days had ended in 1844, Christ would then have returned to cleanse the sanctuary by the purification of the earth by fire; and that since he had not come, the days could not have ended.

> „Dar timpul hotărât trecuse, iar Domnul nu Se arătase. Credincioșii știau că Cuvântul lui Dumnezeu nu putea da greș; interpretarea lor asupra profeției trebuia să fie greșită; dar unde era greșeala? Mulți au tăiat în mod pripit nodul dificultății, negând că cele 2300 de zile se încheiau în 1844. Nu se putea da niciun motiv pentru aceasta, în afară de faptul că Hristos nu venise la vremea la care Îl așteptaseră. Ei susțineau că, dacă zilele profetice s-ar fi încheiat în 1844, Hristos S-ar fi întors atunci ca să curețe sanctuarul prin curățirea pământului prin foc; iar de vreme ce El nu venise, zilele nu se puteau fi încheiat.”

> “To accept this conclusion was to renounce the former reckoning of the prophetic periods. The 2300 days had been found to begin when the commandment of Artaxerxes for the restoration and building of Jerusalem went into effect, in the autumn of B. C. 457. Taking this as the starting-point, there was perfect harmony in the application of all the events foretold in the explanation of that period in Daniel 9:25–27. Sixty-nine weeks, the first 483 of the 2300 years, were to reach to the Messiah, the Anointed One; and Christ’s baptism and anointing by the Holy Spirit, A. D. 27, exactly fulfilled the specification. In the midst of the seventieth week, Messiah was to be cut off. Three and a half years after his baptism, Christ was crucified, in the spring of A. D. 31. The seventy weeks, or 490 years, were to pertain especially to the Jews. At the expiration of this period, the nation sealed its rejection of Christ by the persecution of his disciples, and the apostles turned to the Gentiles, A. D. 34. The first 490 years of the 2300 having then ended, 1810 years would remain. From A. D. 34, 1810 years extend to 1844. ‘Then,’ said the angel, ‘shall the sanctuary be cleansed.’ All the preceding specifications of the prophecy had been unquestionably fulfilled at the time appointed. With this reckoning, all was clear and harmonious, except that it was not seen that any event answering to the cleansing of the sanctuary had taken place in 1844. To deny that the days ended at that time was to involve the whole question in confusion, and to renounce positions which had been established by unmistakable fulfillments of prophecy.

> „A acepta această concluzie însemna a renunța la calculul de mai înainte al perioadelor profetice. Cele 2300 de zile fuseseră înțelese ca începând atunci când porunca lui Artaxerxe pentru restaurarea și zidirea Ierusalimului a intrat în vigoare, în toamna anului 457 î.Hr. Luând aceasta ca punct de plecare, exista o armonie desăvârșită în aplicarea tuturor evenimentelor prezise în explicarea acelei perioade din Daniel 9:25–27. Șaizeci și nouă de săptămâni, adică primele 483 de ani din cei 2300 de ani, trebuiau să ajungă până la Mesia, Cel Uns; iar botezul lui Hristos și ungerea Sa cu Duhul Sfânt, în anul 27 d.Hr., au împlinit exact această precizare. La mijlocul celei de-a șaptezecea săptămâni, Mesia trebuia să fie stârpit. La trei ani și jumătate după botezul Său, Hristos a fost răstignit, în primăvara anului 31 d.Hr. Cele șaptezeci de săptămâni, sau 490 de ani, trebuiau să privească în mod deosebit pe iudei. La expirarea acestei perioade, națiunea și-a pecetluit lepădarea lui Hristos prin persecutarea ucenicilor Săi, iar apostolii s-au întors către neamuri, în anul 34 d.Hr. După încheierea primilor 490 de ani din cei 2300, mai rămâneau 1810 ani. De la anul 34 d.Hr., 1810 ani se întind până în 1844. «Atunci», a spus îngerul, «sanctuarul va fi curățit». Toate precizările anterioare ale profeției se împliniseră, fără îndoială, la timpul rânduit. Cu acest calcul, totul era limpede și armonios, cu excepția faptului că nu se vedea că în 1844 avusese loc vreun eveniment corespunzător curățirii sanctuarului. A nega că zilele se încheiau la acel timp însemna a arunca întreaga chestiune în confuzie și a renunța la poziții care fuseseră stabilite prin împliniri neîndoielnice ale profeției.”

> “But God had led his people in the great Advent movement; his power and glory had attended the work, and he would not permit it to end in darkness and disappointment, to be reproached as a false and fanatical excitement. He would not leave his word involved in doubt and uncertainty. Though many abandoned their former reckoning of the prophetic periods, and denied the correctness of the movement based thereon, others were unwilling to renounce points of faith and experience that were sustained by the Scriptures and by the witness of the Spirit of God. They believed that they had adopted sound principles of interpretation in their study of the prophecies, and that it was their duty to hold fast the truths already gained, and to continue the same course of Biblical research. With earnest prayer they reviewed their position, and studied the Scriptures to discover their mistake. As they could see no error in their reckoning of the prophetic periods, they were led to examine more closely the subject of the sanctuary.” The Great Controversy, 409, 410.

> „Dar Dumnezeu Își călăuzise poporul în marea mișcare adventă; puterea și slava Sa însoțiseră lucrarea și El nu avea să îngăduie ca ea să se sfârșească în întuneric și dezamăgire, spre a fi disprețuită ca o agitație falsă și fanatică. El nu avea să lase Cuvântul Său învăluit în îndoială și nesiguranță. Deși mulți au părăsit socoteala lor anterioară a perioadelor profetice și au negat corectitudinea mișcării întemeiate pe aceasta, alții nu erau dispuși să renunțe la puncte de credință și de experiență care erau susținute de Scripturi și de mărturia Duhului lui Dumnezeu. Ei credeau că adoptaseră principii sănătoase de interpretare în studiul profețiilor și că era datoria lor să țină cu tărie adevărurile deja dobândite și să continue aceeași cale de cercetare biblică. Cu rugăciune stăruitoare și-au revăzut poziția și au studiat Scripturile pentru a-și descoperi greșeala. Întrucât nu puteau vedea nicio eroare în socoteala lor a perioadelor profetice, au fost conduși să cerceteze mai îndeaproape subiectul sanctuarului.” Marea luptă, 409, 410.

We have been informed by Sister White, in the same passage where the vision of the Ulai River is identified, that there “is need of a much closer study of the Word of God.” The theologians will present the subject of “prophetic periods” in the previous passage from The Great Controversy, as if the “prophetic periods” Sister White is limiting her commentary to, is the five prophecies that are represented within the twenty-three hundred year prophecy. After all, they claim, four of those prophecies are specifically addressed in the passage. But a “much closer study” of the subject demonstrates that the term “prophetic periods” in the plural, in Sister White’s writings more accurately refers to the two prophecies that were to be fulfilled on October 22, 1844.

Sora White ne-a informat, în același pasaj în care este identificată viziunea râului Ulai, că „este nevoie de un studiu mult mai aprofundat al Cuvântului lui Dumnezeu”. Teologii vor prezenta subiectul „perioadelor profetice” din pasajul anterior din Tragedia veacurilor, ca și cum „perioadele profetice” la care Sora White își limitează comentariul ar fi cele cinci profeții care sunt reprezentate în cadrul profeției celor două mii trei sute de ani. La urma urmei, susțin ei, patru dintre acele profeții sunt abordate în mod specific în pasaj. Dar un „studiu mult mai aprofundat” al subiectului demonstrează că termenul „perioade profetice”, la plural, în scrierile Sorei White se referă mai exact la cele două profeții care urmau să se împlinească la 22 octombrie 1844.

There are five specific time prophecies that Gabriel identified for Daniel that are part of the twenty-three hundred years. The first identifies forty-nine years, when the “streets and walls would be built in troublous times.” The second was Christ’s baptism after four hundred and eighty-three years from the starting point of 457 BC. The third was His crucifixion, the fourth identified when the gospel would go to the Gentiles at the end of the four hundred and ninety-years that were set apart especially for the Jewish nation, and the fifth, and only the fifth, time prophecy, ended on October 22, 1844. The previous four time prophecies ended well before 1844. So, what does Sister White actually mean when she uses the expression “prophetic periods” in the plural, that were to end in 1844?

Gabriel a arătat lui Daniel cinci profeții de timp specifice, care fac parte din cei două mii trei sute de ani. Cea dintâi indică patruzeci și nouă de ani, când „piețele și zidurile aveau să fie zidite în vremuri de strâmtorare”. A doua a fost botezul lui Hristos, după patru sute optzeci și trei de ani de la punctul de plecare din 457 î.Hr. A treia a fost răstignirea Sa; a patra a indicat când Evanghelia avea să meargă la neamuri, la sfârșitul celor patru sute nouăzeci de ani care fuseseră puși deoparte în mod special pentru națiunea iudaică; iar a cincea, și numai a cincea, profeție de timp s-a încheiat la 22 octombrie 1844. Cele patru profeții de timp anterioare s-au încheiat cu mult înainte de 1844. Așadar, ce vrea să spună, în realitate, Sister White când folosește expresia „perioade profetice”, la plural, care urmau să se încheie în 1844?

Addressing the first disappointment of the Millerites she identifies the answer to that question:

Vorbind despre prima dezamăgire a milleriților, ea identifică răspunsul la acea întrebare:

> “I saw the people of God joyful in expectation, looking for their Lord. But God designed to prove them. His hand covered a mistake in the reckoning of the prophetic periods. Those who were looking for their Lord did not discover this mistake, and the most learned men who opposed the time also failed to see it. God designed that His people should meet with a disappointment. The time passed, and those who had looked with joyful expectation for their Saviour were sad and disheartened, while those who had not loved the appearing of Jesus, but embraced the message through fear, were pleased that He did not come at the time of expectation. Their profession had not affected the heart and purified the life. The passing of the time was well calculated to reveal such hearts. They were the first to turn and ridicule the sorrowful, disappointed ones who really loved the appearing of their Saviour. I saw the wisdom of God in proving His people and giving them a searching test to discover those who would shrink and turn back in the hour of trial.

> „Am văzut poporul lui Dumnezeu plin de bucurie în așteptare, privind spre Domnul lor. Dar Dumnezeu hotărâse să-i pună la încercare. Mâna Sa a acoperit o greșeală în calcularea perioadelor profetice. Cei care Îl așteptau pe Domnul lor n-au descoperit această greșeală, iar cei mai învățați bărbați care se împotriveau timpului de asemenea n-au izbutit s-o vadă. Dumnezeu hotărâse ca poporul Său să aibă parte de o dezamăgire. Timpul a trecut, iar aceia care Îl așteptaseră cu bucuroasă speranță pe Mântuitorul lor erau triști și descurajați, în timp ce aceia care nu iubiseră arătarea lui Isus, ci primiseră solia din teamă, se bucurau că El nu venise la timpul așteptat. Mărturisirea lor nu atinsese inima și nu curățise viața. Trecerea timpului era bine rânduită pentru a descoperi astfel de inimi. Ei au fost cei dintâi care s-au întors și i-au batjocorit pe cei îndurerați și dezamăgiți, care iubiseră cu adevărat arătarea Mântuitorului lor. Am văzut înțelepciunea lui Dumnezeu în faptul că Își punea poporul la încercare și îi dădea o probă cercetătoare, pentru a-i descoperi pe cei care aveau să se retragă și să dea înapoi în ceasul încercării.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844.” Early Writings, 235–237.

> „Isus și întreaga oștire cerească priveau cu simpatie și iubire asupra acelora care, cu dulce așteptare, doriseră să-L vadă pe Acela pe care sufletele lor Îl iubeau. Îngerii pluteau în jurul lor, ca să-i susțină în ceasul încercării lor. Aceia care neglijaseră să primească solia cerească au fost lăsați în întuneric, iar mânia lui Dumnezeu s-a aprins împotriva lor, pentru că n-au voit să primească lumina pe care El le-o trimisese din cer. Acei credincioși dezamăgiți, care nu puteau înțelege de ce Domnul lor nu venise, n-au fost lăsați în întuneric. Din nou au fost conduși la Bibliile lor pentru a cerceta perioadele profetice. Mâna Domnului a fost îndepărtată de pe cifre, iar greșeala a fost explicată. Ei au văzut că perioadele profetice ajungeau până în 1844 și că aceeași dovadă pe care o prezentaseră pentru a arăta că perioadele profetice se încheiau în 1843 dovedea că ele aveau să se sfârșească în 1844.” Scrieri timpurii, 235–237.

The “prophetic periods” were the “prophetic periods” that “reached to 1844,” which the Millerites had initially believed reached to 1843. The “prophetic periods” that reached to 1844, were three prophetic periods,” and all are represented upon Habakkuk’s tables. One of the three periods simply “touches” 1844, and the other two reach to October 22, 1844. The thirteen hundred and thirty-five days reached to the very first day of 1844, when the first disappointment of the Millerites arrived, and the tarrying time of both Habakkuk chapter two, and of the parable of the ten virgins in Matthew twenty-five began.

„Perioadele profetice” erau acele „perioade profetice” care „ajungeau până în 1844”, despre care milleriții crezuseră la început că ajungeau până în 1843. „Perioadele profetice” care ajungeau până în 1844 erau trei perioade profetice, și toate sunt reprezentate pe tablele lui Habacuc. Una dintre cele trei perioade doar „atinge” anul 1844, iar celelalte două ajung până la 22 octombrie 1844. Cele o mie trei sute treizeci și cinci de zile ajungeau până chiar în prima zi a anului 1844, când a venit prima dezamăgire a milleriților și a început timpul de întârziere atât din capitolul doi al cărții lui Habacuc, cât și din parabola celor zece fecioare din Matei douăzeci și cinci.

The twenty-three hundred days of Daniel chapter eight, verse fourteen reached to October 22, 1844, and the twenty-five hundred and twenty years, of the “seven times” against the southern kingdom of Judah ended there as well. Palmoni introduces himself as the Wonderful Numberer in verse thirteen of Daniel eight, and the prophetic “structure” and “design” that he then set forth included at least ten interconnected time prophecies.

Cele două mii trei sute de zile din Daniel, capitolul opt, versetul paisprezece, au ajuns până la 22 octombrie 1844, iar cei două mii cinci sute douăzeci de ani ai „celor șapte vremi” împotriva regatului de sud al lui Iuda s-au încheiat, de asemenea, atunci. Palmoni Se prezintă pe Sine drept Minunatul Numărător în versetul treisprezece din Daniel 8, iar „structura” și „planul” profetic pe care le-a expus atunci au inclus cel puțin zece profeții de timp interconectate.

We will begin to consider these truths further in the next article.

Vom începe să examinăm aceste adevăruri mai îndeaproape în articolul următor.

> “Christ gave to the world a lesson that should be engraved on mind and soul. ‘This is life eternal,’ he said, ‘that they might know thee the only true God, and Jesus Christ, whom thou hast sent.’ But Satan works on human minds, saying, Do this or that action, and ye shall be as gods. By deceptive reasoning he led Adam and Eve to doubt God’s word, and to supply its place with a theory that led to transgression and disobedience. And his sophistry is doing today what it did in Eden. When Christ came to our world, he selected humble fishermen as the foundation of his church. To these disciples he tried to explain the nature of his kingdom and mission. But their limited comprehension imposed a restraint upon him. They had been receiving the sayings of the scribes and Pharisees, and therefore much of what they believed was untrue. And though Christ had many things to say to them, they were unable to hear much of what he longed to communicate.

> „Christos a dat lumii o lecție care ar trebui să fie întipărită în minte și în suflet. «Și viața veșnică este aceasta», a spus El, «să Te cunoască pe Tine, singurul Dumnezeu adevărat, și pe Isus Hristos, pe care L-ai trimis Tu.» Dar Satana lucrează asupra minților omenești, spunând: Faceți cutare sau cutare faptă și veți fi ca niște dumnezei. Prin raționamente înșelătoare, el i-a condus pe Adam și Eva să se îndoiască de cuvântul lui Dumnezeu și să-i înlocuiască locul cu o teorie care a dus la călcare de lege și neascultare. Iar sofistica lui face astăzi ceea ce a făcut în Eden. Când Christos a venit în lumea noastră, El a ales pescari umili ca temelie a bisericii Sale. Acestor ucenici a încercat să le explice natura împărăției și misiunii Sale. Dar înțelegerea lor mărginită Îi impunea o limitare. Ei primiseră învățăturile cărturarilor și fariseilor și, prin urmare, mult din ceea ce credeau era neadevărat. Și, deși Christos avea multe lucruri să le spună, ei nu erau în stare să audă mare parte din ceea ce tânjea El să le comunice.”

> “Christ finds the religionists of this time so full of erroneous sentiments that there is no room in their minds for the truth. With the education given, teachers mingle the sentiments of infidel authors. Thus they have sown tares in the minds of the youth. They give utterance to sentiments that should not be presented to young or old, never thinking of what kind of seed they are sowing, or of the harvest they will have to garner as the result.” Review and Herald, July 3, 1900.

> „Hristos îi găsește pe religioșii acestui timp atât de plini de sentimente eronate, încât nu mai este loc în mintea lor pentru adevăr. Prin educația oferită, învățătorii amestecă sentimentele autorilor necredincioși. Astfel au semănat neghină în mintea tineretului. Ei rostesc sentimente care nu ar trebui să fie prezentate nici tinerilor, nici bătrânilor, fără să se gândească vreodată la felul seminței pe care o seamănă sau la secerișul pe care vor trebui să-l adune ca rezultat.” Review and Herald, 3 iulie 1900.

Back to Articles