Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Seven

Istoria Ascunsă a Versetului Patruzeci – Numărul Șapte

Eleven and Twenty-Two

Unsprezece și douăzeci și doi

Author

Jeff Pippenger

Published

April 4, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Daniel chapter eleven verse sixteen and verse twenty-two both align with the soon coming Sunday law. Verse ten’s fulfillment in 1989 led to the Ukrainian War in 2014, as represented by the battle of Raphia’s fulfillment of verse eleven in 217 BC. Verse eleven unto verse sixteen is also verse eleven unto verse twenty-two; so, the hidden history of verse forty, as represented in verses eleven through sixteen is also represented as the history of verse eleven unto twenty-two. The hidden history of verse forty is represented by eleven through twenty-two.

ដានីយ៉ែល ជំពូក ១១ ខ ១៦ និង ខ ២២ ទាំងពីរ ស្របគ្នាជាមួយនឹងច្បាប់ថ្ងៃអាទិត្យដែលនឹងមកដល់ក្នុងពេលឆាប់ៗនេះ។ ការបំពេញនៃខ ១០ នៅឆ្នាំ ១៩៨៩ បាននាំទៅដល់សង្គ្រាមអ៊ុយក្រែនក្នុងឆ្នាំ ២០១៤ ដូចដែលត្រូវបានតំណាងដោយការបំពេញនៃសមរភូមិរ៉ាហ្វៀ ក្នុងខ ១១ នៅឆ្នាំ ២១៧ មុន គ.ស.។ ខ ១១ ដល់ ខ ១៦ ក៏ជាខ ១១ ដល់ ខ ២២ ផងដែរ; ដូច្នេះ ប្រវត្តិសាស្ត្រលាក់កំបាំងនៃខ ៤០ ដូចដែលត្រូវបានតំណាងនៅក្នុងខ ១១ ដល់ ខ ១៦ ក៏ត្រូវបានតំណាងផងដែរថាជាប្រវត្តិសាស្ត្រនៃខ ១១ ដល់ ខ ២២។ ប្រវត្តិសាស្ត្រលាក់កំបាំងនៃខ ៤០ ត្រូវបានតំណាងដោយខ ១១ ដល់ ខ ២២។

## Chapters Eleven through Twenty-two

Capitolele unsprezece până la douăzeci și doi

That hidden history is also represented in chapters eleven through twenty-two of Genesis, Matthew, Revelation and The Desire of Ages. Those four witnesses of chapters “eleven through twenty-two” align with the hidden history, for the hidden history is verses eleven through twenty-two in Daniel eleven. The center of the four witnesses always identify the sign of the covenant, beginning with the covenant of death represented by Nimrod in chapter eleven in Genesis and ending with the whore of Rome in chapter seventeen of Revelation.

Acea istorie ascunsă este, de asemenea, reprezentată în capitolele unsprezece până la douăzeci și doi din Geneza, Matei, Apocalipsa și Hristos, Lumina lumii. Acei patru martori ai capitolelor „unsprezece până la douăzeci și doi” se aliniază cu istoria ascunsă, căci istoria ascunsă este versetele unsprezece până la douăzeci și doi din Daniel unsprezece. Centrul celor patru martori identifică întotdeauna semnul legământului, începând cu legământul morții reprezentat de Nimrod în capitolul unsprezece din Geneza și încheindu-se cu desfrânata Romei în capitolul șaptesprezece din Apocalipsa.

## Seventeen

Șaptesprezece

With the exception of Matthew, the four witnesses identify chapter seventeen as the midpoint of the period they illustrate. The number seventeen is also found three times in the three two hundred and fifty-year prophecies that began at 457 BC, 64 and 1776. Two of those lines, (the first and the last) identify a midpoint when the first line of 457 BC ended in 207 BC and the last line of 1776 ends in 2026. 207 BC was between the battles of Raphia and Panium, and 2026 is the midterm of the final president of the United States.

Cu excepția lui Matei, cele patru mărturii identifică capitolul șaptesprezece drept punctul de mijloc al perioadei pe care o ilustrează. Numărul șaptesprezece se regăsește, de asemenea, de trei ori în cele trei profeții de câte două sute cincizeci de ani, care au început în 457 î.Hr., 64 și 1776. Două dintre aceste linii (prima și ultima) identifică un punct de mijloc atunci când prima linie, începută în 457 î.Hr., s-a încheiat în 207 î.Hr., iar ultima linie, începută în 1776, se încheie în 2026. Anul 207 î.Hr. s-a situat între bătăliile de la Rafia și Panium, iar anul 2026 este jumătatea mandatului ultimului președinte al Statelor Unite.

Within the three two-hundred and fifty year lines, Ptolemy reigned for seventeen years. There are seventeen years between 313 and 330 in Nero’s line and there was seventeen years between the battles of Raphia in 217 BC and the battle of Panium in 200 BC. Three of the four witnesses of chapters eleven unto twenty-two mark their exact midpoint as chapters seventeen. Therefore, the hidden history of verse forty is represented in verses eleven through twenty-two of the same chapter, and the four witnesses of chapters eleven through twenty-two align with those very same verses. The fulfillment of each of the three 250-year prophecies align with the very same history. The midpoint is emphasized as a waymark, and it is especially identified as the symbol of the covenant and seal of God’s people.

În cadrul celor trei linii de două sute cincizeci de ani, Ptolemeu a domnit timp de șaptesprezece ani. Există șaptesprezece ani între 313 și 330 în linia lui Nero și au fost șaptesprezece ani între bătălia de la Rafia din 217 î.Hr. și bătălia de la Panium din 200 î.Hr. Trei dintre cei patru martori ai capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi își marchează punctul de mijloc exact la capitolul șaptesprezece. Prin urmare, istoria ascunsă a versetului patruzeci este reprezentată în versetele unsprezece până la douăzeci și doi ale aceluiași capitol, iar cei patru martori ai capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi se aliniază cu aceleași versete. Împlinirea fiecăreia dintre cele trei profeții de 250 de ani se aliniază cu aceeași istorie. Punctul de mijloc este accentuat ca semn de hotar și este identificat în mod deosebit ca simbol al legământului și al sigiliului poporului lui Dumnezeu.

## Daniel Twelve

Daniel Doisprezece

Verses seven, eleven and twelve of Daniel chapter twelve identify the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Verse seven identifies December 31, 2023, verse twelve identifies July 18, 2020. The scattering of verse seven that ended on December 31, 2023, which had begun on July 18, 2020 was represented in the alpha and omega of the three verses of prophetic time located in Daniel twelve. The middle verse of 1,290 years identifies the history of 1989 to the soon coming Sunday law as 30, and then 1,260 to the close of human probation. Thirty years representing the age of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand and 1260 years typifying the symbolic forty-two months of Revelation thirteen.

Versetele șapte, unsprezece și doisprezece din capitolul doisprezece al cărții Daniel identifică perioada finală a sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. Versetul șapte identifică 31 decembrie 2023, iar versetul doisprezece identifică 18 iulie 2020. Împrăștierea din versetul șapte, care s-a încheiat la 31 decembrie 2023 și care începuse la 18 iulie 2020, a fost reprezentată în alfa și omega celor trei versete de timp profetic aflate în Daniel doisprezece. Versetul din mijloc, al celor 1.290 de ani, identifică istoria dintre 1989 și legea duminicală care urmează să vină curând ca fiind 30, iar apoi 1.260 până la închiderea timpului de probă al omenirii. Treizeci de ani reprezentând vârsta preoției celor o sută patruzeci și patru de mii, iar 1.260 de ani prefigurând cele patruzeci și două de luni simbolice din Apocalipsa treisprezece.

The dual prophecy of 30 followed by twelve hundred and sixty years is a symbol of Abraham and Paul's dual covenant prophecy of 400 and 430 years. The midpoint of the three verses of time in Daniel twelve represents the rebellion of the thirteenth letter, while also emphasizing the covenant and sealing of the one hundred and forty-four thousand. The three verses also align with the hidden history, and add another witness of the emphasis of the midpoint being a symbol of the covenant.

Dubla prorocie a celor 30, urmată de o mie două sute șaizeci de ani, este un simbol al dublei prorocii a legământului la Avraam și Pavel, de 400 și 430 de ani. Punctul de mijloc al celor trei versete de timp din Daniel doisprezece reprezintă răzvrătirea celei de-a treisprezecea litere, subliniind totodată legământul și sigilarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Cele trei versete se aliniază, de asemenea, cu istoria ascunsă și adaugă o altă mărturie asupra accentului pus pe punctul de mijloc ca simbol al legământului.

## Spring and Fall

Primăvara și Toamna

With all these lines we must include the three witnesses of the spring and fall feasts located in Leviticus twenty-three aligned and combined with the Pentecostal season in the history of the cross. There the chapter is twenty-three, which is a symbol of Christ's work of atonement. The chapter is made up of forty-four verses, symbolically representing October 22, 1844. October 22 represents 22 days in October, beginning with the first day and ending on the twenty-second day, thus bearing the credentials of the Hebrew alphabet. October being the tenth month, when multiplied by the twenty-second day equals 220.

Cu toate aceste linii trebuie să includem cele trei mărturii ale sărbătorilor de primăvară și de toamnă, situate în Leviticul douăzeci și trei, aliniate și combinate cu sezonul Penticostal în istoria crucii. Acolo, capitolul este douăzeci și trei, care este un simbol al lucrării de ispășire a lui Hristos. Capitolul este alcătuit din patruzeci și patru de versete, reprezentând în mod simbolic data de 22 octombrie 1844. 22 octombrie reprezintă 22 de zile în luna octombrie, începând cu prima zi și încheindu-se în a douăzeci și doua zi, purtând astfel acreditivele alfabetului ebraic. Octombrie, fiind a zecea lună, înmulțită cu a douăzeci și doua zi, este egală cu 220.

In the Hebrew calendar the tenth day of the seventh month was the Day of Atonement, and ten times seven is seventy, a symbol of probationary time. The twenty-three hundred years ended in 1844 when the third angel arrived, as typified by the third decree that initiated the period. There was seventy weeks determined as probationary time then allotted to ancient literal Israel at the beginning of the 2,300 days, and at the ending of those days the probationary period for modern spiritual Israel was represented by the tenth day of the seventh month, which equates to seventy. October 22, 1844 typifies the soon coming Sunday law, and it is there that the symbolic seventy years of probationary time ends for Seventh-day Adventism, as it did for the Jews when Stephen was stoned.

În calendarul ebraic, a zecea zi a lunii a șaptea era Ziua Ispășirii, iar de zece ori șapte fac șaptezeci, un simbol al timpului de probă. Cei două mii trei sute de ani s-au încheiat în 1844, când a sosit al treilea înger, așa cum a fost preînchipuit prin al treilea decret care a inițiat perioada. Au fost hotărâte șaptezeci de săptămâni ca timp de probă, alocate atunci vechiului Israel literal la începutul celor 2.300 de zile, iar la încheierea acelor zile perioada de probă pentru Israelul spiritual modern a fost reprezentată prin a zecea zi a lunii a șaptea, care echivalează cu șaptezeci. 22 octombrie 1844 preînchipuie legea duminicală ce va veni în curând, și acolo se încheie cei șaptezeci de ani simbolici ai timpului de probă pentru adventismul de ziua a șaptea, așa cum s-a întâmplat pentru iudei când Ștefan a fost ucis cu pietre.

1844 represents a period when two angels arrived, the second at the first disappointment and the third at the great disappointment. “44” represents a twofold message as represented by verse forty-four of Daniel eleven’s tidings out of the east and the north. Leviticus twenty-three consists of forty-four verses that divide the sacred feasts into spring and fall. Those forty-four verses represent a twofold message. The two seasons are represented by twenty-two verses each, so both the spring and fall feasts represent the Hebrew calendar’s twenty-two letters. When those two witnesses of twenty-two verses are brought together along with the Pentecostal season they produce a framework of three steps.

1844 reprezintă o perioadă în care au sosit doi îngeri, al doilea la prima dezamăgire, iar al treilea la marea dezamăgire. „44” reprezintă o întreită solie, aşa cum este reprezentată de versetul patruzeci şi patru din Daniel unsprezece, prin veştile din răsărit şi din miazănoapte. Leviticul douăzeci şi trei este alcătuit din patruzeci şi patru de versete care împart sărbătorile sfinte în primăvară şi toamnă. Aceste patruzeci şi patru de versete reprezintă o întreită solie. Cele două anotimpuri sunt reprezentate de câte douăzeci şi două de versete fiecare, astfel încât atât sărbătorile de primăvară, cât şi cele de toamnă reprezintă cele douăzeci şi două de litere ale calendarului ebraic. Când aceşti doi martori de douăzeci şi două de versete sunt aduşi împreună, împreună cu perioada Cincizecimii, ei alcătuiesc un cadru de trei paşi.

The first step is a waymark made up of three parts followed by five days, as is the last of the three waymarks. The middle waymark is the thirty days of face-to-face instruction by Christ with those who are being anointed as priests for service in the church triumphant. Leviticus twenty-three aligns with the hidden history of verse forty.

Prima etapă este un reper alcătuit din trei părți, urmat de cinci zile, la fel ca ultimul dintre cele trei repere. Reperul din mijloc este reprezentat de cele treizeci de zile de instruire față către față oferită de Hristos acelora care sunt unși ca preoți pentru slujire în biserica triumfătoare. Leviticul douăzeci și trei se armonizează cu istoria ascunsă a versetului patruzeci.

## Midpoints

Puncte de mijloc

The midpoint of the chapter eleven through chapter twenty-two line of Genesis is chapter seventeen, where the second step of the three-step covenant of Abraham and the sign of circumcision was instituted. The dead-center of all the verses located in chapter eleven unto twenty-two is Genesis 17:22:

Mijlocul liniei din Geneza, de la capitolul unsprezece până la capitolul douăzeci și doi, este capitolul șaptesprezece, unde a fost instituit al doilea pas al legământului lui Avraam, alcătuit din trei pași, precum și semnul circumciziei. Centrul exact al tuturor versetelor cuprinse între capitolele unsprezece și douăzeci și doi este Geneza 17:22:

> But my covenant will I establish with Isaac, which Sarah shall bear unto thee at this set time in the next year. And he left off talking with him, and God went up from Abraham. Genesis 17:22.

> Dar legământul Meu îl voi întări cu Isaac, pe care ți-l va naște Sara la vremea aceasta, în anul viitor.” Și, după ce a încetat să-i mai vorbească, Dumnezeu S-a înălțat de la Avraam. Geneza 17:22.

God began speaking to Abraham in verse one and he ended his conversation in verse twenty-two, so the entire dialogue of the covenant of circumcision was placed within the prophetic context of the twenty-two letters of the Hebrew alphabet, while the theme of the twenty-two verses was the rite of circumcision, that was to be accomplished on the eighth day. The center or midpoint of the Genesis passage is God’s covenant relationship with the one hundred and forty-four thousand as represented by Abraham’s covenant of circumcision. The midpoint of Genesis’ line of chapters eleven unto twenty-two is chapter seventeen, and the absolute midpoint of the chapter is verse twenty-two where God ceases His conversation of the covenant with Abraham, thus placing the midpoint in the context of the Hebrew alphabet of twenty-two letters. The midpoint of those twenty-two verses, is of course, verse eleven.

Dumnezeu a început să-i vorbească lui Avraam în versetul întâi și Și-a încheiat convorbirea în versetul douăzeci și doi, astfel că întregul dialog al legământului circumciziei a fost așezat în contextul profetic al celor douăzeci și două de litere ale alfabetului ebraic, în timp ce tema celor douăzeci și două de versete era ritualul circumciziei, care trebuia împlinit în ziua a opta. Centrul sau punctul de mijloc al pasajului din Geneza este relația de legământ a lui Dumnezeu cu cei o sută patruzeci și patru de mii, așa cum este reprezentată prin legământul circumciziei făcut cu Avraam. Punctul de mijloc al șirului de capitole din Geneza, de la unsprezece până la douăzeci și doi, este capitolul șaptesprezece, iar punctul de mijloc absolut al capitolului este versetul douăzeci și doi, unde Dumnezeu Își încetează convorbirea despre legământ cu Avraam, așezând astfel punctul de mijloc în contextul alfabetului ebraic alcătuit din douăzeci și două de litere. Punctul de mijloc al acelor douăzeci și două de versete este, desigur, versetul unsprezece.

> And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. Genesis 17:11.

> Iar voi veți tăia împrejur carnea prepuțului vostru; și aceasta va fi un semn al legământului dintre Mine și voi. Geneza 17:11.

The midpoints of the four passages of chapters eleven through twenty-two in the Bible involve three verses to complete the thought of the midpoint.

Punctele de mijloc ale celor patru pasaje din capitolele unsprezece până la douăzeci și doi din Biblie cuprind câte trei versete pentru a întregi ideea punctului de mijloc.

> This is my covenant, which ye shall keep, between me and you and thy seed after thee; Every man child among you shall be circumcised. And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. And he that is eight days old shall be circumcised among you, every man child in your generations, he that is born in the house, or bought with money of any stranger, which is not of thy seed. Genesis 17:10–12.

> Acesta este legământul Meu, pe care să-l păziți, între Mine și voi și sămânța ta după tine: orice copil de parte bărbătească dintre voi să fie tăiat împrejur. Să tăiați împrejur carnea prepuțului vostru; și acesta va fi semnul legământului dintre Mine și voi. La vârsta de opt zile, orice copil de parte bărbătească dintre voi să fie tăiat împrejur, din neam în neam: atât cel născut în casă, cât și cel cumpărat cu bani de la orice străin, care nu este din sămânța ta. Geneza 17:10–12.

A token is a sign, which represents an ensign. The passage is about the ensign who are the one hundred and forty-four thousand. The man child were to be circumcised at eight days old, just as the covenant of Noah was with the eight souls in the ark, thus employing the number eight to tie the Noachian covenant together with the Abrahamic covenant. They are to be Philadelphians, for the are to be circumcised which Paul identifies as the symbol of the crucifixion of the flesh. When the flesh is crucified Christ’s Divinity is within, and that combination is the ensign; for as Sister White states, “When Christ character is perfectly reproduced in His children, He will return for them.”

Un semn simbolic este un semn care reprezintă un stindard. Pasajul este despre stindardul, care sunt cei o sută patruzeci și patru de mii. Copilul de parte bărbătească trebuia să fie circumcis la opt zile, după cum și legământul lui Noe a fost cu cele opt suflete din corabie, folosind astfel numărul opt pentru a lega împreună legământul noahic cu legământul avraamic. Ei trebuie să fie filadelfieni, căci ei trebuie să fie circumciși, lucru pe care Pavel îl identifică drept simbolul răstignirii firii pământești. Când firea pământească este răstignită, dumnezeirea lui Hristos este înăuntru, iar această combinație este stindardul; căci, după cum afirmă sora White: „Când caracterul lui Hristos va fi reprodus în mod desăvârșit în copiii Săi, El Se va întoarce pentru ei.”

> “Human nature is depraved, and is justly condemned by a holy God. But provision is made for the repenting sinner, so that by faith in the atonement of the only begotten Son of God, he may receive forgiveness of sin, find justification, receive adoption into the heavenly family, and become an inheritor of the kingdom of God. Transformation of character is wrought through the operation of the Holy Spirit, which works upon the human agent, implanting in him, according to his desire and consent to have it done, a new nature. The image of God is restored to the soul, and day by day he is strengthened and renewed by grace, and is enabled more and more perfectly to reflect the character of Christ in righteousness and true holiness.

> “Natura umană este depravată și este pe drept condamnată de un Dumnezeu sfânt. Dar s-a făcut o rânduială pentru păcătosul care se pocăiește, astfel încât, prin credința în ispășirea adusă de singurul Fiu născut al lui Dumnezeu, el poate primi iertarea păcatului, poate găsi îndreptățire, poate primi înfierea în familia cerească și poate deveni moștenitor al Împărăției lui Dumnezeu. Transformarea caracterului este săvârșită prin lucrarea Duhului Sfânt, care acționează asupra agentului omenesc, sădind în el, potrivit dorinței și consimțământului său de a se face aceasta, o natură nouă. Chipul lui Dumnezeu este restaurat în suflet, iar zi de zi el este întărit și înnoit prin har și este făcut în stare să reflecte tot mai desăvârșit caracterul lui Hristos în neprihănire și adevărată sfințenie.”

> “The oil so much needed by those who are represented as foolish virgins, is not something to be put on the outside. They need to bring the truth into the sanctuary of the soul, that it may cleanse, refine, and sanctify. It is not theory that they need; it is the sacred teachings of the Bible, which are not uncertain, disconnected doctrines, but are living truths, that involve eternal interests that center in Christ. In him is the complete system of divine truth. The salvation of the soul, through faith in Christ, is the ground and pillar of the truth. Those who exercise true faith in Christ make it manifest by holiness of character, by obedience to the law of God. They realize that the truth as it is in Jesus reaches heaven, and compasses eternity. They understand that the Christian’s character should represent the character of Christ, and be full of grace and truth. To them is imparted the oil of grace, which sustains a never-failing light. The Holy Spirit in the heart of the believer, makes him complete in Christ. It is not a decided evidence that a man or a woman is a Christian because he manifests deep emotion when under exciting circumstances. He who is Christlike has a deep, determined, persevering element in his soul, and yet has a sense of his own weakness, and is not deceived and misled by the Devil, and made to trust in himself. He has a knowledge of the word of God, and knows that he is safe only as he places his hand in the hand of Jesus Christ, and keeps firm hold upon him.

> „Uleiul atât de necesar celor care sunt reprezentați ca fecioare nechibzuite nu este ceva ce trebuie pus pe din afară. Ei trebuie să aducă adevărul în sanctuarul sufletului, pentru ca acesta să curețe, să rafineze și să sfințească. Nu de teorie au ei nevoie, ci de învățăturile sacre ale Bibliei, care nu sunt doctrine nesigure și disparate, ci adevăruri vii, ce implică interese veșnice care se centrează în Hristos. În El se află întregul sistem al adevărului divin. Mântuirea sufletului, prin credința în Hristos, este temelia și stâlpul adevărului. Cei care exercită o credință adevărată în Hristos o fac vădită prin sfințenia caracterului, prin ascultare de Legea lui Dumnezeu. Ei înțeleg că adevărul așa cum este în Isus ajunge până la cer și cuprinde veșnicia. Ei înțeleg că caracterul creștinului trebuie să reprezinte caracterul lui Hristos și să fie plin de har și de adevăr. Lor le este împărtășit untdelemnul harului, care întreține o lumină ce nu se stinge niciodată. Duhul Sfânt în inima credinciosului îl face desăvârșit în Hristos. Nu este o dovadă hotărâtă că un bărbat sau o femeie este creștin pentru că manifestă o emoție profundă în împrejurări care stârnesc puternic simțămintele. Acela care este asemenea lui Hristos are în sufletul său un element adânc, hotărât, statornic, și totuși are simțământul propriei sale slăbiciuni și nu este înșelat și rătăcit de Diavolul, astfel încât să ajungă să se încreadă în sine însuși. El are cunoștință de Cuvântul lui Dumnezeu și știe că este în siguranță numai atunci când își pune mâna în mâna lui Isus Hristos și Îl apucă cu tărie.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> „Caracterul este dat pe față printr-o criză. Când glasul stăruitor a vestit la miezul nopții: «Iată, mirele vine; ieșiți-i în întâmpinare», fecioarele adormite s-au trezit din somnul lor și s-a văzut cine făcuse pregătire pentru acel eveniment. Ambele părți au fost luate prin surprindere, dar una era pregătită pentru situația de urgență, iar cealaltă s-a dovedit a fi fără pregătire. Caracterul este dat pe față de împrejurări. Situațiile de criză scot la iveală adevăratul metal al caracterului. O nenorocire oarecare, bruscă și neașteptată, un doliu sau o criză, o boală ori o suferință neașteptată, ceva care aduce sufletul față în față cu moartea, va scoate la iveală adevărata stare lăuntrică a caracterului. Se va face vădit dacă există sau nu vreo credință reală în făgăduințele Cuvântului lui Dumnezeu. Se va face vădit dacă sufletul este sau nu susținut prin har, dacă este untdelemn în vas împreună cu candela.”

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals. It cannot be transferred to another, even if the possessor were willing to make the sacrifice. There is much we can do for each other while mercy still lingers. We can represent the character of Christ. We can give faithful warnings to the erring. We can reprove, rebuke, with all long-suffering and doctrine, bringing the doctrines of Holy Writ home to the heart. We can give heartfelt sympathy. We can pray with and for one another. By living a circumspect life, by maintaining a holy conversation, we may give an example of what a Christian should be; but no person can give to another his own mold of character. Let us duly consider the fact that we are to be saved, not as companies, but as individuals. We shall be judged according to the character we have formed. It is perilous to neglect to prepare the soul for eternity, and to put off making our peace with God until upon a dying bed. It is by the daily transactions of life, by the spirit we manifest, that we determine our eternal destiny. He who is faithful in that which is least, is faithful also in much. If we have made Christ our pattern, if we have walked and worked as he has given us an example in his own life, we shall be able to meet the solemn surprises that will come upon us in our experience, and say from our heart, ‘Not my will, but thine, be done.’

> „Timpuri de încercare vin peste toți. Cum ne purtăm noi sub încercarea și dovedirea lui Dumnezeu? Ni se sting candelele? sau le păstrăm încă aprinse? Suntem pregătiți pentru orice situație de urgență prin legătura noastră cu Acela care este plin de har și de adevăr? Cele cinci fecioare înțelepte nu au putut împărtăși caracterul lor celor cinci fecioare neînțelepte. Caracterul trebuie să fie format de fiecare dintre noi ca individ. El nu poate fi transferat altuia, chiar dacă posesorul ar fi dispus să facă acest sacrificiu. Sunt multe pe care le putem face unii pentru alții câtă vreme îndurarea încă stăruie. Putem reprezenta caracterul lui Hristos. Putem da avertizări credincioase celor rătăciți. Putem mustra, certa, cu toată îndelunga-răbdare și învățătură, aducând doctrinele Sfintei Scripturi până la inimă. Putem oferi o simpatie sinceră, din inimă. Ne putem ruga unii cu alții și unii pentru alții. Trăind o viață cu luare-aminte, păstrând o vorbire sfântă, putem da un exemplu despre ceea ce ar trebui să fie un creștin; dar nimeni nu-i poate da altuia propriul său tipar de caracter. Să luăm bine seama la faptul că trebuie să fim mântuiți, nu ca grupuri, ci ca indivizi. Vom fi judecați după caracterul pe care ni l-am format. Este primejdios să neglijăm pregătirea sufletului pentru veșnicie și să amânăm împăcarea noastră cu Dumnezeu până pe patul de moarte. Prin tranzacțiile zilnice ale vieții, prin spiritul pe care îl manifestăm, ne hotărâm destinul veșnic. Cel ce este credincios în ceea ce este mai mic este credincios și în mult. Dacă L-am făcut pe Hristos Modelul nostru, dacă am umblat și am lucrat așa cum El ne-a dat pildă în propria Sa viață, vom fi în stare să întâmpinăm surprizele solemne care vor veni asupra noastră în experiența noastră și să spunem din inimă: «Nu voia Mea, ci a Ta să se facă.»”

> “It is in probationary time, the time in which we are living, that we should calmly contemplate the terms of salvation, and live according to the conditions laid down in the word of God. We should educate and train ourselves, hour by hour and day by day, by careful discipline, to perform every duty. We should become acquainted with God and with Jesus Christ whom he has sent. In every trial it is our privilege to draw upon him who has said, ‘Let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me.’ The Lord says he is more willing to give us the Holy Spirit than parents are to give bread to their children. Then let us have the oil of grace in our vessels with our lamps, that we may not be found among those who are represented as foolish virgins, who were not prepared to go forth to meet the bridegroom.” Review and Herald, September 17, 1895.

> „Rn timpul de probă, timpul în care trăim, trebuie să contemplăm cu calm condițiile mântuirii și să trăim potrivit condițiilor stabilite în Cuvântul lui Dumnezeu. Trebuie să ne educăm și să ne formăm, ceas de ceas și zi de zi, printr-o disciplină atentă, spre a împlini fiecare datorie. Trebuie să ajungem să-L cunoaștem pe Dumnezeu și pe Isus Hristos, pe care L-a trimis El. În orice încercare, este privilegiul nostru să ne sprijinim pe Acela care a spus: «Să se prindă de tăria Mea, ca să facă pace cu Mine; și va face pace cu Mine.» Domnul spune că este mai dispus să ne dea Duhul Sfânt decât sunt părinții să le dea pâine copiilor lor. Atunci să avem untdelemnul harului în vasele noastre, împreună cu candelele noastre, ca să nu fim găsiți printre aceia care sunt înfățișați ca fecioare nechibzuite, care nu erau pregătite să iasă în întâmpinarea mirelui.” Review and Herald, 17 septembrie 1895.

The ensign of the one hundred and forty-four thousand who were typified by Abraham’s circumcision and the eight souls upon the ark, are the wise virgins in the parable who perfectly reflect the character of Christ in the soon coming crisis. It is only fitting that Sister White closed out the passage by citing Isaiah, for it is a passage that directly refers to the sealing time of the one hundred and forty-four thousand.

Semnul celor o sută patruzeci și patru de mii, care au fost preînchipuiți prin circumcizia lui Avraam și prin cele opt suflete din corabie, sunt fecioarele înțelepte din pildă, care reflectă în chip desăvârșit caracterul lui Hristos în criza care va veni în curând. Este pe deplin potrivit că Sora White a încheiat pasajul citând din Isaia, căci este un pasaj care se referă în mod direct la timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. Isaiah 27:2–11.

> În ziua aceea cântați despre ea: O vie de vin roșu. Eu, Domnul, o păzesc; o voi uda în orice clipă; ca nu cumva s-o vatăme cineva, o voi păzi noapte și zi. Mânia nu este în Mine; cine va pune înaintea Mea mărăcini și spini în luptă? Aș trece prin ei, i-aș arde pe toți împreună. Sau să se apuce de tăria Mea, ca să facă pace cu Mine; și va face pace cu Mine. El va face pe cei ce vin din Iacov să prindă rădăcină; Israel va înflori și va odrăsli și va umple fața lumii cu rod. L-a lovit El oare așa cum i-a lovit pe cei ce-l loveau? Sau a fost el ucis potrivit cu măcelul celor uciși de el? Cu măsură, când dă lăstari, Te vei certa cu ea; El Își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, deci, va fi ispășită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este tot rodul înlăturării păcatului lui: când va face toate pietrele altarului ca pietrele de var sfărâmate, dumbrăvile și chipurile cioplite nu vor mai sta în picioare. Totuși, cetatea întărită va fi pustie, locuința va fi părăsită și lăsată ca un pustiu; acolo va paște vițelul, acolo se va culca și-i va mistui ramurile. Când mlădițele ei se vor usca, vor fi frânte; femeile vin și le pun pe foc; căci este un popor fără pricepere; de aceea, Cel ce i-a făcut nu va avea milă de ei, și Cel ce i-a întocmit nu le va arăta îndurare. Isaia 27:2–11.

The “day of the east wind,” when the iniquity of Jacob is being purged, and the other class of “people of no understanding” are being gathered and burned is the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period, he who desires to make peace with Christ can do so, but the final movements are rapid ones.

“ziua vântului de răsărit”, când nelegiuirea lui Iacov este ispășită, iar cealaltă categorie de „popor fără pricepere” este adunată și arsă, este timpul sigilării celor o sută patruzeci și patru de mii. În acea perioadă, cel care dorește să facă pace cu Hristos poate face aceasta, dar mișcările finale sunt rapide.

The priests were to be thirty years old when they began to serve, and the one-hundred and forty-four thousand are Peter’s kingdom of priests who renew the covenant with God in the last days.

Preoții trebuiau să aibă treizeci de ani când începeau să slujească, iar cei o sută patruzeci și patru de mii sunt împărăția de preoți a lui Petru, care înnoiesc legământul cu Dumnezeu în zilele de pe urmă.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 1:5.

> Voi înșivă, ca niște pietre vii, sunteți zidiți ca o casă duhovnicească, o preoție sfântă, ca să aduceți jertfe duhovnicești, bine primite de Dumnezeu, prin Isus Hristos. 1 Petru 1:5.

The priests were prepared to serve over an eight-day anointing service; thus, the number eight is a symbol of the anointed priesthood that are within the ark.

Preoții au fost pregătiți să slujească pe durata unui serviciu de ungere de opt zile; astfel, numărul opt este un simbol al preoției unse care se află în interiorul chivotului.

## Aaron’s Rod

Toiagul lui Aaron

The anointed priesthood of the one hundred and forty-four thousand are represented within the ark of the covenant as Aaron’s rod that budded. When Aaron’s rod budded it provided a distinction between Aaron and the other rods of the tribes of Israel which did not bud. In the Scriptures it is rain that produces the budding of the plants.

Preoția unsă a celor o sută patruzeci și patru de mii este reprezentată în chivotul legământului prin toiagul lui Aaron care a înmugurit. Când toiagul lui Aaron a înmugurit, el a făcut o deosebire între Aaron și celelalte toiege ale semințiilor lui Israel, care nu au înmugurit. În Scripturi, ploaia este cea care produce înmugurirea plantelor.

All the prophets address the latter days, so Aaron’s rod of priesthood, represents the anointing of the one hundred and forty-four thousand in a situation that aligns with Elijah at Carmel and the Millerites in 1844. It addresses the point when there is a clear distinction between the true and false messages of the latter rain. That distinction is made by Joel when he identifies the “new wine” being cut off from one class. The class who has the new wine cut off from their mouths are Isaiah’s drunkards of Ephraim. They are also those who accused the disciples of being drunk at Pentecost and they are the rebels of 1888, who followed their fathers, who were the rebels of 1863. All those lines of prophecy align with the line which Sister White identifies as occurring when the world realizes Adventism has known about the fireballs of Nashville for roughly one hundred and twenty-five years and has said nothing.

Toți profeții se adresează zilelor de pe urmă, astfel că toiagul preoției al lui Aaron reprezintă ungerea celor o sută patruzeci și patru de mii într-o situație care se aliniază cu Ilie la Carmel și cu milleriții în 1844. El se referă la momentul când există o distincție clară între mesajele adevărate și false ale ploii târzii. Acea distincție este făcută de Ioel atunci când identifică „mustul” ca fiind tăiat de la o anumită clasă. Clasa de la ale cărei guri este tăiat mustul sunt bețivii lui Efraim din Isaia. Ei sunt, de asemenea, cei care i-au acuzat pe ucenici că sunt beți la Cincizecime și sunt răzvrătiții din 1888, care i-au urmat pe părinții lor, care au fost răzvrătiții din 1863. Toate aceste linii profetice se aliniază cu linia pe care Sora White o identifică drept având loc atunci când lumea își dă seama că adventismul a știut despre mingile de foc din Nashville de aproximativ o sută douăzeci și cinci de ani și nu a spus nimic.

## 8, Eighty and 81

8, Optzeci și 81

The number thirty and the number eight are symbols of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand who are the ensign of the latter days which represents the combination of Divinity and humanity. The number eight is a tithe of the number eighty, which is the number of the eighty valiant priests who with the high priest withstood king Uzziah, who attempted to offer incense in the holy place. Eighty-one represents Divinity combined with humanity in the context of the priesthood of the church triumphant. The history of Uzziah’s rebellion connects that priesthood of eighty-one in the very crisis that aligns with the rebellion of Ptolemy just after the battle of Raphia. All the prophets identify the latter days, so the priesthood of Divinity combined with humanity, which is the priesthood of the church triumphant made up of eighty human priests and one Divine High Priest are identified in the history that began in 2014 when the Ukrainian War was initiated.

Նշված երեսուն և ութ թվերը խորհրդանիշներ են այն հարյուր քառասունչորս հազարի քահանայության, որոնք վերջին օրերի դրոշն են, և որը ներկայացնում է Աստվածայնության ու մարդկայնության միավորումը։ Ութ թիվը ութսուն թվի տասանորդն է, իսկ ութսունը այն ութսուն քաջարի քահանաների թիվն է, որոնք քահանայապետի հետ միասին դիմադրեցին Օզիա թագավորին, երբ նա փորձեց խունկ մատուցել սուրբ վայրում։ Ութսունմեկը ներկայացնում է Աստվածայնությունը՝ մարդկայնության հետ միավորված, հաղթական եկեղեցու քահանայության համատեքստում։ Օզիայի ապստամբության պատմությունը այդ ութսունմեկի քահանայությունը կապում է հենց այն ճգնաժամի հետ, որը համընկնում է Պտղոմեոսի ապստամբության հետ՝ Ռաֆիայի ճակատամարտից անմիջապես հետո։ Բոլոր մարգարեները նույնացնում են վերջին օրերը, ուստի Աստվածայնության ու մարդկայնության միավորման քահանայությունը, այսինքն՝ հաղթական եկեղեցու քահանայությունը, որը կազմված է ութսուն մարդկային քահանաներից և մեկ Աստվածային Քահանայապետից, նույնացվում է այն պատմության մեջ, որը սկսվեց 2014 թվականին, երբ սկիզբ առավ ուկրաինական պատերազմը։

The middle chapter of Genesis’ twelve-chapter line is chapter seventeen. The middle verse of the twelve-chapter line is verse twenty-two. Verse twenty-two marks a distinct end of a conversation between God and Abraham that began in verse one, thus identifying verse twenty-two as the end of a prophetic line which bears the signature of the Hebrew alphabet’s twenty-two letters. The middle verse of the line of twenty-two verses is verse eleven, which in turn is the middle of three verses that identify the ensign of the one hundred and forty-four thousand. Verse eleven is therefore the middle of three distinct verses, and verse eleven conveys the primary truth of not only the twenty-two verses, but also of the three verses it is within, thus identifying verse eleven and twenty-two as a beginning and ending of the primary thought. Thus, verse eleven through twenty-two in chapter seventeen is the primary theme of chapters eleven through twenty-two.

Capitolul de mijloc al șirului de douăsprezece capitole din Geneza este capitolul șaptesprezece. Versetul de mijloc al șirului de douăsprezece capitole este versetul douăzeci și doi. Versetul douăzeci și doi marchează un sfârșit distinct al unei convorbiri dintre Dumnezeu și Avraam care a început în versetul unu, identificând astfel versetul douăzeci și doi drept sfârșitul unei linii profetice care poartă semnătura celor douăzeci și două de litere ale alfabetului ebraic. Versetul de mijloc al șirului de douăzeci și două de versete este versetul unsprezece, care, la rândul său, este mijlocul a trei versete ce identifică însemnul celor o sută patruzeci și patru de mii. Prin urmare, versetul unsprezece este mijlocul a trei versete distincte, iar versetul unsprezece transmite adevărul principal nu numai al celor douăzeci și două de versete, ci și al celor trei versete în care se află, identificând astfel versetele unsprezece și douăzeci și doi ca început și sfârșit ale gândului principal. Astfel, versetele unsprezece până la douăzeci și doi din capitolul șaptesprezece constituie tema principală a capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi.

The middle of chapters eleven unto twenty-two in the book of Matthew is chapter sixteen.

Mijlocul capitolelor unsprezece până la douăzeci și doi din cartea lui Matei este capitolul șaisprezece.

> Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:20.

> Atunci le-a poruncit ucenicilor Săi să nu spună nimănui că El este Isus Hristosul. Matei 16:20.

As with Genesis’ midpoint, verse twenty marks the end of a specific conversation that began in verse thirteen when Christ and the disciples arrived at Caesarea Philippi.

Așa cum se întâmplă și la punctul median al Genezei, versetul douăzeci marchează sfârșitul unei conversații specifice care a început în versetul treisprezece, când Hristos și ucenicii au ajuns la Cezareea lui Filip.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. Matthew 16:13–20.

> જ્યારે ઈસુ કૈસરીયા ફિલિપીના પ્રદેશમાં આવ્યા, ત્યારે તેમણે પોતાના શિષ્યોને પૂછીને કહ્યું, “મનુષ્યપુત્ર હું કોણ છું એવું લોકો શું કહે છે?” તેઓએ કહ્યું, “કેટલાંક કહે છે કે તમે યોહાન બાપ્તિસ્ત છો; કેટલાક એલિયાસ; અને બીજા યિરમિયા, અથવા પ્રબોધકોમાંના કોઈ એક.” તેમણે તેઓને કહ્યું, “પરંતુ તમે શું કહો છો કે હું કોણ છું?” ત્યારે શિમોન પેત્રે ઉત્તર આપ્યો અને કહ્યું, “તમે ખ્રિસ્ત છો, જીવતા દેવના પુત્ર.” ઈસુએ તેને ઉત્તર આપ્યો અને કહ્યું, “ધન્ય છે તું, શિમોન બરયોના; કારણ કે માંસ અને રક્તે તને આ પ્રગટ કર્યું નથી, પરંતુ મારા પિતાએ, જે સ્વર્ગમાં છે. અને હું પણ તને કહું છું કે તું પેત્ર છે, અને આ શિલા પર હું મારી સભા બાંધીશ; અને પાતાળના દ્વારો તેના વિરુદ્ધ પ્રબળ નહીં થાય. અને હું તને સ્વર્ગના રાજ્યની કુંજીઓ આપીશ; અને જે કંઈ તું પૃથ્વી પર બાંધશે તે સ્વર્ગમાં બંધાયેલું રહેશે; અને જે કંઈ તું પૃથ્વી પર છોડશે તે સ્વર્ગમાં છોડાયેલું રહેશે.” પછી તેમણે પોતાના શિષ્યોને કડક આજ્ઞા કરી કે તેઓ કોઈને ન કહે કે તેઓ ઈસુ ખ્રિસ્ત છે. મથિ 16:13–20.

## Raphia and Panium

Raphia şi Panium

Not only does Matthew’s middle passage represent a distinct conversation and subject, but just as the covenant symbolism of Genesis’ testimony aligns with the battle of Raphia, Matthew’s conversation takes place in Caesarea Philippi, which is Panium. Panium of verse fifteen of Daniel eleven is the midpoint in Matthew’s twelve-chapter line and Raphia of verse eleven of Daniel eleven, is the midpoint of Genesis’ twelve-chapter line.

Nu numai că pasajul din mijloc al lui Matei reprezintă o conversație și un subiect distinct, ci, așa cum simbolismul legământului din mărturia Genezei se aliniază cu bătălia de la Rafia, conversația din Matei are loc în Cezareea lui Filip, care este Panium. Panium din versetul cincisprezece al capitolului unsprezece din Daniel este punctul de mijloc al liniei de douăsprezece capitole din Matei, iar Rafia din versetul unsprezece al capitolului unsprezece din Daniel este punctul de mijloc al liniei de douăsprezece capitole din Geneza.

The 250 years that began in 457 BC concluded at 207 BC, the midpoint between Raphia of verse eleven and Panium of verse fifteen, which is where the sign of Abraham’s circumcision and Peter’s confession of the Messiah converge. In the book of Matthew’s line, Peter is testifying to his recognition of Christ, the Son of God at His baptism.

Cei 250 de ani care au început în 457 î.Hr. s-au încheiat în 207 î.Hr., la mijlocul intervalului dintre Rafia din versetul unsprezece și Paniul din versetul cincisprezece, unde converg semnul circumciziei lui Avraam și mărturisirea lui Petru despre Mesia. În linia cărții lui Matei, Petru mărturisește recunoașterea sa a lui Hristos, Fiul lui Dumnezeu, la botezul Său.

Simon means “one who hears” and Barjona means “son of the dove.” Simon was one who heard the message of Christ baptism, when the Holy Spirit descended in the form of a dove. Christ’s baptism typified August 11, 1840, when the mighty angel of Revelation ten descended. The same angel descended on 9/11. Peter represents those who recognize 9/11 as the testing message of the generation of the one hundred and forty-four thousand.

Simon înseamnă „cel care aude”, iar Barjona înseamnă „fiul porumbelului”. Simon a fost unul care a auzit solia botezului lui Hristos, când Duhul Sfânt S-a coborât în chip de porumbel. Botezul lui Hristos a prefigurat ziua de 11 august 1840, când îngerul cel puternic din Apocalipsa zece s-a coborât. Același înger s-a coborât la 11 septembrie. Petru îi reprezintă pe aceia care recunosc 11 septembrie ca fiind solia de punere la probă a generației celor o sută patruzeci și patru de mii.

Peter represents those who employ the methodology of line upon line. He is the “son” of the dove, so as a son he symbolically represents the last generation. Peter is a symbol of the last generation, and with the symbolic numbering of his name he represents the one hundred and forty-four thousand. Peter represents the final generation who hear the message of the empowerment when Christ appears in the prophetic line. Peter recognized the message associated with Christ’s baptism, and thus Peter could identify Jesus as the anointed one, which is Messiah in the Hebrew and Christ in the Greek. Peter represents those who understand that the angel of Revelation eighteen who descended at 9/11, had also descended on August 11, 1840. Peter represents those who understand 9/11 as a waymark that is only established by the testimony of two or three lines.

Petru îi reprezintă pe aceia care folosesc metodologia „linie peste linie”. El este „fiul” porumbelului; astfel, ca fiu, el reprezintă în mod simbolic ultima generație. Petru este un simbol al ultimei generații și, prin numerotarea simbolică a numelui său, el îi reprezintă pe cei o sută patruzeci și patru de mii. Petru reprezintă generația finală care aude solia împuternicirii atunci când Hristos apare în linia profetică. Petru a recunoscut solia asociată cu botezul lui Hristos și, astfel, Petru L-a putut identifica pe Isus ca fiind Cel Uns, care este Mesia în ebraică și Hristos în greacă. Petru îi reprezintă pe aceia care înțeleg că îngerul din Apocalipsa optsprezece, care a coborât la 9/11, coborâse de asemenea la 11 august 1840. Petru îi reprezintă pe aceia care înțeleg 9/11 ca pe un waymark care este stabilit numai prin mărturia a două sau trei linii.

Peter’s confession is that 9/11 identifies the arrival of the third woe, which is the testing message for the final generation. That confession is where the name changes. Abraham is at Raphia and Peter is at Panium, just before the cross. Between Panium and the cross Peter is going to visit the Mount of Transfiguration. It is at Panium where Simon is changed unto Peter when he gave his confession of the testing message for his generation. For the one hundred and forty-four thousand that testing message is Islam of the third woe which arrived in prophetic history at 9/11.

Mărturisirea lui Petru este că 11 septembrie identifică sosirea celui de-al treilea vai, care este solia de punere la probă pentru generația finală. Acea mărturisire este locul unde se schimbă numele. Avraam se află la Rafia, iar Petru la Paniu, chiar înainte de cruce. Între Paniu și cruce, Petru urmează să viziteze Muntele Schimbării la Față. La Paniu, Simon este schimbat în Petru atunci când și-a făcut mărturisirea despre solia de punere la probă pentru generația sa. Pentru cei o sută patruzeci și patru de mii, acea solie de punere la probă este Islamul celui de-al treilea vai, care a sosit în istoria profetică la 11 septembrie.

The beginning of the testing of Adventism began at 9/11, and at the end of the testing of Adventism the message of Islam of the third woe identifies when and where Simon’s name is changed. The message Peter understands at the end, which was typified by the message of 9/11 at the beginning, is the corrected message of the fireballs of Nashville. There the feast of trumpets arrives in conjunction with the ascension of the ensign and the closed door of the Day of Atonement.

Începutul testării adventismului a început la 11 septembrie, iar la sfârșitul testării adventismului mesajul Islamului al celui de-al treilea vai identifică momentul și locul în care numele lui Simon este schimbat. Mesajul pe care Petru îl înțelege la sfârșit, care a fost prefigurat la început prin mesajul de la 11 septembrie, este mesajul corectat al mingilor de foc din Nashville. Acolo sărbătoarea trâmbițelor sosește în legătură cu înălțarea steagului și cu ușa închisă a Zilei Ispășirii.

We will continue these things in the next article.

Vom continua aceste lucruri în articolul următor.

Back to Articles