Article

# The Book of Daniel - Number Twenty

Cartea lui Daniel - Numărul douăzeci

Daniel and the Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry of Kingdoms Rise and Fall

Daniel și Apocalipsa: Dezvăluirea țesăturii profetice a ridicării și căderii împărățiilor

Author

Jeff Pippenger

Published

December 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White often identifies that the prophetic lessons that are needed to be understood are portrayed with the rise and fall of kingdoms.

Sora White adesea arată că lecțiile profetice care trebuie înțelese sunt înfățișate prin ridicarea și căderea împărățiilor.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> „Din ridicarea și căderea națiunilor, așa cum sunt făcute limpezi în cărțile lui Daniel și Apocalipsa, trebuie să învățăm cât de lipsită de valoare este simpla slavă exterioară și lumească. Babilonul, cu toată puterea și măreția lui, asemenea cărora lumea noastră nu a mai văzut niciodată de atunci încoace,—putere și măreție care, pentru oamenii acelei vremi, păreau atât de statornice și de nepieritoare,—cât de deplin a dispărut! Ca „floarea ierbii”, a pierit. Iacov 1:10. Așa a pierit și împărăția medo-persană, și împărățiile Greciei și Romei. Și astfel piere tot ceea ce nu-L are pe Dumnezeu drept temelie. Numai ceea ce este legat de planul Său și exprimă caracterul Său poate dăinui. Principiile Sale sunt singurele lucruri statornice pe care le cunoaște lumea noastră.” Profeți și regi, 548.

The “rise and fall” of the kingdoms that are represented in the books of Daniel and Revelation are the focal point of a correct approach to the study of prophecy. The fall of Babylon is typified by the fall of Nimrod’s Babel in Genesis eleven. Then in Daniel chapter five, Babylon falls again. The papacy’s history of its rise to power in the year 538, and its subsequent fall in 1798, also typifies the final fall of Babylon, for the papal power is prophetically spiritual Babylon. The papacy fell in 1798, and Revelation chapter eighteen outlines its final fall. In Daniel chapter eleven, and verse forty-five, the papacy, represented there as the king of the north, comes to its end with none to help. This takes place when probation closes, for verses forty-five of chapter eleven, and verse one of chapter twelve, represent the same history.

„Ridicarea și căderea” împărățiilor reprezentate în cărțile lui Daniel și Apocalipsa constituie punctul central al unei abordări corecte a studiului profeției. Căderea Babilonului este prefigurată prin căderea Babelului lui Nimrod din Geneza capitolul unsprezece. Apoi, în Daniel capitolul cinci, Babilonul cade din nou. Istoria papalității, a ridicării sale la putere în anul 538 și a căderii sale ulterioare în 1798, prefigurează de asemenea căderea finală a Babilonului, căci puterea papală este, din punct de vedere profetic, Babilonul spiritual. Papalitatea a căzut în 1798, iar Apocalipsa capitolul optsprezece descrie căderea sa finală. În Daniel capitolul unsprezece, versetul patruzeci și cinci, papalitatea, reprezentată acolo ca împăratul de la miazănoapte, ajunge la sfârșitul său, fără să fie cineva care să-i vină în ajutor. Aceasta are loc atunci când se încheie timpul de probă, căci versetul patruzeci și cinci din capitolul unsprezece și versetul unu din capitolul doisprezece reprezintă aceeași istorie.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, every one that shall be found written in the book. Daniel 11:45, 12:1.

> Et il dressera les tentes de son palais entre les mers, sur la glorieuse montagne sainte ; puis il arrivera à sa fin, et personne ne lui viendra en aide. En ce temps-là se lèvera Micaël, le grand chef, le défenseur des enfants de ton peuple ; et ce sera un temps de détresse tel qu’il n’y en a point eu depuis qu’existent les nations jusqu’à ce temps même. En ce temps-là, ceux de ton peuple qui seront trouvés inscrits dans le livre seront sauvés. Daniel 11:45 ; 12:1.

The message of the second angel is structured upon the fact that Babylon has fallen twice. Literal Babylon, represented by Nimrod and Belshazzar fell twice, and spiritual Babylon fell in 1798, and does so again, when human probation closes.

Mesajul celui de-al doilea înger este structurat pe faptul că Babilonul a căzut de două ori. Babilonul literal, reprezentat de Nimrod și Belșațar, a căzut de două ori, iar Babilonul spiritual a căzut în 1798 și va cădea din nou, când se va încheia timpul de probă al omenirii.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Și a urmat un alt înger, zicând: A căzut, a căzut Babilonul, cetatea cea mare, pentru că a adăpat toate neamurile din vinul mâniei curviei ei. Apocalipsa 14:8.

The repetition of the fall of Babylon in the second angel provides the prophetic justification for identifying the doubling of words and phrases within the Scriptures as a symbol of the combined messages of the second angel and the Midnight Cry. It also upholds the principle identified by Sister White, concerning the study of prophecy being based upon the rise and fall of the kingdoms represented in the books of Daniel and Revelation. It illustrates the concept that to understand the fall of Babylon, the student of prophecy must bring together all of Babylon’s falls, “line upon line,” to establish the correct prophetic message of the final fall of Babylon.

Repetarea căderii Babilonului în cel de-al doilea înger oferă justificarea profetică pentru identificarea dublării cuvintelor și a expresiilor din Scripturi ca simbol al mesajelor combinate ale celui de-al doilea înger și ale Strigătului de la Miezul Nopții. De asemenea, ea susține principiul identificat de Sora White, potrivit căruia studiul profeției se întemeiază pe ridicarea și căderea împărățiilor reprezentate în cărțile lui Daniel și Apocalipsa. Ea ilustrează conceptul că, pentru a înțelege căderea Babilonului, studentul profeției trebuie să adune laolaltă toate căderile Babilonului, „linie peste linie”, pentru a stabili corectul mesaj profetic al căderii finale a Babilonului.

Babylon falling twice in the message of the second angel, is based upon the prophetic rule which identifies that truth is established upon the testimony of two witnesses. The doubling of Babylon’s fall within the message, represents the prophetic methodology that is identified in the Bible as the latter rain. That sacred methodology, which is the latter rain, is the application of bringing various lines of prophecy together “line upon line.” When employed by the student of prophecy, the methodology establishes the “message” of the latter rain. The latter rain message that is established through the application of the sacred methodology, is thereafter proclaimed in the combined prophetic histories of the second angel and the Midnight Cry. This was true in the history of the movement of the first angel, and it is true today, in the history of the movement of the third angel.

Căderea Babilonului de două ori în mesajul celui de-al doilea înger se întemeiază pe regula profetică potrivit căreia adevărul este statornicit prin mărturia a doi martori. Dublarea căderii Babilonului în cadrul mesajului reprezintă metodologia profetică identificată în Biblie drept ploaia târzie. Această metodologie sacră, care este ploaia târzie, constă în aplicarea aducerii laolaltă a diferitelor linii ale profeției „linie peste linie”. Atunci când este folosită de studentul profeției, metodologia statornicește „mesajul” ploii târzii. Mesajul ploii târzii, care este statornicit prin aplicarea metodologiei sacre, este apoi proclamat în istoriile profetice reunite ale celui de-al doilea înger și ale Strigătului de la Miezul Nopții. Acest lucru a fost adevărat în istoria mișcării primului înger și este adevărat și astăzi, în istoria mișcării celui de-al treilea înger.

Chapters four and five of the book of Daniel, represent the line of history which covers the rise and beginning of Babylon, represented by Nebuchadnezzar in chapter four, and then the fall and ending of Babylon, represented by Belshazzar in chapter five. Together they produce one prophetic line. The prophetic line produced by those two chapters is to be laid over the top of Daniel chapters one through three, in order to establish the latter rain message.

Capitolele patru și cinci din cartea lui Daniel reprezintă linia istoriei care cuprinde ridicarea și începutul Babilonului, reprezentat de Nebucadnețar în capitolul patru, iar apoi căderea și sfârșitul Babilonului, reprezentat de Belșațar în capitolul cinci. Împreună, ele alcătuiesc o singură linie profetică. Linia profetică produsă de aceste două capitole trebuie așezată peste Daniel capitolele unu până la trei, pentru a stabili solia ploii târzii.

The two chapters present the fall and rising again of Nebuchadnezzar and the fall and destruction of Belshazzar, and therefore present the fall of Babylon in the beginning and ending of the line. The line of prophecy created by the two chapters is structured upon Babylon falling, rising, and then falling again. That fact alone identifies that those two chapters represent the message of the second angel. The two chapters represent the history of the earth beast of Revelation thirteen, and in that history the message of the second angel and Midnight Cry is twice proclaimed.

Cele două capitole prezintă căderea și ridicarea din nou a lui Nebucadnețar și căderea și nimicirea lui Belșațar și, prin urmare, prezintă căderea Babilonului la începutul și la sfârșitul liniei. Linia profetică alcătuită de cele două capitole este structurată pe faptul că Babilonul cade, se ridică și apoi cade din nou. Numai acest fapt identifică acele două capitole ca reprezentând solia îngerului al doilea. Cele două capitole reprezintă istoria fiarei pământului din Apocalipsa treisprezece, iar în acea istorie solia îngerului al doilea și Strigătul de la Miezul Nopții sunt proclamate de două ori.

Therefore, before we begin our consideration of chapters four and five of Daniel, we will identify the sacred methodology which is the latter rain, and then by employing that methodology we will identify the message of the latter rain.

Prin urmare, înainte de a începe examinarea capitolelor patru și cinci din Daniel, vom identifica metodologia sacră care este ploaia târzie, iar apoi, folosind această metodologie, vom identifica solia ploii târzii.

A significant waymark of the history of the first and second angel was the methodology represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation. Those rules were used by men to identify the message of the Midnight Cry, and that message was the latter rain message for that history. A significant waymark of the history of the third angel is the methodology represented as “Prophetic Keys”. Those rules are to be used in conjunction with the rules of William Miller to identify the message of the Midnight Cry in our current history, and the message that is now being established by those rules is the latter rain message of the last days. Miller’s rules represent the early rain in the prophetic history of the earth beast, and those rules combined with the “Prophetic Keys” represent the latter rain in the prophetic history of the earth beast.

Un reper semnificativ în istoria primului și celui de-al doilea înger a fost metodologia reprezentată de regulile lui William Miller de interpretare profetică. Aceste reguli au fost folosite de oameni pentru a identifica mesajul Strigătului de la Miezul Nopții, iar acel mesaj a fost mesajul ploii târzii pentru acea istorie. Un reper semnificativ în istoria celui de-al treilea înger este metodologia reprezentată ca „Chei Profetice”. Aceste reguli trebuie folosite împreună cu regulile lui William Miller pentru a identifica mesajul Strigătului de la Miezul Nopții în istoria noastră actuală, iar mesajul care este acum stabilit prin aceste reguli este mesajul ploii târzii al zilelor de pe urmă. Regulile lui Miller reprezintă ploaia timpurie în istoria profetică a fiarei pământului, iar aceste reguli, combinate cu „Cheile Profetice”, reprezintă ploaia târzie în istoria profetică a fiarei pământului.

The latter rain is the methodology employed to produce the message. There are those who are deceived because they seek for the latter rain experience, without first seeking the message that produces the experience. The Pentecostal churches of Christianity are a clear example of that deception. That same type of misguided direction is available to those who do seek for the latter rain message, but refuse to seek for the methodology that identifies and establishes the latter rain message. Without the correct methodology, the correct message cannot be identified. Without the correct message, the correct experience is an impossibility.

Ploaia târzie este metodologia folosită pentru a produce solia. Sunt unii care sunt înșelați, deoarece caută experiența ploii târzii, fără să caute mai întâi solia care produce această experiență. Bisericile penticostale ale creștinătății sunt un exemplu clar al acelei înșelări. Același tip de orientare greșită le stă la dispoziție și acelora care caută într-adevăr solia ploii târzii, dar refuză să caute metodologia care identifică și întemeiază solia ploii târzii. Fără metodologia corectă, solia corectă nu poate fi identificată. Fără solia corectă, experiența corectă este o imposibilitate.

The significance of this biblical fact goes unrecognized by most, for they have never considered the possibility that there is one right way to study the Bible, and that there are many wrong ways to study the Bible. The wrong way to study the Bible, that is by far the most often chosen, is to trust other men’s opinions of what the Bible teaches. It is such a common issue with men, that every church organizes a system to address this falsely perceived need of their flocks. That false need, produces the false work of establishing a system of leaders who are identified as the spiritual experts of biblical understanding that will correctly direct the understanding of the untrained flock. The Bible does identify a very organized system for the structure of a church, which includes elders, prophets and teachers, but the Bible never endorses the corruption of church organization that produces a system of leaders who have been ordained to identify what is or what isn’t truth, and thereafter, who is and who isn’t a heretic.

Semnificația acestui fapt biblic rămâne nerecunoscută de cei mai mulți, căci nu au luat niciodată în considerare posibilitatea că există un singur mod corect de a studia Biblia și că există multe moduri greșite de a studia Biblia. Modul greșit de a studia Biblia, care este de departe cel mai adesea ales, este acela de a te încrede în părerile altor oameni despre ceea ce învață Biblia. Este o problemă atât de obișnuită între oameni, încât fiecare biserică organizează un sistem pentru a răspunde acestei nevoi percepute în mod fals a turmei sale. Acea nevoie falsă produce lucrarea falsă a întemeierii unui sistem de conducători care sunt identificați drept experții spirituali ai înțelegerii biblice, care vor îndruma în mod corect înțelegerea turmei neinstruită. Biblia identifică într-adevăr un sistem foarte bine organizat pentru structura unei biserici, care include bătrâni, proroci și învățători, dar Biblia nu aprobă niciodată coruperea organizării bisericii, care produce un sistem de conducători ce au fost ordinati să stabilească ce este sau ce nu este adevăr și, de aici înainte, cine este și cine nu este eretic.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Sârguiește-te să te înfățișezi înaintea lui Dumnezeu ca unul încercat, ca un lucrător care nu are de ce să-i fie rușine, împărțind drept cuvântul adevărului. 2 Timotei 2:15.

A church leader is to exhort, rebuke, teach and guard against false doctrines and those who promote the false doctrines, but we are each to “study to show” ourselves “approved unto God,” by “rightly dividing the word of truth.” In doing so, we must know the methodology that the Bible identifies as the correct way to rightly divide the word of truth. The book of Isaiah sets forth these issues in the context of the latter rain, so it is there that we will begin.

Un conducător al bisericii trebuie să îndemne, să mustre, să înveţe şi să păzească împotriva doctrinelor false şi a celor care promovează doctrinele false, însă fiecare dintre noi trebuie să „studieze ca să se înfăţişeze” „aprobat înaintea lui Dumnezeu”, „împărţind drept cuvântul adevărului”. Făcând astfel, trebuie să cunoaştem metodologia pe care Biblia o identifică drept calea corectă de a împărţi drept cuvântul adevărului. Cartea lui Isaia expune aceste chestiuni în contextul ploii târzii, aşa că de acolo vom începe.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:1–13.

> În ziua aceea, Domnul, cu sabia Sa aspră, mare și puternică, va pedepsi Leviatanul, șarpele cel fugar, da, Leviatanul, șarpele cel sucit; și va ucide balaurul care este în mare. În ziua aceea cântați despre ea: O vie cu vin roșu. Eu, Domnul, o păzesc; o voi uda în orice clipă; ca nu cumva să-i facă cineva vreun rău, o voi păzi noapte și zi. Mânia nu este în Mine: cine va ridica împotriva Mea mărăcinii și spinii în luptă? Aș trece prin ei, i-aș arde împreună. Sau să apuce el de tăria Mea, ca să facă pace cu Mine; și va face pace cu Mine. El va face pe cei ce vin din Iacov să prindă rădăcină: Israel va înflori și va odrăsli și va umple fața lumii cu rod. L-a lovit El oare așa cum i-a lovit pe cei ce l-au lovit? Sau a fost el ucis după măcelul celor uciși de el? Cu măsură, când odrăslește, Te vei certa cu ea: El Își oprește vântul aspru în ziua vântului de răsărit. Prin aceasta, așadar, va fi ispășită nelegiuirea lui Iacov; și acesta este tot rodul înlăturării păcatului său: când va face toate pietrele altarului ca pietrele de var sfărâmate, dumbrăvile și chipurile cioplite nu se vor mai ridica. Totuși cetatea întărită va fi pustie, și locuința părăsită, și lăsată ca un pustiu: acolo va paște vițelul, acolo se va culca și-i va mistui ramurile. Când mlădițele ei se vor usca, vor fi rupte: femeile vin și le aprind cu foc; căci este un popor fără pricepere; de aceea Cel ce i-a făcut nu va avea milă de ei, și Cel ce i-a întocmit nu le va arăta îndurare. Și va fi în ziua aceea că Domnul va treiera de la albia râului până la pârâul Egiptului, iar voi veți fi adunați unul câte unul, o, copii ai lui Israel. Și va fi în ziua aceea că trâmbița cea mare va suna, și vor veni cei ce erau gata să piară în țara Asiriei, și cei izgoniți în țara Egiptului, și se vor închina Domnului pe muntele cel sfânt, la Ierusalim. Isaia 27:1–13.

In the previous articles, we have repeatedly addressed the “ensign” that is lifted up to call God’s other children out of Babylon. The last verse of Isaiah chapter twenty-seven, addresses the work of the ensign when it says “the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria.” Assyria is a symbol of Babylon in the last days, and those that hear the warning message to come out of Babylon in the verse, come and worship with those represented as the one hundred and forty-four thousand who are prophetically located at “the holy mount at Jerusalem.”

În articolele precedente, am abordat în repetate rânduri „stindardul” care este înălțat pentru a-i chema pe ceilalți copii ai lui Dumnezeu să iasă din Babilon. Ultimul verset al capitolului douăzeci și șapte din Isaia se referă la lucrarea stindardului atunci când spune: „se va suna trâmbița cea mare și vor veni cei ce erau gata să piară în țara Asiriei.” Asiria este un simbol al Babilonului în zilele din urmă, iar cei care aud în verset solia de avertizare de a ieși din Babilon vin și se închină împreună cu cei reprezentați ca fiind cei o sută patruzeci și patru de mii, care sunt așezați profetic pe „muntele cel sfânt, la Ierusalim.”

The verse says, “and it shall come to pass in that day.” “That day,” which is the day when the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other children out of Babylon, is the setting for the entire chapter. The second voice of Revelation chapter eighteen, cries at the Sunday law, when the whore of Tyre is remembered.

Versetul spune: „și se va întâmpla în ziua aceea”. „Ziua aceea”, care este ziua în care al doilea glas din Apocalipsa capitolul optsprezece îi cheamă afară din Babilon pe ceilalți copii ai lui Dumnezeu, constituie cadrul întregului capitol. Al doilea glas din Apocalipsa capitolul optsprezece strigă la legea duminicală, când curva Tirului este adusă aminte.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:4, 5.

> Și am auzit un alt glas din cer, zicând: Ieșiți din mijlocul ei, poporul Meu, ca să nu fiți părtași la păcatele ei și să nu primiți din plăgile ei. Căci păcatele ei au ajuns până la cer, și Dumnezeu Și-a adus aminte de nelegiuirile ei. Apocalipsa 18:4, 5.

Isaiah chapter twenty-seven, begins by identifying the same day that the chapter ends with, when it says, “In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea.”

Capitolul douăzeci și șapte din Isaia începe prin a identifica aceeași zi cu care se încheie capitolul, când spune: „În ziua aceea, Domnul, cu sabia Sa aspră, mare și puternică, va pedepsi leviatanul, șarpele fugar, da, leviatanul, șarpele cel șerpuit; și va ucide balaurul care este în mare.”

At the Sunday law God’s executive, retributive judgment begins upon the kingdoms of the dragon (the United Nations), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). At the Sunday law the false prophet is overthrown as the sixth kingdom of Bible prophecy, and national apostasy produces national ruin. The Sunday law is where God’s executive judgments begin to fall upon the dragon, who is Satan (and whose earthly kingdom is represented as the dragon), the beast and the false prophet. It is a progressive punishment, that begins at the Sunday law. The beginning and the ending of chapter twenty-seven of Isaiah is the Sunday law, and the chapter represents specific issues that are directly connected with the history that leads up to and follows after the Sunday law.

Божият изпълнителен, въздаятелен съд започва при неделния закон върху царствата на змея (Организацията на обединените нации), звяра (папството) и лъжепророка (Съединените щати). При неделния закон лъжепророкът е съборен като шестото царство на библейското пророчество и националното отстъпление поражда национална разруха. Неделният закон е моментът, в който Божиите изпълнителни съдби започват да падат върху змея, който е Сатана (и чието земно царство е представено като змея), звяра и лъжепророка. Това е постепенно наказание, което започва при неделния закон. Началото и краят на двадесет и седма глава на Исая е неделният закон, а главата представя конкретни въпроси, които са пряко свързани с историята, водеща до неделния закон и следваща след него.

We are considering chapter twenty-seven, for it establishes the prophetic setting for chapters twenty-eight and twenty-nine. In those chapters we will find the definition of the latter rain as a methodology, which will allow us to understand the significance of laying chapters four and five of Daniel over the top of chapters one through three of Daniel. After Isaiah chapter twenty-seven, identifies the beginning of the progressive punishment of the dragon’s kingdom, he records that in that period of time, God’s people are commanded to “sing unto her.” Sing unto who?

Ni irimo gusuzuma igice cya makumyabiri na karindwi, kuko ari cyo gishyiraho imimerere y’ubuhanuzi y’ibice bya makumyabiri na munani na makumyabiri na cyenda. Muri ibyo bice tuzasangamo ubusobanuro bw’imvura y’itumba rya nyuma nk’uburyo bukoreshwa, kandi ibyo bizadufasha gusobanukirwa n’akamaro ko gushyira ibice bya kane n’ibya gatanu bya Daniyeli hejuru y’ibice bya mbere kugeza ku bya gatatu bya Daniyeli. Nyuma y’uko Yesaya igice cya makumyabiri na karindwi kimaze kugaragaza itangiriro ry’igihano kigenda gikomeza ku bwami bw’ikiyoka, yandika ko muri icyo gihe ubwoko bw’Imana butegekwa “kumuririmbira.” Kuririmbira nde?

The answer of who is to be sung to is in the title of the song, for they are to sing “a vineyard of red wine, that the Lord keeps.” The story of the vineyard is the story of God’s people, and it is first mentioned by Isaiah in chapter five.

Răspunsul la întrebarea cui trebuie să i se cânte se află în titlul cântării, căci ei trebuie să cânte „o vie de vin roșu, pe care Domnul o păzește”. Istoria viei este istoria poporului lui Dumnezeu și este menționată pentru prima dată de Isaia în capitolul cinci.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–5.

> Acum voi cânta Preaiubitului meu o cântare a iubitului meu despre via sa. Preaiubitul meu avea o vie pe un deal foarte roditor. A împrejmuit-o, i-a scos pietrele și a sădit-o cu vița cea mai aleasă; a zidit un turn în mijlocul ei și a săpat în ea și un teasc; apoi a așteptat să facă struguri, dar a făcut struguri sălbatici. Și acum, locuitori ai Ierusalimului și bărbați ai lui Iuda, judecați, vă rog, între Mine și via Mea. Ce s-ar mai fi putut face viei Mele și să nu-i fi făcut? Pentru ce, când M-am așteptat să facă struguri, a făcut struguri sălbatici? Și acum, veniți dar, vă voi spune ce voi face viei Mele: îi voi lua gardul, și va fi păscută; îi voi dărâma zidul, și va fi călcată în picioare. O voi pustii: nu va mai fi tăiată, nici săpată; ci vor crește în ea mărăcini și spini; voi porunci și norilor să nu mai dea ploaie peste ea. Căci via Domnului oștirilor este casa lui Israel, iar bărbații lui Iuda sunt planta Lui plăcută; El a așteptat judecată, și iată vărsare de sânge; neprihănire, și iată strigăt. Isaia 5:1–5.

In the history of the Sunday law crisis, God’s people are to sing the song of the vineyard to God’s people, for the song says, “And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” The song of the vineyard is the song identifying the passing by of a former covenant people, while God enters into covenant with those whom Peter says were “in time past were not a people, but are now the people of God.” It identifies that no rain has fallen upon the vineyard, thus identifying the work of Elijah who comes in that period of time, and who alone can produce rain during that period. We know the song is about the passing by of a covenant people, for the song of the vineyard was sung by Christ to ancient Israel, in the period that ancient Israel was being passed by, while God was simultaneously entering into covenant with spiritual Israel.

În istoria crizei legii duminicale, poporul lui Dumnezeu trebuie să cânte cântarea viei către poporul lui Dumnezeu, căci cântarea spune: „And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” Cântarea viei este cântarea care identifică trecerea pe lângă un fost popor al legământului, în timp ce Dumnezeu intră în legământ cu aceia despre care Petru spune că „in time past were not a people, but are now the people of God.” Ea arată că peste vie nu a căzut nicio ploaie, identificând astfel lucrarea lui Ilie, care vine în acea perioadă de timp și care singur poate produce ploaie în acea perioadă. Știm că această cântare este despre trecerea pe lângă un popor al legământului, fiindcă cântarea viei a fost cântată de Hristos vechiului Israel, în perioada în care vechiul Israel era trecut cu vederea, în timp ce Dumnezeu, simultan, intra în legământ cu Israelul spiritual.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Ascultați o altă pildă: Era un anumit stăpân al casei, care a sădit o vie, a împrejmuit-o de jur împrejur cu un gard, a săpat în ea un teasc, a zidit un turn, a dat-o unor vieri și a plecat într-o țară îndepărtată. Și, când s-a apropiat vremea roadelor, și-a trimis slujitorii la vieri, ca să ia roadele ei. Dar vierii i-au luat slujitorii, pe unul l-au bătut, pe altul l-au omorât, iar pe altul l-au ucis cu pietre. Din nou a trimis alți slujitori, mai mulți decât cei dintâi; și le-au făcut și lor la fel. Dar, la urmă de tot, l-a trimis la ei pe fiul său, zicând: Îl vor respecta pe fiul meu. Însă vierii, când au văzut pe fiul, au zis între ei: Acesta este moștenitorul; veniți să-l omorâm și să punem stăpânire pe moștenirea lui. Și l-au prins, l-au scos afară din vie și l-au omorât. Așadar, când va veni stăpânul viei, ce le va face acelor vieri? Ei i-au zis: Pe acei oameni răi îi va nimici în chip jalnic și își va da via altor vieri, care îi vor da roadele la vremea lor. Isus le-a zis: N-ați citit niciodată în Scripturi: Piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie piatra din capul unghiului; Domnul a făcut lucrul acesta și este minunat în ochii noștri? De aceea vă spun că Împărăția lui Dumnezeu va fi luată de la voi și va fi dată unui neam care va aduce roadele ei. Și oricine va cădea peste piatra aceasta va fi zdrobit; iar peste oricine va cădea ea, îl va sfărâma în pulbere. Și, când au auzit preoții cei mai de seamă și fariseii pildele Lui, au înțeles că despre ei vorbea. Matei 21:33–45.

When Jesus sang the song of God’s vineyard to ancient Israel, they were so drawn into the logic and strength of the message, that when Jesus asked the quibbling Jews, what the Lord of the vineyard would do to those who slew the Son, they could not help but provide the correct answer, when they said, “He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons.”

Când Isus a cântat vechiului Israel cântarea viei lui Dumnezeu, ei au fost atât de atrași în logica și puterea mesajului, încât, atunci când Isus i-a întrebat pe iudeii cârtitori ce va face Domnul viei acelora care au ucis pe Fiul, nu s-au putut abține să dea răspunsul corect, când au spus: „Îi va nimici cu răutate pe acei oameni răi și își va da via altor vieri, care îi vor da roadele la vremea lor.”

Jesus then immediately added another verse to the song, when he sang about the rejected stone, and pulled their answer together with the closing stanza when he stated, “Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.” The “grinding him to powder,” echoes Isaiah twenty-seven making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Both are references to the work of revival carried out by Josiah, who symbolized those in the last days that rediscover the “seven times”, which is the stumbling stone that crushes those who refuse to find it precious.

Isus a adăugat apoi imediat încă un vers cântării, când a cântat despre piatra lepădată, și le-a legat răspunsul prin strofa de încheiere când a spus: „De aceea vă spun: Împărăția lui Dumnezeu va fi luată de la voi și va fi dată unui neam care va aduce roadele ei. Și oricine va cădea peste această piatră va fi sfărâmat; dar pe oricine va cădea ea, îl va zdrobi în pulbere.” Expresia „îl va zdrobi în pulbere” face ecou lui Isaia douăzeci și șapte, făcând „toate pietrele altarului ca niște pietre de var făcute bucăți; dumbrăvile și chipurile cioplite nu vor mai sta în picioare.” Amândouă sunt trimiteri la lucrarea de redeșteptare înfăptuită de Iosia, care i-a simbolizat pe aceia din zilele de pe urmă care redescoperă „șapte vremi”, care este piatra de poticnire ce îi zdrobește pe cei care refuză să o găsească prețioasă.

In the day of the Sunday law, as represented in Isaiah chapter twenty-seven, those who “in time past were not a people,” are to sing the song of the Lord’s vineyard of red wine. These articles have often identified that there is no third message, without a first and a second message. The Sunday law is the third message, and the day of the Sunday law includes the history of the first and second messages. In chapter twenty-seven of Isaiah, the Sunday law is identifying the period represented in Daniel chapter one, and then again in Daniel chapters one through three. Prophetically, the day of the Sunday law in chapter twenty-seven is identifying the history of September 11, 2001, when the first message was empowered through to the soon-coming Sunday law.

În ziua legii duminicale, așa cum este reprezentată în capitolul douăzeci și șapte din Isaia, cei care „odinioară nu erau un popor” trebuie să cânte cântarea viei Domnului, a vinului roșu. Aceste articole au arătat adesea că nu există a treia solie fără o primă și o a doua solie. Legea duminicală este a treia solie, iar ziua legii duminicale cuprinde istoria primei și a celei de-a doua solii. În capitolul douăzeci și șapte din Isaia, legea duminicală identifică perioada reprezentată în capitolul întâi din Daniel, iar apoi din nou în capitolele întâi până la al treilea din Daniel. Din punct de vedere profetic, ziua legii duminicale din capitolul douăzeci și șapte identifică istoria de la 11 septembrie 2001, când prima solie a fost împuternicită, până la legea duminicală care va veni în curând.

We will continue on in our consideration of the song that the redeemed are to proclaim in the time leading up to the point where the whore of Rome will begin to sing her song, in the next article.

Vom continua, în articolul următor, cercetarea noastră asupra cântării pe care cei răscumpărați trebuie să o vestească în vremea premergătoare momentului în care desfrânata Romei va începe să-și cânte cântarea.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Și m-am uitat și, iată, Mielul stătea pe muntele Sionului, și împreună cu El o sută patruzeci și patru de mii, având Numele Tatălui Său scris pe frunțile lor. Și am auzit un glas din cer, ca vuietul unor ape multe și ca glasul unui tunet puternic; și am auzit glasul unor cântăreți cu harpa, cântând pe harpele lor. Și cântau ca o cântare nouă înaintea tronului, înaintea celor patru făpturi vii și a bătrânilor; și nimeni nu putea învăța cântarea aceea, afară de cei o sută patruzeci și patru de mii, care fuseseră răscumpărați de pe pământ. Aceștia sunt cei care nu s-au întinat cu femei, căci sunt feciori. Aceștia sunt cei care urmează pe Miel oriunde merge El. Aceștia au fost răscumpărați dintre oameni, ca cele dintâi roade pentru Dumnezeu și pentru Miel. Și în gura lor nu s-a găsit vicleșug, căci sunt fără vină înaintea tronului lui Dumnezeu. Apocalipsa 14:1–5.

Back to Articles