Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Two

Cartea lui Ioel și Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea Laodiceană - Numărul douăzeci și doi

Number Twenty-Two

Numărul Douăzeci și Doi

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We were half way through the four references of ancient Israel, as the generation of “vipers” in the previous article. In Matthew, both John and Jesus label the Pharisees and Sadducees as the generation of vipers. John represents the beginning of a testing process that is identified when he taught that Jesus, who would follow him—would thoroughly purge His floor. Jesus added to the testing process of John, by including the judgment process, as He referenced the queen of Sheba and Nineveh. Judgment takes place in the fourth generation, and one class in the judgment manifests as serpents, for their father is the devil. Jesus added the issue of the fourth generation seeking a sign, when the sign was in plain sight.

Eram la jumătatea prezentării celor patru referințe privitoare la Israelul antic, ca generație de „vipere”, în articolul precedent. În Matei, atât Ioan, cât și Isus îi numesc pe farisei și pe saduchei generația de vipere. Ioan reprezintă începutul unui proces de punere la probă, identificat atunci când a învățat că Isus, care avea să vină după el, Își va curăți cu desăvârșire aria. Isus a adăugat la procesul de punere la probă al lui Ioan procesul judecății, când a făcut referire la împărăteasa din Șeba și la Ninive. Judecata are loc în a patra generație, iar una dintre clasele din cadrul judecății se manifestă ca șerpi, căci tatăl lor este diavolul. Isus a adăugat și chestiunea celei de-a patra generații care caută un semn, când semnul era la vedere.

In Matthew twenty-three the “woes” upon the Pharisees and Sadducees are set forth, and the process of testing and judgment is again associated with the final generation. Chapter twenty-two prepares the setting of the woes of chapter twenty-three.

În Matei douăzeci și trei sunt prezentate „vaiurile” rostite asupra fariseilor și saducheilor, iar procesul de încercare și judecată este din nou asociat cu generația finală. Capitolul douăzeci și doi pregătește cadrul pentru vaiurile din capitolul douăzeci și trei.

> While the Pharisees were gathered together, Jesus asked them, Saying, What think ye of Christ? whose son is he?

> Pe când fariseii erau adunați împreună, Isus i-a întrebat, zicând: Ce credeți despre Hristos? al cui fiu este El?

> They say unto him, The Son of David.

> Ei îi spun: Fiul lui David.

> He saith unto them, How then doth David in spirit call him Lord, saying, The Lord said unto my Lord, Sit thou on my right hand, till I make thine enemies thy footstool? If David then call him Lord, how is he his son?

> El le zice: Cum atunci David, în Duhul, Îl numește Domn, zicând: „Domnul a zis Domnului meu: Șezi la dreapta Mea, până voi pune pe vrăjmașii Tăi așternut picioarelor Tale”? Dacă, deci, David Îl numește Domn, cum este El fiul lui?

> And no man was able to answer him a word, neither durst any man from that day forth ask him any more questions. Matthew 22:41–46.

> Și nimeni nu a putut să-I răspundă un cuvânt; și din ziua aceea nimeni nu a mai îndrăznit să-I pună întrebări. Matei 22:41–46.

When the door closed to any further interaction, Jesus then sets forth eight woes in the following chapter. In verse thirteen the woe is for shutting the doors to the kingdom of heaven. It is from Heaven’s doors that the latter rain is poured out. The eight woes are about those who profess to open the door which no man can open and close the door which no man can close. In vision, Sister White was shown those who did not follow Christ into the Most Holy Place sending their prayers to the empty holy place where Satan, pretending to be Christ, led them to believe everything was OK. They had re-opened the holy place, and closed the Most Holy Place.

Când ușa s-a închis pentru orice altă interacțiune, Isus rostește apoi opt vaiuri în capitolul următor. În versetul treisprezece, vaiul este pentru închiderea ușilor către împărăția cerurilor. Din porțile Cerului este revărsată ploaia târzie. Cele opt vaiuri se referă la aceia care pretind că deschid ușa pe care niciun om nu o poate deschide și închid ușa pe care niciun om nu o poate închide. În viziune, sorei White i-au fost arătați aceia care nu L-au urmat pe Hristos în Locul Preasfânt, trimițându-și rugăciunile către locul sfânt gol, unde Satana, prefăcându-se a fi Hristos, i-a făcut să creadă că totul era în ordine. Ei redeschiseseră locul sfânt și închiseseră Locul Preasfânt.

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 258–261.

> „Mnogi sa zgroženjem gledaju na postupak Jevreja u odbacivanju i razapinjanju Hrista; i dok čitaju istoriju o Njegovom sramotnom zlostavljanju, misle da Ga ljube i da Ga ne bi zanijekali kao Petar, niti bi Ga razapeli kao Jevreji. Ali Bog, koji ispituje srca svih, stavio je na probu tu ljubav prema Isusu za koju su tvrdili da je osjećaju. Cijelo nebo posmatralo je s najdubljim zanimanjem kako je primljena vijest prvog anđela. Ali mnogi koji su tvrdili da ljube Isusa, i koji su lili suze dok su čitali izvještaj o krstu, rugali su se radosnoj vijesti o Njegovom dolasku. Umjesto da prime poruku s radošću, proglasili su je zabludom. Mrzili su one koji su ljubili Njegovo pojavljivanje i isključivali ih iz crkava. Oni koji su odbacili prvu poruku nisu mogli imati koristi od druge; niti im je koristio ponoćni poklič, koji je trebalo da ih pripremi da vjerom uđu s Isusom u Svetinju nad svetinjama nebeske svetinje. Odbacivanjem prve dvije poruke toliko su pomračili svoj razum da ne mogu vidjeti nikakvu svjetlost u poruci trećeg anđela, koja pokazuje put u Svetinju nad svetinjama. Vidjela sam da su, kao što su Jevreji razapeli Isusa, tako i nominalne crkve razapele ove poruke, i zato nemaju nikakvo znanje o putu u Svetinju nad svetinjama, niti mogu imati koristi od Isusovog posredovanja tamo. Kao Jevreji, koji su prinosili svoje beskorisne žrtve, oni upućuju svoje beskorisne molitve odjeljenju koje je Isus napustio; a Sotona, zadovoljan tom obmanom, uzima na sebe religiozni karakter i usmjerava umove ovih tobožnjih hrišćana ka sebi, djelujući svojom silom, svojim znacima i lažnim čudesima, da ih učvrsti u svojoj zamci.“ Early Writings, 258–261.

Verse fourteen is a woe for devouring widows houses and long prayers. Verse fifteen’s woe is for making their converts twice as mush the children of hell as they were. Verses sixteen through twenty-two the wicked are swearing by the temple.

Versetul paisprezece este un vai pentru devorarea caselor văduvelor și pentru rugăciunile lungi. Vaiul din versetul cincisprezece este pentru faptul că îi fac pe convertiții lor de două ori mai mult copii ai iadului decât erau ei înșiși. În versetele șaisprezece până la douăzeci și doi, cei răi jură pe templu.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> „Acestea nu sunt cuvintele Sorei White, ci cuvintele Domnului, iar mesagera Sa mi le-a dat ca să vi le dau vouă. Dumnezeu vă cheamă să nu mai lucrați în opoziție cu El. Multă instruire a fost dată cu privire la oameni care pretind că sunt creștini, când, de fapt, ei manifestă atributele lui Satana, împiedicând, în spirit, cuvânt și faptă, înaintarea adevărului, și urmează cu siguranță calea pe care Satana îi conduce. În împietrirea inimii lor au apucat o autoritate care nicidecum nu le aparține și pe care nu ar trebui să o exercite. Zice Marele Învățător: «Voi răsturna, răsturna, răsturna». Oamenii spun la Battle Creek: «Templul Domnului, templul Domnului suntem noi», dar ei folosesc foc obișnuit. Inimile lor nu sunt înmuiate și supuse prin harul lui Dumnezeu.” Manuscript Releases, volumul 13, 222.

In verse twenty-three and twenty-four the woe is for neglecting justice, mercy and faithfulness. Verses twenty-five and twenty-six is about the pretention of cleaning the outside of the cup, but not the inside.

În versetele douăzeci și trei și douăzeci și patru, vaiul este rostit pentru neglijarea dreptății, a milei și a credincioșiei. Versetele douăzeci și cinci și douăzeci și șase se referă la prefăcătoria de a curăți partea din afară a paharului, dar nu și partea dinăuntru.

> “‘We have this treasure,’ the apostle continued, ‘in earthen vessels, that the excellency of the power may be of God, and not of us.’ God could have proclaimed His truth through sinless angels, but this is not His plan. He chooses human beings, men compassed with infirmity, as instruments in the working out of His designs. The priceless treasure is placed in earthen vessels. Through men His blessings are to be conveyed to the world. Through them His glory is to shine forth into the darkness of sin.” Acts of the Apostles, 330.

> „Avem comoara aceasta”, a continuat apostolul, „în vase de lut, pentru ca această putere nemaipomenită să fie de la Dumnezeu, și nu de la noi.” Dumnezeu ar fi putut să-Și vestească adevărul prin îngeri fără păcat, dar acesta nu este planul Său. El alege ființe omenești, oameni înconjurați de slăbiciune, ca instrumente în împlinirea planurilor Sale. Comoara neprețuită este așezată în vase de lut. Prin oameni, binecuvântările Sale trebuie să fie transmise lumii. Prin ei, slava Sa trebuie să strălucească în întunericul păcatului.” Faptele apostolilor, 330.

Then verses twenty-seven and twenty-eight identifies the wicked as whitewashed tombs, connecting with Shebna of Isaiah chapter twenty-two where Shebna was exalting in the wonderful tomb he was making, but would never be in, for God was to cast him out of His mouth into a far field. The far field is represented by the tomb of the lying prophet of Bethel that led the disobedient prophet to be buried in the same tomb. Then the eighth woe says:

Apoi versetele douăzeci și șapte și douăzeci și opt îi identifică pe cei răi ca morminte văruite, făcând legătura cu Șebna din Isaia capitolul douăzeci și doi, unde Șebna se înălța pe sine în mormântul minunat pe care și-l făcea, dar în care nu avea să fie niciodată, căci Dumnezeu urma să-l arunce din gura Sa într-un câmp îndepărtat. Câmpul îndepărtat este reprezentat de mormântul prorocului mincinos din Betel, care l-a făcut pe prorocul neascultător să fie îngropat în același mormânt. Apoi al optulea vai spune:

> Woe unto you, scribes and Pharisees, hypocrites! because ye build the tombs of the prophets, and garnish the sepulchres of the righteous, And say, If we had been in the days of our fathers, we would not have been partakers with them in the blood of the prophets. Wherefore ye be witnesses unto yourselves, that ye are the children of them which killed the prophets. Fill ye up then the measure of your fathers.

> Văi de voi, cărturari și farisei, fățarnicilor! Pentru că zidiți mormintele prorocilor și împodobiți mormintele celor drepți, și ziceți: Dacă am fi fost în zilele părinților noștri, n-am fi fost părtași cu ei la sângele prorocilor. De aceea mărturisiți împotriva voastră înșivă că sunteți fiii celor ce au ucis pe proroci. Umpleți dar măsura părinților voștri.

> Ye serpents, ye generation of vipers, how can ye escape the damnation of hell?

> Voi, șerpilor, voi, neam de vipere, cum veți scăpa de osânda iadului?

> Wherefore, behold, I send unto you prophets, and wise men, and scribes: and some of them ye shall kill and crucify; and some of them shall ye scourge in your synagogues, and persecute them from city to city: That upon you may come all the righteous blood shed upon the earth, from the blood of righteous Abel unto the blood of Zacharias son of Barachias, whom ye slew between the temple and the altar.

> De aceea, iată, vă trimit proroci, înțelepți și cărturari; și pe unii dintre ei îi veți ucide și răstigni; iar pe alții dintre ei îi veți bate în sinagogile voastre și îi veți prigoni din cetate în cetate; ca să vină asupra voastră tot sângele nevinovat vărsat pe pământ, de la sângele neprihănitului Abel până la sângele lui Zaharia, fiul lui Barachia, pe care l-ați ucis între Templu și altar.

> Verily I say unto you, All these things shall come upon this generation. Matthew 23:29–36.

> Adevărat vă spun: toate aceste lucruri vor veni peste generația aceasta. Matei 23:29–36.

The serpents, who are the generation of vipers, are being judged in the passage. In the passage the judgment is not based upon the witnesses of the queen of Sheba and Ninevah, but by the blood of Abel to Zacharias. The fourth generation, who are vipers are judged by two witnesses from the external history of ancient Israel and two witnesses from the internal history of ancient Israel. Luke chapter three is the final of the four references to the vipers of the fourth and final generation and it is simply a parallel to Matthew chapter three. Four references that identify that during the final judgment of the house of God, during the fourth generation, one class will manifest their characters, as a sons and daughters of Satan, and the other class, as the sons and daughters of God. The testing process that begins the separation begins when the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant lifts up his voice in the wilderness.

Imisoke, ari bo batubyarira bw’inzoka, ni bo bacirwa urubanza muri uwo murongo. Muri uwo murongo urwo rubanza ntirushingiye ku buhamya bw’umwamikazi w’i Sheba n’ubw’i Nineveh, ahubwo rushingiye ku maraso ya Abeli kugeza kuri Zakariya. Igisekuru cya kane, ari cyo kigizwe n’imisoke, gicirwa urubanza n’abahamya babiri baturutse mu mateka yo hanze ya Isirayeli ya kera, hamwe n’abahamya babiri baturutse mu mateka yo imbere ya Isirayeli ya kera. Luka igice cya gatatu ni cyo cya nyuma mu nyandiko enye zerekeza ku misoke y’igisekuru cya kane kandi cya nyuma, kandi ni ihuriro gusa na Matayo igice cya gatatu. Inyandiko enye zigaragaza ko mu rubanza rwa nyuma rw’inzu y’Imana, mu gihe cy’igisekuru cya kane, itsinda rimwe rizahishura imico yaryo nk’abahungu n’abakobwa ba Satani, irindi tsinda rikayihishura nk’abahungu n’abakobwa b’Imana. Igikorwa cy’igeragezwa gitangiza itandukanywa gitangira igihe intumwa itegura inzira y’Intumwa y’Isezerano ivugiriza ijwi ryayo mu butayu.

In the sacred weave of Scripture, names are not mere labels but whispered prophecies—second songs sung beneath history’s surface, revealing the heart of redemption. When the meanings of the descendants from Adam to Noah are organized into a statement, it produces a message that corresponds to the history represented by the genealogy. Adam means “man,” and Seth means “appointed.” Enosh means “mortal” (subject to death), and Kenan means “sorrow.” Through “the praise/blessing of God” (Mahalalel), Heaven would “come down” (Jared). Heaven came down as the “dedicated or anointed one” (Enoch), who proclaimed the judgment message through his son Methuselah (“when he dies, it shall be sent”). His death would be the climax of a “powerful” outpouring of the Holy Spirit, represented by Lamech (breath) joining Methuselah as the Midnight Cry joined the second angel. Methuselah was the second angel and Lamech the Midnight Cry that climaxed at the flood of Noah.

În țesătura sacră a Scripturii, numele nu sunt simple etichete, ci profeții șoptite—cântece secundare intonate sub suprafața istoriei, care descoperă inima răscumpărării. Când înțelesurile urmașilor de la Adam la Noe sunt rânduite într-o afirmație, ele alcătuiesc un mesaj care corespunde istoriei reprezentate de genealogie. Adam înseamnă „om”, iar Set înseamnă „rânduit”. Enoș înseamnă „muritor” (supus morții), iar Cainan înseamnă „durere”. Prin „lauda/binecuvântarea lui Dumnezeu” (Mahalaleel), Cerul avea să „coboare” (Iared). Cerul a coborât ca „cel dedicat sau uns” (Enoh), care a vestit mesajul judecății prin fiul său Metusala („când va muri, va fi trimis”). Moartea lui avea să fie punctul culminant al unei revărsări „puternice” a Duhului Sfânt, reprezentată de Lameh (suflare), care se unește cu Metusala, după cum Strigătul de la Miezul Nopții s-a unit cu al doilea înger. Metusala era al doilea înger, iar Lameh Strigătul de la Miezul Nopții care a atins punctul culminant la potopul lui Noe.

Distilled further, the names declare: “Man was appointed mortal, subject to sorrow and death, in consequence of the first Adam; but through the blessing of God, Christ dedicated Himself to come down, proclaiming judgment through His death on the cross, which followed by the powerful outpouring of the Holy Spirit.”

రింగా మరింత సంక్షిప్తంగా చెప్పాలంటే, ఈ నామములు ఇలా ప్రకటిస్తున్నవి: “మనిషి మొదటి ఆదాము మూలంగా మరణశీలుడిగా, శోకమునకును మరణమునకును లోబడినవాడిగా నియమింపబడెను; అయితే దేవుని ఆశీర్వాదముచేత క్రీస్తు తన్నుతాను దిగివచ్చుటకు అంకితపరచుకొని, సిలువమీద తన మరణముచేత తీర్పును ప్రకటించెను; ఆ తరువాత పరిశుద్ధాత్మ యొక్క శక్తివంతమైన కుమ్మరింపుతో అది అనుసరింపబడెను.”

These ten names encapsulate the gospel message while tracing earth’s history from creation to the latter rain, culminating in the Second Coming. This symbolism, hidden in the names finds its counterpart in Revelation. Genesis presents the alpha genealogy, and Revelation 7’s 144,000 presents the omega fulfillment in the sealed remnant.

Aceste zece nume încapsulează mesajul Evangheliei, urmărind totodată istoria pământului de la creațiune până la ploaia târzie, culminând cu a Doua Venire. Acest simbolism, ascuns în nume, își găsește corespondentul în Apocalipsa. Geneza prezintă genealogia alfa, iar cei 144.000 din Apocalipsa 7 prezintă împlinirea omega în rămășița pecetluită.

Judah means “praise,” Reuben means “behold, a son,” Gad means “good fortune/troop,” Asher means “happy/blessed,” and Naphtali means “wrestling.” Manasseh means “causing to forget,” Simeon means “hearing,” Levi means “joined/attached,” Issachar means “reward,” Zebulun means “honor/dwelling,” Joseph means “increase,” and Benjamin means “son of the right hand.”

Iuda înseamnă „laudă”, Ruben înseamnă „iată, un fiu”, Gad înseamnă „noroc bun/ceată”, Așer înseamnă „fericit/binecuvântat”, iar Neftali înseamnă „luptă”. Manase înseamnă „făcând să se uite”, Simeon înseamnă „auzire”, Levi înseamnă „alipit/atașat”, Isahar înseamnă „răsplată”, Zabulon înseamnă „onoare/locuire”, Iosif înseamnă „sporire”, iar Beniamin înseamnă „fiul dreptei”.

Those who follow the Lion of the tribe of Judah are the sons of God, blessed with good fortune as they pass through a testing process of wrestling with God as Jacob did. Through this struggle, their sins are forgotten in the sanctification process produced by hearing God’s Word, which in turns attaches them to Christ in a covenant relationship. Their reward is to dwell honorably with Christ on His throne, seated in heavenly places as God uses them to increase His kingdom—calling the great multitude out of Babylon as sons of His right hand.

Cei ce urmează Leul din seminția lui Iuda sunt fii ai lui Dumnezeu, binecuvântați cu bunăvoință pe măsură ce trec printr-un proces de încercare, luptându-se cu Dumnezeu, așa cum a făcut Iacov. Prin această luptă, păcatele lor sunt date uitării în procesul sfințirii produs prin auzirea Cuvântului lui Dumnezeu, care, la rândul său, îi leagă de Hristos într-o relație de legământ. Răsplata lor este să locuiască în mod onorabil cu Hristos pe tronul Său, așezați în locurile cerești, în timp ce Dumnezeu Se folosește de ei pentru a-Și mări împărăția — chemând marea mulțime afară din Babilon ca fii ai dreptei Sale.

The six sons of Leah were Rueben, Judah, Simeon, Levi, Issachar and Zebulun. Her maid Zilpah, whose names means “a fragrant dropping,” had two sons—Gad and Asher. The two sons of Rachel were Joseph and Benjamin. Rachel’s maid Bilhah means “shy or timid” and her sons were Dan and Naphtali. Prophetically the genealogy here provides several lines to consider. Unlike the alpha and ten generations in Genesis chapter five, the omega has twelve descendants, with its own specific prophetic variables. In the one hundred and forty-four thousand, Dan is not mentioned and Manasseh replaced his brother Ephraim.

Cei șase fii ai Leei au fost Ruben, Iuda, Simeon, Levi, Isahar și Zabulon. Slujnica ei, Zilpa, al cărei nume înseamnă „o picurare parfumată”, a avut doi fii — Gad și Așer. Cei doi fii ai Rahelei au fost Iosif și Beniamin. Bilha, slujnica Rahelei, înseamnă „sfioasă sau timidă”, iar fiii ei au fost Dan și Neftali. Din punct de vedere profetic, genealogia de aici oferă mai multe linii de luat în considerare. Spre deosebire de alfa și cele zece generații din Geneza capitolul cinci, omega are doisprezece urmași, cu propriile ei variabile profetice specifice. În cei o sută patruzeci și patru de mii, Dan nu este menționat, iar Manase l-a înlocuit pe fratele său Efraim.

Genesis’ alpha genealogy aligns with Revelation’s omega genealogy, for Genesis identifies Christ’s divine work in salvation, and Revelation identifies those who in the omega fulfillment of that alpha prophecy, perfectly fulfill the very promise and prophecy set forth in the alpha prophecy.

Genealogia alfa din Geneza se aliniază cu genealogia omega din Apocalipsa, căci Geneza identifică lucrarea divină a lui Hristos în mântuire, iar Apocalipsa îi identifică pe aceia care, în împlinirea omega a acelei profeții alfa, împlinesc în chip desăvârșit însăși promisiunea și profeția enunțate în profeția alfa.

The application of these two lines is often done by the theologians, but never with the perspective of line upon line methodology. The two genealogies in Genesis and Revelation provide two witnesses that God speaks at a secondary level. One language is the written testimony as it is recorded, and a secondary line within that testimony is set forth at a symbolic level. The theologians typically go no further than the surface observations about the message conveyed through the meanings of names in Genesis and Revelation. They treat what they see as a novelty that speaks more about their own human wisdom, as evidenced to by their sanctimonious ability to see the metaphor within the meanings of the names. They never see the message set forth in the twelve sons of Ishmael. They don’t see correctly the genealogies of Jesus in Matthew and Luke. They don’t see the genealogies of the last seven kings of Judah, and the last seven kings of Israel, the first seven kings of Judah or the first seven kings of Israel.

Aplicarea acestor două linii este adesea făcută de teologi, dar niciodată din perspectiva metodologiei „linie peste linie”. Cele două genealogii din Geneza și Apocalipsa oferă doi martori că Dumnezeu vorbește la un nivel secundar. Un limbaj este mărturia scrisă așa cum este consemnată, iar o linie secundară dinăuntrul acelei mărturii este prezentată la nivel simbolic. De regulă, teologii nu merg mai departe de observațiile de suprafață cu privire la mesajul transmis prin semnificațiile numelor din Geneza și Apocalipsa. Ei tratează ceea ce văd ca pe o noutate care vorbește mai mult despre propria lor înțelepciune omenească, așa cum este dovedit prin capacitatea lor ipocrit pioasă de a vedea metafora în semnificațiile numelor. Ei nu văd niciodată mesajul prezentat în cei doisprezece fii ai lui Ismael. Ei nu văd corect genealogiile lui Isus din Matei și Luca. Ei nu văd genealogiile ultimilor șapte împărați ai lui Iuda și ale ultimilor șapte împărați ai lui Israel, ale primilor șapte împărați ai lui Iuda sau ale primilor șapte împărați ai lui Israel.

When I am saying they don’t see, I mean if you ask Google if there are teachings about these genealogies, the answer is “yes,” to Genesis’s Adam to Noah, and “yes” to the one hundred and forty-four thousand. But do they apply the ten descendants of Abram in Genesis eleven in this fashion? No. Do they apply the genealogy of Cain and the genealogy of Seth? Yes, but so far from the actual meaning, that it is as if they are on another subject. They no doubt address the genealogies of Christ in Matthew and Luke, but once again, they miss the mark by a mile. Why does that matter, you ask? Because I intend to give an overview of these prophetic lines of genealogies, and I want to be clear from the outset that I am trying to identify the significance of the fourth generation as a symbol of biblical prophecy. The overview of these genealogies will help in that regard, but it would be negligence on anyone’s part, if they thought the simple summary of these things which shall follow, is all there is to understand about these lines of genealogies.

Когда я говорю, что они не видят, я имею в виду следующее: если вы спросите у Google, существуют ли учения об этих родословиях, ответ будет: «да» — о линии от Адама до Ноя в Бытии, и «да» — о ста сорока четырёх тысячах. Но применяют ли они таким образом десять потомков Аврама в одиннадцатой главе Бытия? Нет. Применяют ли они родословие Каина и родословие Сифа? Да, но настолько далеко от действительного смысла, что это выглядит так, как будто речь идёт совсем о другом предмете. Они, несомненно, обращаются и к родословиям Христа у Матфея и Луки, но, опять же, промахиваются на целую милю. Почему это важно, спросите вы? Потому что я намерен дать обзор этих пророческих линий родословий и хочу с самого начала ясно обозначить, что я пытаюсь определить значение четвёртого поколения как символа библейского пророчества. Обзор этих родословий поможет в этом отношении, но было бы небрежностью со стороны любого, кто подумал бы, что простое краткое изложение того, что последует, и есть всё, что следует понимать об этих линиях родословий.

After the genealogy of Adam to Noah, we find two lines of genealogies in chapters four and five of Genesis. Those two lines are represented by the descendants of Cain and the descendants of Seth. Unlike the genealogy of Adam to Noah which represented ten descendants, the line of Seth and Cain both identify eight descendants. For this reason, they are to be treated as two periods of four. Seth and Cain are covenant symbols, and Cain represents those who in Isaiah twenty-eight and twenty-nine, make a covenant of death, that is to be disannulled at the overflowing scourge. They are those who build their houses upon sand. Those who build upon the Rock, make a covenant of life as represented in first Peter, chapter two as those who have tasted that the Lord is good, and are the “chosen generation.” The “many” build upon the sand, but “few” are chosen.

Пас аз насабномаи Одам то Нӯҳ, мо дар бобҳои чорум ва панҷуми Ҳастӣ ду силсилаи насабномаҳоро меёбем. Ин ду силсила аз ҷониби наслҳои Қобил ва наслҳои Шет намояндагӣ мешаванд. Бар хилофи насабномаи Одам то Нӯҳ, ки даҳ наслро ифода мекард, ҳам силсилаи Шет ва ҳам силсилаи Қобил ҳар ду ҳашт наслро муайян мекунанд. Аз ин рӯ, онҳоро бояд ҳамчун ду давраи иборат аз чор нафар баррасӣ кард. Шет ва Қобил рамзҳои аҳд мебошанд, ва Қобил намояндаи онҳост, ки дар Ишаъё бисту ҳашт ва бисту нӯҳ аҳди марг мебанданд, ки он бояд ҳангоми тозиёнаи туғёнкунанда ботил карда шавад. Онҳо касоне ҳастанд, ки хонаҳои худро бар рег бино мекунанд. Онҳое ки бар Санг бино мекунанд, аҳди ҳаёт мебанданд, чунон ки дар якуми Петрус, боби дуюм, ҳамчун касоне тасвир шудаанд, ки чашидаанд, ки Худованд некӯст, ва «насли баргузида» мебошанд. «Бисёрон» бар рег бино мекунанд, аммо «камон» баргузида мешаванд.

Cain’s genealogy is a rebellious chord in the symphony of names, for the names represent human glory that is vain, leading to aimless wandering, after being smitten by heaven. Disregarding the warning Cain’s line professes a false divinity, cloaked in vengeful human power, represented by the arts of humanity, that forges an iron culture; beautiful, but violent, and barren of hope. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Cain that is derived from the names.

Genealogia lui Cain este o coardă răzvrătită în simfonia numelor, căci numele reprezintă gloria omenească deșartă, care duce la pribegie fără țintă, după ce a fost lovită de cer. Nesocotind avertismentul, linia lui Cain mărturisește o falsă dumnezeire, înveșmântată în puterea omenească răzbunătoare, reprezentată prin artele omenirii, care făurește o cultură de fier; frumoasă, dar violentă și lipsită de nădejde. Această din urmă afirmație este o privire de ansamblu asupra mesajului din cele opt generații ale lui Cain, care se desprinde din nume.

Seth’s line answers Cain’s line with grace. In the human frailty that has been appointed to mankind, those who call on God will have their sorrow turned to praise as heaven descends. Faithfully walking the path that rises to glory, during a probationary period, until the cry of “hope,” brings rest, through waters of deliverance. That last statement is an overview of the message in the eight generations of Seth that is derived from the names.

Linia lui Set răspunde liniei lui Cain prin har. În fragilitatea omenească ce a fost rânduită omenirii, celor care cheamă Numele lui Dumnezeu li se va preface întristarea în laudă, pe măsură ce cerul coboară. Umblând cu credincioșie pe calea care se înalță spre slavă, în vreme de încercare, până la strigătul „nădejde”, vine odihna, prin apele izbăvirii. Această ultimă afirmație este o privire de ansamblu asupra mesajului cuprins în cele opt generații ale lui Set, care este derivat din nume.

The reason for dividing the eight generations into two sets of four generations is established in the first step of the covenant, when the prophecy of bondage in Egypt is identified as 400 years and also that the 400 years, would end in the fourth generation. When Paul’s testimony is incorporated into the alpha covenant prophecy, it produces two periods of 215 years that were made up of four generations in each period. The eight generations, in the 430 years represents two periods of 215 years. The first period is represented by the good Pharaoh who knew Joseph. 215 years later, there was a new Pharaoh, that knew not Joseph. Then the next set of four generations began.

Raison ki fè yo separe uit jenerasyon yo an de seri kat jenerasyon, tabli nan premye etap alyans lan, lè yo idantifye pwofesi esklavaj nan Ejip la kòm 400 ane, epi tou ke 400 ane yo t ap fini nan katriyèm jenerasyon an. Lè temwayaj Pòl la entegre nan pwofesi alyans alfa a, sa pwodui de peryòd 215 ane ki te fòme ak kat jenerasyon nan chak peryòd. Uit jenerasyon yo, nan 430 ane yo, reprezante de peryòd 215 ane. Premye peryòd la reprezante pa bon Farawon an ki te konnen Jozèf. 215 ane apre, te gen yon nouvo Farawon ki pa t konnen Jozèf. Lè sa a, pwochen seri kat jenerasyon yo te kòmanse.

Eight generations divided equally into two periods, distinctly marked as its own period of four generations, upholds applying the eight generations of Cain and of Seth in the same fashion. When that application is made, you have Seth’s eight generations aligned with Cain’s eight generations. Cain represents the many who receive the mark of the beast, and Seth represents the few who receive the seal of God. Cain is the sign of humanity, and Seth is the sign of humanity combined with Divinity in the context of the covenant of Noah, whereas; the line of Joseph and Moses is in the context of the covenant of Abram.

विभाजित आठ पुस्ताएँ, जो समान रूप से दो अवधियों में बँटी हुई हैं, और स्पष्ट रूप से चार-चार पुस्ताओं की अपनी-अपनी अवधि के रूप में चिह्नित हैं, कैन और सेत की आठ पुस्ताओं को भी उसी प्रकार लागू करने की पुष्टि करती हैं। जब यह अनुप्रयोग किया जाता है, तब सेत की आठ पुस्ताएँ कैन की आठ पुस्ताओं के साथ समरेखित दिखाई देती हैं। कैन उन बहुतों का प्रतिनिधित्व करता है जो पशु का चिन्ह ग्रहण करते हैं, और सेत उन थोड़े जनों का प्रतिनिधित्व करता है जो परमेश्वर की मुहर ग्रहण करते हैं। कैन मानवता का चिन्ह है, और सेत नूह की वाचा के संदर्भ में दिव्यता के साथ संयुक्त मानवता का चिन्ह है; जबकि यूसुफ और मूसा की वंशरेखा अब्राम की वाचा के संदर्भ में है।

Then in chapter eleven, the genealogy of the chosen people is represented by ten names from Shem to Abram. Chapter eleven is the story of the tower of Babel, but also the genealogy of the chosen people, as represented by Abraham. Chapter eleven introduces a chosen people who were to enter into a threefold covenant with God. The third and final step was the sacrifice of Isaac in chapter twenty-two. Chapter “eleven” is the alpha beginning and chapter “twenty-two” is the omega ending. The faith required to hear God’s voice in the meaning of names, is no different than the faith required to hear His voice in the numbering of His Word. An application of a genealogy that is not taken up by the theologians, is the genealogy of Ishmael, the symbol of Islam.

Apoi, în capitolul unsprezece, genealogia poporului ales este reprezentată prin zece nume, de la Sem până la Avram. Capitolul unsprezece este istoria turnului Babel, dar și genealogia poporului ales, așa cum este reprezentat prin Avraam. Capitolul unsprezece introduce un popor ales care urma să intre într-un legământ întreit cu Dumnezeu. Al treilea și ultimul pas a fost jertfirea lui Isaac în capitolul douăzeci și doi. Capitolul „unsprezece” este începutul alfa, iar capitolul „douăzeci și doi” este sfârșitul omega. Credința necesară pentru a auzi glasul lui Dumnezeu în înțelesul numelor nu este diferită de credința necesară pentru a auzi glasul Său în numerotarea Cuvântului Său. O aplicație a unei genealogii care nu este preluată de teologi este genealogia lui Ismael, simbolul Islamului.

> And these are the names of the sons of Ishmael, by their names, according to their generations: the firstborn of Ishmael, Nebajoth; and Kedar, and Adbeel, and Mibsam, And Mishma, and Dumah, and Massa, Hadar, and Tema, Jetur, Naphish, and Kedemah: These are the sons of Ishmael, and these are their names, by their towns, and by their castles; twelve princes according to their nations. Genesis 25:13–16.

> I ovo su imena sinova Jišmaelovih, po njihovim imenima, prema njihovim naraštajima: prvenac Jišmaelov, Nebajot; i Kedar, i Adbeel, i Mibsam, i Mišma, i Duma, i Masa, Hadar, i Tema, Jetur, Nafis i Kedema. To su sinovi Jišmaelovi, i to su njihova imena po njihovim gradovima i po njihovim utvrđenim naseljima; dvanaest knezova prema svojim narodima. Postanak 25:13–16.

When the definitions of these twelve names are set forth into a statement, it reads as, “Prophetically the descendants of Ishmael are a fruitful dark-skinned people that are renowned as warriors, but are grieved historically and prophetically on August 11, 1840 and thereafter on September 11, 2001. They are called the children of the east in biblical history. They originated from Arabia where the fragrant spices employed in the Hebrew sanctuary services are grown. The word “assassins” is derived from Islamic history and represents death that is brought about in silence. In the time of the Crusades Islam enclosed, encircled and besieged Catholic Europe, but their subsequent restraint marked the arrival of the refreshing of 1840 through 1844, and also from 9/11 through to the Sunday law crisis. The definitions of the twelve names of Ishmael’s sons are all represented in the previous statement by the bold-faced type.

Când definițiile acestor douăsprezece nume sunt așezate într-o afirmație, ea sună astfel: „În mod profetic, urmașii lui Ismael sunt un popor roditor, cu pielea închisă la culoare, renumit ca războinici, dar îndurerat din punct de vedere istoric și profetic la 11 august 1840 și, ulterior, la 11 septembrie 2001. Ei sunt numiți copiii răsăritului în istoria biblică. Ei își au originea în Arabia, unde cresc mirodeniile parfumate folosite în slujbele sanctuarului ebraic. Cuvântul «asasini» este derivat din istoria islamică și reprezintă moartea adusă în tăcere. În vremea cruciadelor, islamul a închis, a încercuit și a asediat Europa catolică, dar restrângerea lor ulterioară a marcat venirea înviorării din 1840 până în 1844 și, de asemenea, de la 11 septembrie până la criza legii duminicale. Definițiile celor douăsprezece nume ale fiilor lui Ismael sunt toate reprezentate în afirmația precedentă prin caractere aldine.”

The twelve names of the line of Ishmael represent thirteen, if you include Ishmael on the list. Thirteen is the symbolic number of “rebellion,” which is what Hagar did, that brought about Abraham allowing Hagar and Ishmael to be cast out. Paul uses that incident to describe the casting out of ancient Israel as God’s covenant people, at the same time that He was establishing a covenant with His Christian bride.

Cele douăsprezece nume ale liniei lui Ismael reprezintă treisprezece, dacă îl includeți pe Ismael în listă. Treisprezece este numărul simbolic al „răzvrătirii”, ceea ce a făcut Agar, fapt care a dus la îngăduirea de către Avraam ca Agar și Ismael să fie alungați. Pavel folosește acel incident pentru a descrie alungarea Israelului antic ca popor al legământului lui Dumnezeu, în același timp în care El întemeia un legământ cu mireasa Sa creștină.

> For it is written, that Abraham had two sons, the one by a bondmaid, the other by a freewoman. But he who was of the bondwoman was born after the flesh; but he of the freewoman was by promise. Which things are an allegory: for these are the two covenants; the one from the mount Sinai, which gendereth to bondage, which is Agar. For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. For it is written, Rejoice, thou barren that bearest not; break forth and cry, thou that travailest not: for the desolate hath many more children than she which hath an husband. Now we, brethren, as Isaac was, are the children of promise. But as then he that was born after the flesh persecuted him that was born after the Spirit, even so it is now. Nevertheless what saith the scripture? Cast out the bondwoman and her son: for the son of the bondwoman shall not be heir with the son of the freewoman. So then, brethren, we are not children of the bondwoman, but of the free. Galatians 4:22–31.

> Căci este scris că Avraam a avut doi fii, unul din roabă, iar celălalt din femeia liberă. Dar cel ce era din roabă s-a născut după trup; iar cel din femeia liberă, prin făgăduință. Lucrurile acestea sunt o alegorie: căci acestea sunt cele două legăminte; unul de la muntele Sinai, care naște spre robie, și acesta este Agar. Căci Agar este muntele Sinai în Arabia și corespunde Ierusalimului de acum, care este în robie împreună cu copiii ei. Dar Ierusalimul cel de sus este liber, și el este mama noastră, a tuturor. Fiindcă este scris: „Bucură-te, tu, cea stearpă, care nu naști deloc; izbucnește în strigăte și strigă, tu, cea care nu ești în durerile nașterii; căci cea părăsită are mult mai mulți copii decât cea care are bărbat.” Iar noi, fraților, ca și Isaac, suntem copii ai făgăduinței. Dar, așa cum atunci cel născut după trup îl prigonea pe cel născut după Duhul, tot așa este și acum. Însă ce zice Scriptura? „Izgonește pe roabă și pe fiul ei; căci fiul roabei nu va moșteni împreună cu fiul femeii libere.” Așadar, fraților, noi nu suntem copii ai roabei, ci ai femeii libere. Galateni 4:22–31.

Ishmael is a symbol of Islam, and Hagar, Ishmael’s mother is the symbol of the church of the covenant of death. Isaac is a symbol of Christianity, and Sarah is the symbol of the church of the covenant of life. For this reason, Ishmael had twelve sons, for twelve is a symbol of God’s covenant people, and Islam is a counterfeit of God’s covenant people.

Ismail este un simbol al islamului, iar Agar, mama lui Ismail, este simbolul bisericii legământului morții. Isaac este un simbol al creștinismului, iar Sara este simbolul bisericii legământului vieții. Din acest motiv, Ismail a avut doisprezece fii, căci doisprezece este un simbol al poporului legământului lui Dumnezeu, iar islamul este o contrafacere a poporului legământului lui Dumnezeu.

There are two genealogies for Christ in the gospels. One in Matthew and another in Luke.

În Evanghelii există două genealogii ale lui Hristos: una în Matei și alta în Luca.

> And Jacob begat Joseph the husband of Mary, of whom was born Jesus, who is called Christ. So all the generations from Abraham to David are fourteen generations; and from David until the carrying away into Babylon are fourteen generations; and from the carrying away into Babylon unto Christ are fourteen generations. Now the birth of Jesus Christ was on this wise: When as his mother Mary was espoused to Joseph, before they came together, she was found with child of the Holy Ghost. Matthew 1:16–18.

> Iar Iacov a născut pe Iosif, bărbatul Mariei, din care S-a născut Isus, care Se cheamă Hristos. Așadar, toate neamurile de la Avraam până la David sunt paisprezece neamuri; și de la David până la strămutarea în Babilon sunt paisprezece neamuri; și de la strămutarea în Babilon până la Hristos sunt paisprezece neamuri. Iar nașterea lui Isus Hristos a fost astfel: pe când mama Lui, Maria, era logodită cu Iosif, înainte ca ei să fi fost împreună, s-a aflat că avea în pântece de la Duhul Sfânt. Matei 1:16–18.

Matthew’s genealogy identifies three equal periods of fourteen which make up one period of forty-two. Christ is the omega of covenant history in relation to Moses as the alpha of covenant history. Moses prophesies that Christ would be “like unto himself.” Moses had three periods of forty years in his one-hundred-and-twenty-year life. Each forty-year period of Moses’ life, when placed line upon line, concludes at Kadesh, a symbol of 1863 and the Sunday law. Christ’s three periods end at David, the captivity in Babylon and Christ confirming the covenant with His blood at the cross. David represents the lifting up of the church triumphant at the Sunday law, and the second line identifies the foolish virgins being carried to Babylon, at the Sunday law. The third period ends at the cross, which once again, typifies the Sunday law where Christ confirms Abraham’s covenant with the one hundred and forty-four thousand and Noah’s covenant with the great multitude.

Genealogia lui Matei identifică trei perioade egale de câte paisprezece, care alcătuiesc o singură perioadă de patruzeci și două. Hristos este omega istoriei legământului în raport cu Moise ca alfa a istoriei legământului. Moise profetizează că Hristos avea să fie „asemenea lui însuși”. Moise a avut trei perioade de câte patruzeci de ani în viața sa de o sută douăzeci de ani. Fiecare perioadă de patruzeci de ani din viața lui Moise, așezată linie peste linie, se încheie la Cades, un simbol al anului 1863 și al legii duminicale. Cele trei perioade ale lui Hristos se încheie la David, la robia babiloniană și la Hristos, care confirmă legământul cu sângele Său pe cruce. David reprezintă înălțarea bisericii triumfătoare la legea duminicală, iar a doua linie îi identifică pe fecioarele nechibzuite ca fiind duse în Babilon, la legea duminicală. A treia perioadă se încheie la cruce, care, încă o dată, preînchipuie legea duminicală, unde Hristos confirmă legământul lui Avraam cu cei o sută patruzeci și patru de mii și legământul lui Noe cu marea mulțime.

What can be understood when these two lines are laid over the top of one another is amazing. Moses’ one hundred and twenty years connects with Noah’s 120 years, and Christ’s forty-two generations connects with the antichrist reigning for forty-two symbolic months at the Sunday law.

Ceea ce se poate înțelege atunci când aceste două linii sunt suprapuse una peste cealaltă este uimitor. Cei o sută douăzeci de ani ai lui Moise se leagă de cei 120 de ani ai lui Noe, iar cele patruzeci și două de generații ale lui Hristos se leagă de domnia antihristului timp de patruzeci și două de luni simbolice la legea duminicală.

> And the Lord said, My spirit shall not always strive with man, for that he also is flesh: yet his days shall be an hundred and twenty years. Genesis 6:3.

> I Gospod reče: Duh moj neće se dovijeka preti s čovjekom, jer je i on tijelo; ipak će dani njegovi biti sto i dvadeset godina. Postanak 6,3.

Along with the genealogy of Matthew, which emphasizes the covenant of Abraham, the genealogy of Christ, as set forth by Luke goes all the way to creation, thus emphasizing the covenant of life that Adam broke in Eden. Luke’s genealogy begins with Jesus, and goes backward through His genealogy all the way to Adam, who is identified as the son of God. The line ends with the perfect second Adam, and it begins with the perfect first Adam. From the first Adam unto the second Adam is set forth as 77 generations.

Împreună cu genealogia din Matei, care accentuează legământul lui Avraam, genealogia lui Hristos, așa cum este prezentată de Luca, merge până la creație, accentuând astfel legământul vieții pe care Adam l-a încălcat în Eden. Genealogia lui Luca începe cu Isus și merge înapoi, de-a lungul descendenței Sale, până la Adam, care este identificat drept fiul lui Dumnezeu. Șirul se încheie cu al doilea Adam desăvârșit și începe cu primul Adam desăvârșit. De la primul Adam până la al doilea Adam sunt prezentate 77 de generații.

The genealogies of Scripture represent lines of truth. We have just identified several that far exceed the necessary witnesses needed to establish a truth. The genealogical lines contain the voice of historical fulfillments and future predictions, and they contain the voice of Palmoni, the Wonderful Numberer of secrets, as the numerical enigmas which were placed within the lines provide a second voice. Those two voices are heard with another third voice, the voice of the Wonderful Linguist, who created and controls all things, including the names of people, places and things.

Genealogiile Scripturii reprezintă linii ale adevărului. Tocmai am identificat câteva care depășesc cu mult numărul de martori necesari pentru a statornici un adevăr. Liniile genealogice conțin glasul împlinirilor istorice și al predicțiilor viitoare și cuprind glasul lui Palmoni, Minunatul Numărător al tainelor, întrucât enigmele numerice așezate în aceste linii oferă un al doilea glas. Aceste două glasuri se aud împreună cu un al treilea glas, glasul Minunatului Lingvist, care a creat și stăpânește toate lucrurile, inclusiv numele oamenilor, ale locurilor și ale lucrurilor.

When John turned to see the voice behind him, it was as the voice of many waters, and when Daniel had the same vision, His voice was the voice of a multitude. The surface message of the Scriptures, as well as the names found with the message, and also the numbering within the message are three voices in one passage. When you take a line with the three voices and lay it over the top of a parallel line, three voices become many voices.

Când Ioan s-a întors să vadă glasul dinapoia lui, acesta era ca vuietul unor ape multe, iar când Daniel a avut aceeași vedenie, glasul Lui era glasul unei mulțimi. Mesajul de la suprafață al Scripturilor, precum și numele care se găsesc împreună cu mesajul, și de asemenea numerotarea dinlăuntrul mesajului sunt trei glasuri într-un singur pasaj. Când iei o linie cu cele trei glasuri și o așezi peste o linie paralelă, trei glasuri devin multe glasuri.

> And a voice came out of the throne, saying, Praise our God, all ye his servants, and ye that fear him, both small and great. And I heard as it were the voice of a great multitude, and as the voice of many waters, and as the voice of mighty thunderings, saying, Alleluia: for the Lord God omnipotent reigneth. Revelation 19:5, 6.

> Și din tron a ieșit un glas, zicând: Lăudați pe Dumnezeul nostru, toți robii Lui, și voi, cei ce vă temeți de El, mici și mari. Și am auzit ca un glas de mare mulțime și ca vuietul unor ape multe, și ca bubuitul unor tunete puternice, zicând: Aleluia! Căci Domnul Dumnezeu Atotputernic împărățește. Apocalipsa 19:5, 6.

Some of the most significant genealogies are found in the kings of Israel. The first seven kings of Israel, the northern kingdom, end with Ahab, Jezebel and Elijah, thus representing the Sunday law. The line of the last seven kings of the northern tribes, begins at the Sunday law and ends at the close of human probation, when Michael stands up in Daniel 12. The first seven kings of Judah illustrate the history from the Sunday law until Michael stands up, and the last seven kings identify the history that leads to the Sunday law. Two genealogical lines, both possessing an alpha history and an omega history. The alpha history is the period of 9/11 unto the Sunday law, and the omega period is the Sunday law until the close of probation. The first seven kings of Israel, align with the last seven kings of Judah; and the last seven kings of Israel, align with the first seven kings of Judah.

Unele dintre cele mai semnificative genealogii se găsesc la regii lui Israel. Primii șapte regi ai lui Israel, împărăția de nord, se încheie cu Ahab, Izabela și Ilie, reprezentând astfel legea duminicală. Șirul ultimilor șapte regi ai triburilor de nord începe la legea duminicală și se încheie la închiderea timpului de probă al omenirii, când Mihail Se ridică în Daniel 12. Primii șapte regi ai lui Iuda ilustrează istoria de la legea duminicală până când Mihail Se ridică, iar ultimii șapte regi identifică istoria care conduce la legea duminicală. Două linii genealogice, amândouă având o istorie alfa și o istorie omega. Istoria alfa este perioada de la 11 septembrie până la legea duminicală, iar perioada omega este de la legea duminicală până la închiderea timpului de probă. Primii șapte regi ai lui Israel se aliniază cu ultimii șapte regi ai lui Iuda; iar ultimii șapte regi ai lui Israel se aliniază cu primii șapte regi ai lui Iuda.

We will continue in the next article.

Vom continua în articolul următor.

> “Be Steadfast Unto the End

> „Fii statornic până la sfârșit”

> “[Revelation 1:1, 2, quoted.] The whole Bible is a revelation; for all revelation to men comes through Christ, and all centers in him. God has spoken unto us by His Son, whose we are by creation and by redemption. Christ came to John exiled on the Isle of Patmos to give him the truth for these last days, to show him that which must shortly come to pass. Jesus Christ is the great trustee of divine revelation. It is through him that we have a knowledge of what we are to look for in the closing scenes of this earth’s history. God gave this revelation to Christ, and Christ communicated the same to John.

> „[Apocalipsa 1:1, 2, citat.] Întreaga Biblie este o revelație; căci orice revelație dată oamenilor vine prin Hristos și totul se concentrează în El. Dumnezeu ne-a vorbit prin Fiul Său, ai Căruia suntem prin creațiune și prin răscumpărare. Hristos a venit la Ioan, exilat pe insula Patmos, pentru a-i da adevărul pentru aceste zile de pe urmă, pentru a-i arăta ceea ce trebuie să se întâmple în curând. Isus Hristos este marele depozitar al revelației divine. Prin El avem cunoștința a ceea ce trebuie să așteptăm în scenele de încheiere ale istoriei acestui pământ. Dumnezeu I-a dat această revelație lui Hristos, iar Hristos i-a comunicat-o lui Ioan.”

> “John, the beloved disciple, was the one chosen to receive this revelation. He was the last survivor of the first chosen disciples. Under the New Testament dispensation he was honored as the prophet Daniel was honored under the Old Testament dispensation.

> „Ioan, ucenicul iubit, a fost cel ales să primească această descoperire. El era ultimul supraviețuitor dintre primii ucenici aleși. Sub rânduiala Noului Testament, el a fost onorat așa cum a fost onorat profetul Daniel sub rânduiala Vechiului Testament.‟

> “The instruction to be communicated to John was so important that Christ came from heaven to give it to His servant, telling him to send it to the churches. This instruction is to be the object of our careful and prayerful study; for we are living in a time when men who are not under the teaching of the Holy Spirit will bring in false theories. These men have been standing in high places, and they have ambitious projects to carry out. They seek to exalt themselves, and to revolutionize the whole showing of things. God has given us special instruction to guard us against such ones. He bade John write in a book that which should take place in the closing scenes of this earth’s history.

> “Îndrumarea care trebuia să-i fie comunicată lui Ioan era atât de importantă, încât Hristos a venit din cer ca s-o dea robului Său, spunându-i s-o trimită bisericilor. Această îndrumare trebuie să fie obiectul studiului nostru atent și însoțit de rugăciune; căci trăim într-o vreme când oameni care nu sunt sub învățătura Duhului Sfânt vor aduce teorii false. Acești oameni au stat în locuri înalte și au planuri ambițioase de dus la îndeplinire. Ei caută să se înalțe pe ei înșiși și să revoluționeze întreaga înfățișare a lucrurilor. Dumnezeu ne-a dat îndrumări speciale ca să ne păzească de unii ca aceștia. El i-a poruncit lui Ioan să scrie într-o carte ceea ce avea să se petreacă în scenele de încheiere ale istoriei acestui pământ.”

> “After the passing of the time, God entrusted to His faithful followers the precious principles of present truth. These principles were not given to those who had had no part in the giving of the first and second angel’s messages. They were given to the workers who had had a part in the cause from the beginning.

> „După trecerea timpului, Dumnezeu le-a încredințat credincioșilor Săi fideli principiile prețioase ale adevărului prezent. Aceste principii nu le-au fost date acelora care nu avuseseră nicio parte în vestirea mesajelor primului și celui de-al doilea înger. Ele le-au fost date lucrătorilor care avuseseră parte la această lucrare de la început.

> “Those who passed through these experiences are to be as firm as a rock to the principles that have made us Seventh-day Adventists. They are to be workers together with God, binding up the testimony and sealing the law among His disciples. Those who took part in the establishment of our work upon a foundation of Bible truth, those who know the waymarks that have pointed out the right path, are to be regarded as workers of the highest value. They can speak from personal experience regarding the truths entrusted to them. These men are not to permit their faith to be changed to infidelity; they are not to permit the banner of the third angel to be taken from their hands. They are to hold the beginning of their confidence firm unto the end.

> „Cei care au trecut prin aceste experiențe trebuie să fie statornici ca o stâncă în ce privește principiile care ne-au făcut adventiști de ziua a șaptea. Ei trebuie să fie împreună-lucrători cu Dumnezeu, legând mărturia și pecetluind legea între ucenicii Săi. Cei care au luat parte la așezarea lucrării noastre pe temelia adevărului biblic, cei care cunosc semnele de hotar care au arătat calea cea dreaptă, trebuie să fie priviți ca lucrători de cea mai înaltă valoare. Ei pot vorbi din experiență personală cu privire la adevărurile încredințate lor. Acești bărbați nu trebuie să îngăduie ca credința lor să fie schimbată în necredință; ei nu trebuie să îngăduie ca stindardul celui de-al treilea înger să le fie luat din mâini. Ei trebuie să păstreze neclintit până la sfârșit începutul încrederii lor.”

> “The Lord has declared that the history of the past shall be rehearsed as we enter upon the closing work. Every truth that He has given for these last days is to be proclaimed to the world. Every pillar that He has established is to be strengthened. We cannot now step off the foundation that God has established. We cannot now enter into any new organization; for this would mean apostasy from the truth.

> „Domnul a declarat că istoria trecutului trebuie să fie reluată pe măsură ce intrăm în lucrarea de încheiere. Fiecare adevăr pe care El ni l-a dat pentru aceste zile de pe urmă trebuie să fie vestit lumii. Fiecare stâlp de temelie pe care El l-a aşezat trebuie să fie întărit. Nu ne putem abate acum de la temelia pe care Dumnezeu a aşezat-o. Nu putem intra acum în nicio organizaţie nouă, căci aceasta ar însemna apostazie de la adevăr.״

> “The medical missionary work needs to be purified and cleansed from everything that would weaken the faith of believers in the past experience of the people of God. Eden, beautiful Eden, was degraded by the introduction of sin. There is need now to rehearse the experience of the men who acted a part in the establishment of our work at the beginning.

> „Lucrarea misionară medicală trebuie să fie purificată și curățită de tot ceea ce ar slăbi credința credincioșilor în experiența trecută a poporului lui Dumnezeu. Edenul, frumosul Eden, a fost degradat prin introducerea păcatului. Acum este nevoie să fie reamintită experiența bărbaților care au avut o parte în întemeierea lucrării noastre la început.”

> “From time to time we read the death notices of the great men of the world. Their time came suddenly, as in a moment. Many, supposed to be in good health, die after a feast, or after laying selfish plans for their own exaltation. The word goes forth, ‘He is joined to his idols; let him alone.’ This means that the Lord no longer guards him from harm. Sudden death comes, and what is his lifework worth? His life has been a failure. The tree falls because the power that has sustained it leaves it to its idolatrous sacrifice.

> „Din când în când citim necrologurile marilor oameni ai lumii. Le-a venit vremea pe neașteptate, ca într-o clipă. Mulți, despre care se credea că sunt în deplină sănătate, mor după un ospăț sau după ce și-au făcut planuri egoiste pentru propria lor înălțare. Cuvântul pornește: «S-a alipit de idolii lui; lăsați-l în pace.» Aceasta înseamnă că Domnul nu-l mai păzește de primejdie. Vine moartea năprasnică, și ce preț mai are lucrarea vieții lui? Viața lui a fost un eșec. Copacul cade, pentru că puterea care l-a susținut îl părăsește și îl lasă jertfei sale idolatre.״

> “Men and women are absorbed in searching for something to enjoy. They sell their souls for naught, and God withdraws His longsuffering forbearance. They are left to their choice.

> „Bărbații și femeile sunt cufundați în căutarea a ceva de care să se bucure. Își vând sufletele pe nimic, iar Dumnezeu Își retrage îndelunga Sa răbdare și îngăduință. Ei sunt lăsați în voia alegerii lor.״

> “There are those who, while professing to believe present truth have degraded their faith and refused to walk in the light. Who will now lay aside their selfish, worldly principles? Who will now strive to realize the worth of the soul? What shall it profit a man, if he shall gain the whole world, and lose his own soul? Or what shall a man give in exchange for his soul? Are you hungering and thirsting for the bread of life and the water of salvation? Do you realize the value of the souls for whom Christ died? Are those who are supposed to be Christians living up to their profession of faith? Are they conscious of the worth of the soul? Are they striving to purify their souls through obedience to the truth?” Manuscript Releases, volume 20, 150, 151.

> „Există aceia care, deși mărturisesc că cred adevărul prezent, și-au degradat credința și au refuzat să umble în lumină. Cine își va lăsa acum la o parte principiile egoiste, lumești? Cine se va strădui acum să înțeleagă valoarea sufletului? Și ce-i va folosi unui om să câștige toată lumea, dacă își va pierde sufletul? Sau ce va da un om în schimb pentru sufletul său? Flămânziți și însetați după pâinea vieții și apa mântuirii? Vă dați seama de valoarea sufletelor pentru care a murit Hristos? Trăiesc aceia care se presupune că sunt creștini la înălțimea mărturisirii lor de credință? Sunt ei conștienți de valoarea sufletului? Se străduiesc ei să-și curățească sufletele prin ascultare de adevăr?” Manuscript Releases, volumul 20, 150, 151.

Back to Articles