Article

# The Spirit of Prophecy: The Midnight Cry

Duhul Profeției: Strigătul de la miezul nopții

Habakkuk's Two Tables

Cele Două Table ale lui Habacuc

Author

Jeff Pippenger

Published

October 13, 2012

Formats

PDF
Word
Song MP3

A Word of Clarification

O Cuvântare de Clarificare

Recently we began to prepare the transcription of Habakkuk’s Two Tables to be translated into the various languages represented on our website. The task of changing a spoken presentation into a written presentation is much more of a task than might be understood if one is not familiar with all the hoops that must be jumped through to turn a spoken presentation into a written presentation, along with the necessary problems of ultimately translating the material into the various languages on the website. We just started our copy-editing of the first of the ninety-five presentations and I discovered another hoop that we must also jump through. It has to do with the progressive development of this message from 1989 until our current history.

Nu de curând am început să pregătim transcrierea lucrării Cele Două Tabele ale lui Habacuc, pentru a fi tradusă în diferitele limbi reprezentate pe site-ul nostru. Sarcina de a transforma o prezentare orală într-o prezentare scrisă este cu mult mai anevoioasă decât s-ar putea înțelege dacă cineva nu este familiarizat cu toate etapele prin care trebuie trecut pentru a transforma o prezentare orală într-una scrisă, împreună cu dificultățile inerente ale traducerii finale a materialului în diferitele limbi de pe site. Tocmai am început redactarea editorială a primei dintre cele nouăzeci și cinci de prezentări și am descoperit încă o etapă prin care trebuie, de asemenea, să trecem. Aceasta are de-a face cu dezvoltarea progresivă a acestui mesaj din 1989 până în istoria noastră actuală.

In the presentations of about fifteen years ago there were truths that were in their infant state of understanding. The first of those truths that I must clarify is the arrival of the second angel in Millerite history. I understood at that time that the second angel arrived when the Protestant churches began to close their doors against Miller’s presentation of the first angel’s message, in conjunction with the termination of the year 1843. William Miller worked upon a reckoning of time that he believed identified that the years of 1843 began on March 22, 1843 and ended on March 22, 1844. He had thought the three prophecies that ultimately were placed upon the two sacred charts would terminate in the year of 1843, and he believed that year ended on March 22, 1844. He was wrong on two points.

În prezentările de acum aproximativ cincisprezece ani existau adevăruri care se aflau într-o stare incipientă de înțelegere. Primul dintre acele adevăruri pe care trebuie să-l clarific este sosirea celui de-al doilea înger în istoria millerită. La vremea aceea am înțeles că al doilea înger a sosit atunci când bisericile protestante au început să-și închidă ușile împotriva prezentării de către Miller a soliei primului înger, în legătură cu încheierea anului 1843. William Miller a lucrat pe baza unei socoteli a timpului despre care credea că identifica faptul că anii lui 1843 au început la 22 martie 1843 și s-au încheiat la 22 martie 1844. El socotise că cele trei profeții care, în cele din urmă, au fost așezate pe cele două hărți sacre aveau să se încheie în anul 1843 și credea că acel an s-a încheiat la 22 martie 1844. El s-a înșelat în două privințe.

The three prophecies of the 1335 days of Daniel twelve, the 2520 years of the “seven times” of Leviticus twenty-six and the 2300 days of Daniel eight were understood by Miller to concluded in March of 1844. The Lord thereafter guided Samuel Snow to not only understand that the prophecies ended not in 1843, but 1844; but Snow also began to apply the Karite reckoning of time, that was not the time application Miller had been employing. Miller had been using the Rabbinic/equinox-based reckoning of time that based the year upon spring to spring.

Trei profeții — cele 1335 de zile din Daniel 12, cei 2520 de ani ai „șapte vremi” din Levitic 26 și cele 2300 de zile din Daniel 8 — au fost înțelese de Miller ca încheindu-se în martie 1844. După aceea, Domnul l-a călăuzit pe Samuel Snow să înțeleagă nu numai că profețiile se încheiau nu în 1843, ci în 1844; ci Snow a început, de asemenea, să aplice calculul karaim al timpului, care nu era aplicarea cronologică pe care o folosise Miller. Miller folosise calculul rabinic, bazat pe echinocțiu, al timpului, care întemeia anul de la primăvară la primăvară.

When we were presenting Habakkuk’s Two Tables, we had not understood this historical reality and were using Miller’s experience to mark March 22, 1844 as the arrival of the second and the beginning of the tarrying time. I understood, and still do that the arrival of that angel corresponded to when the Protestants rejected Miller’s message of the first angel, and the following passage was my point of reference.

În vremea când prezentam Cele Două Table ale lui Habacuc, nu înțelesesem această realitate istorică și foloseam experiența lui Miller pentru a marca 22 martie 1844 drept sosirea celui de-al doilea și începutul timpului de întârziere. Înțelegeam, și încă înțeleg, că sosirea acelui înger corespundea momentului în care protestanții au respins mesajul lui Miller al primului înger, iar pasajul următor era punctul meu de referință.

> “In June, 1842, Mr. Miller gave his second course of lectures at the Casco Street church in Portland. I felt it a great privilege to attend these lectures; for I had fallen under discouragements, and did not feel prepared to meet my Saviour. This second course created much more excitement in the city than the first. With few exceptions, the different denominations closed the doors of their churches against Mr. Miller. Many discourses from the various pulpits sought to expose the alleged fanatical errors of the lecturer; but crowds of anxious listeners attended his meetings, and many were unable to enter the house. The congregations were unusually quiet and attentive.” Life Sketches, 27.

> „În iunie 1842, domnul Miller și-a ținut al doilea ciclu de prelegeri la biserica de pe strada Casco din Portland. Am socotit un mare privilegiu să particip la aceste prelegeri, căci căzusem sub apăsarea descurajării și nu mă simțeam pregătită să-L întâmpin pe Mântuitorul meu. Acest al doilea ciclu a stârnit mult mai multă agitație în oraș decât primul. Cu puține excepții, diferitele denominațiuni au închis ușile bisericilor lor înaintea domnului Miller. Multe cuvântări rostite de la diferite amvoane căutau să dea în vileag pretinsele erori fanatice ale conferențiarului; însă mulțimi de ascultători neliniștiți au participat la adunările lui, și mulți nu au putut intra în clădire. Adunările erau neobișnuit de liniștite și atente.” Life Sketches, 27.

I understood the closing of the doors to Miller’s message marked the beginning of the rejection of the first angel, and in agreement with Miller’s understanding of the Rabbinic/equinox-based reckoning of time I assumed that March 22, 1844 marked the conclusion of 1843. Miller’s presentation in Portland in June of 1842 is actually a waymark that identifies a progressive rejection that ultimately concluded on April 18, 1844, but at the time of the presentations we had not recognized Samuel Snow’s application of the Karaite reckoning of time.

Am înțeles că închiderea ușilor pentru solia lui Miller a marcat începutul respingerii primului înger și, în acord cu înțelegerea lui Miller privind calcularea timpului pe baza metodei rabinice / a echinocțiului, am presupus că 22 martie 1844 a marcat încheierea anului 1843. Prezentarea lui Miller la Portland, în iunie 1842, este în realitate un semn de hotar care identifică o respingere progresivă ce s-a încheiat în cele din urmă la 18 aprilie 1844, dar la vremea prezentărilor nu recunoscuserăm aplicarea de către Samuel Snow a calculării timpului după metoda caraiteană.

In the first presentation we began to copy-edit I began to see that what was recorded at that time seems to contradict what we now teach. It does and it doesn’t. It is simply an emphasis upon the progressive arrival of the second angel, and also an illustration of the progressive unsealing of this message, as was the case also in Millerite history. This note of clarification should address those who have stumbled over our identification of April 19, 1844 as the first Millerite disappointment and what was taught in the past.

În prima prezentare pe care am început să o revizuim redacțional, am început să observ că ceea ce a fost consemnat la acel timp pare să contrazică ceea ce învățăm acum. Contrazice și nu contrazice. Este pur și simplu o accentuare a sosirii progresive a celui de-al doilea înger și, de asemenea, o ilustrare a desigilării progresive a acestui mesaj, așa cum s-a întâmplat și în istoria millerită. Această notă de clarificare ar trebui să se adreseze acelora care s-au poticnit de identificarea noastră a datei de 19 aprilie 1844 ca prima dezamăgire millerită și de ceea ce a fost învățat în trecut.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104.

> „Primul și al doilea mesaj au fost date în anii 1843 și 1844, iar noi ne aflăm acum sub proclamarea celui de-al treilea; însă toate cele trei mesaje mai trebuie încă proclamate. Este la fel de esențial acum ca oricând mai înainte ca ele să fie repetate acelora care caută adevărul. Prin scris și prin viu grai trebuie să facem să răsune proclamarea, arătând ordinea lor și aplicarea profețiilor care ne aduc la mesajul celui de-al treilea înger. Nu poate exista un al treilea fără primul și al doilea. Aceste mesaje trebuie să le vestim lumii prin publicații, prin cuvântări, arătând, în șirul istoriei profetice, lucrurile care au fost și lucrurile care vor fi.” Selected Messages, book 2, 104.

## Habakkuk's Two Tables 1 of 95

Cele două table ale lui Habacuc 1 din 95

## Introduction to Habakkuk's Two Tables and the Midnight Cry

Introducere la Cele Două Table ale lui Habacuc și Strigătul de la Miezul Nopții

In this series, we will be looking at Habakkuk's two tables—the 1843 and 1850 Charts—over an extended period. We will begin by putting the Midnight Cry in place. As mentioned, much of the initial presentations will be review for those familiar with this message, but since we are preparing a series that may be studied by people new to this message, we must lay out some basic ideas for them. We will start with the Midnight Cry, focusing on an aspect found in Ellen White's first vision. Let's read the first paragraph from Christian Experience and Teachings, page 57.

În această serie, vom analiza cele două table ale lui Habacuc — Graficele din 1843 și 1850 — pe o perioadă extinsă. Vom începe prin a așeza la locul ei Strigarea de la Miezul Nopții. După cum s-a menționat, o mare parte din prezentările inițiale vor fi o recapitulare pentru aceia care sunt familiarizați cu această solie, dar, deoarece pregătim o serie care poate fi studiată de persoane noi în această solie, trebuie să le expunem câteva idei de bază. Vom începe cu Strigarea de la Miezul Nopții, concentrându-ne asupra unui aspect întâlnit în prima viziune a lui Ellen White. Să citim primul paragraf din Christian Experience and Teachings, pagina 57.

> "It was not long after the passing of time in 1844 that my first open vision was given me. I was visiting Mrs. Haines in Portland, Maine, a dear sister in Christ, whose heart was knit with mine. Five of us, all women, were kneeling quietly at the family altar. While we were praying, the power of God came upon me as never before."

> “Nu mult timp după trecerea timpului în 1844 mi-a fost dată prima mea viziune deschisă. O vizitam pe doamna Haines în Portland, Maine, o soră iubită în Hristos, a cărei inimă era unită cu a mea. Eram cinci, toate femei, îngenuncheate în liniște la altarul familial. În timp ce ne rugam, puterea lui Dumnezeu a venit asupra mea ca niciodată mai înainte.”

These five women, whose hearts were knit with Sister White, were not opposing any manifestation of the power of God. Notably, they were all women, representing the church, and there were five of them, which can be seen as five wise virgins. This is simply an observation.

Aceste cinci femei, ale căror inimi erau strâns unite cu Sora White, nu se împotriveau niciunei manifestări a puterii lui Dumnezeu. În mod semnificativ, toate erau femei, reprezentând biserica, și erau cinci la număr, ceea ce poate fi văzut ca simbolizând cele cinci fecioare înțelepte. Aceasta este doar o observație.

> "I seemed to be surrounded with light and to be rising higher and higher from the earth. I turned to look for the advent people in the world, but could not find them, when a voice said to me, 'Look again and look a little higher.' At this, I raised my eyes and saw a straight and narrow path cast up high above the world. On this path, the Advent people were traveling to the city, which was at the farther end of the path. They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the Midnight Cry. This light shone all along the path and gave light for their feet so that they might not stumble. If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted 'Alleluia!' Others rashly denied the light behind them and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below."

> „Am avut impresia că eram înconjurată de lumină și că mă ridicam tot mai sus de pe pământ. M-am întors să caut în lume poporul advent, dar nu l-am putut găsi, când un glas mi-a spus: «Privește din nou și privește puțin mai sus.» Atunci mi-am ridicat ochii și am văzut o cărare dreaptă și îngustă, înălțată mult deasupra lumii. Pe această cărare, poporul advent călătorea spre cetate, care se afla la capătul îndepărtat al cărării. Ei aveau o lumină strălucitoare așezată înapoia lor, la începutul cărării, despre care un înger mi-a spus că era Strigătul de la Miezul Nopții. Această lumină strălucea de-a lungul întregii cărări și le lumina picioarele, ca să nu se poticnească. Dacă își țineau privirile ațintite asupra lui Isus, care era chiar înaintea lor, conducându-i spre cetate, erau în siguranță. Dar, curând, unii au obosit și au spus că cetatea era foarte departe și că se așteptaseră să fi intrat în ea mai înainte. Atunci Isus îi încuraja ridicându-Și brațul Său drept slăvit, iar din brațul Său venea o lumină care se unduia deasupra cetei advente, iar ei strigau: «Aleluia!» Alții au tăgăduit cu nechibzuință lumina dinapoia lor și au spus că nu Dumnezeu îi condusese atât de departe. Lumina dinapoia lor s-a stins, lăsându-le picioarele într-un întuneric deplin, și s-au poticnit, au pierdut din vedere ținta și pe Isus și au căzut de pe cărare, jos, în lumea întunecată și rea de dedesubt.”

## William Miller and the Midnight Cry

William Miller și Strigătul de la Miezul Nopții

In this first presentation, after establishing a few points, we will discuss the Low Hampton Conference of Adventists in December 1844. At this conference, some Millerites gathered, and William Miller rejected the understanding of the Midnight Cry. The logic here is that this vision, while for all of us, was especially for William Miller.

În această primă prezentare, după stabilirea câtorva puncte, vom discuta despre Conferința Adventistă de la Low Hampton din decembrie 1844. La această conferință s-au adunat câțiva milleriți, iar William Miller a respins înțelegerea Strigătului de la Miezul Nopții. Logica aici este că această viziune, deși este pentru noi toți, a fost în mod deosebit pentru William Miller.

In that same month, William Miller denied the light behind them—the Midnight Cry—which would cause him to fall off the path to the wicked world below. We will explore the implications of this. Historical evidence shows that the Millerites all believed they were fulfilling the parable of the ten virgins; it was common knowledge among them. We will show that William Miller had an understanding of what the Midnight Cry was. Miller believed the Midnight Cry was the judgment hour message of Daniel 8:14 and Revelation 14:6-9. He believed the message he began proclaiming in the early 1830s was the Midnight Cry, 'Behold, the bridegroom cometh,' and that Jesus was coming to the world as the bridegroom.

În aceeași lună, William Miller a tăgăduit lumina dinapoia lor — Strigătul de la Miezul Nopții — fapt care avea să-l facă să cadă de pe cărare în lumea rea de dedesubt. Vom cerceta implicațiile acestui fapt. Dovezile istorice arată că toți milleriții credeau că împlineau parabola celor zece fecioare; acest lucru era de obște cunoscut între ei. Vom arăta că William Miller avea o înțelegere a ceea ce era Strigătul de la Miezul Nopții. Miller credea că Strigătul de la Miezul Nopții era solia ceasului judecății din Daniel 8:14 și Apocalipsa 14:6-9. El credea că solia pe care a început să o vestească la începutul anilor 1830 era Strigătul de la Miezul Nopții, „Iată, vine Mirele”, și că Isus venea în lume ca Mire.

For most of Millerite history, they believed they were fulfilling the parable of the ten virgins, but they thought the Midnight Cry described the message they had been proclaiming. However, by the summer of 1844, a new and correct understanding emerged: the Midnight Cry was the Seventh Month movement, with Jesus expected to come on the tenth day of the seventh month. That was the true Midnight Cry. When Miller rejected the true Midnight Cry in December 1844, he was rejecting the history of the summer of 1844 and reverting to his earlier position that it was just the general message from the 1830s. Understanding the dynamics of the Midnight Cry is crucial. If you do not understand the 2520 as the Millerites did, you cannot understand the Midnight Cry. If you cannot understand the Midnight Cry as the Millerites did, you fall off the path to the wicked world below.

మిల్లరైట్ చరిత్రలో ఎక్కువ భాగం వరకు, వారు తాము పది కన్యల ఉపమానాన్ని నెరవేర్చుచున్నామని నమ్మారు; అయితే “అర్థరాత్రి కేక” అనేది తాము ప్రకటిస్తూ వచ్చిన సందేశమనే వారు భావించారు. అయితే, 1844 వేసవికాలానికి వచ్చేసరికి, ఒక కొత్తదైన మరియు సరైన అవగాహన వెలుగులోకి వచ్చింది: “అర్థరాత్రి కేక” అనేది ఏడవ నెల ఉద్యమమే, మరియు యేసు ఏడవ నెల పదవ దినమున వచ్చెదనని ఎదురుచూచబడెను. అదే నిజమైన “అర్థరాత్రి కేక.” 1844 డిసెంబరులో మిల్లర్ నిజమైన “అర్థరాత్రి కేక”ను తిరస్కరించినప్పుడు, అతడు 1844 వేసవికాల చరిత్రను తిరస్కరించి, అది కేవలం 1830ల సాధారణ సందేశమే అనే తన పూర్వస్థితికి మరలిపోయాడు. “అర్థరాత్రి కేక” యొక్క గతిశీలతలను గ్రహించడం అత్యంత కీలకం. మిల్లరైట్లు 2520ను ఎట్లు గ్రహించిరో అట్లే మీరు గ్రహించనియెడల, “అర్థరాత్రి కేక”ను మీరు గ్రహించలేరు. మిల్లరైట్లు “అర్థరాత్రి కేక”ను ఎట్లు గ్రహించిరో అట్లే మీరు గ్రహింపలేకపోతే, మీరు మార్గమును విడిచి క్రిందనున్న దుష్ట లోకములో పడిపోతారు.

In this presentation, we will start with some truths on the chart that are openly rejected by Adventism today. The Biblical Research Institute of the Seventh-day Adventist Church and most Adventist theologians reject the 2520. We will address this biblically as we proceed, but initially, we will show that Ellen White fully endorses the 2520. The Institute and most theologians also reject the pioneer understanding of the Daily. We will show that rejecting the pioneer understanding of the Daily being paganism is rejecting the spirit of prophecy. The Institute also publicly rejects the pioneer understanding of the trumpets—the Fifth and Sixth Trumpet. We will begin by showing that rejecting the pioneer understanding of the trumpets is rejecting the Spirit of Prophecy.

이 발표에서 우리는 오늘날 재림교회가 공개적으로 거부하는 도표상의 몇 가지 진리로부터 시작할 것이다. 제칠일안식일예수재림교회의 성경연구소와 대부분의 재림교회 신학자들은 2520을 거부한다. 우리는 진행하면서 이것을 성경적으로 다룰 것이나, 먼저 엘렌 화잇이 2520을 전적으로 지지하고 있음을 보일 것이다. 또한 성경연구소와 대부분의 신학자들은 매일에 대한 선구자들의 이해도 거부한다. 우리는 매일이 이교주의라는 선구자들의 이해를 거부하는 것이 예언의 신을 거부하는 것임을 보일 것이다. 성경연구소는 또한 나팔들—곧 다섯째 나팔과 여섯째 나팔—에 대한 선구자들의 이해를 공개적으로 거부한다. 우리는 나팔들에 대한 선구자들의 이해를 거부하는 것이 예언의 신을 거부하는 것임을 보이는 것으로 시작할 것이다.

Today, most Adventists are vague at best about the 1290 and the 1335. Without the pioneer understanding of the 1335, there is no biblical justification for identifying the tarrying time that began on March 22, 1844. Without understanding the tarrying time, one cannot grasp the dynamics of the Midnight Cry. Without understanding the Midnight Cry, one falls off the path to the wicked world below. We will show these truths on the chart in terms of the clear endorsement of the Spirit of Prophecy, and then dissect them from the Word of God. But first, we need to see what surrounded Millerite history and what produced the Midnight Cry.

Astăzi, cei mai mulți adventiști sunt, în cel mai bun caz, neclari cu privire la cele 1290 și cele 1335. Fără înțelegerea pionierilor asupra celor 1335, nu există nicio justificare biblică pentru identificarea timpului de întârziere care a început la 22 martie 1844. Fără înțelegerea timpului de întârziere, nu se poate pricepe dinamica Strigătului de la Miezul Nopții. Fără înțelegerea Strigătului de la Miezul Nopții, omul cade de pe cărare în lumea rea de dedesubt. Vom arăta aceste adevăruri pe hartă în termenii aprobării clare a Spiritului Profeției, iar apoi le vom analiza din Cuvântul lui Dumnezeu. Dar mai întâi trebuie să vedem ce a înconjurat istoria millerită și ce a produs Strigătul de la Miezul Nopții.

## Millerite History and the Arrival of the First Angel

Istoria Millerită și venirea primului înger

We begin with Uriah Smith from Thoughts on Daniel and Revelation, page 521, to show the Millerite history and address 1798. Uriah Smith writes, 'The chronology of the events of Revelation 10 is further ascertained from the fact that this angel is identical with the first angel of Revelation 14.' In Revelation 10, a mighty angel comes down from heaven with a little book open in his hand. Ellen White informs us that this mighty angel is Jesus Christ, and the little book is the Book of Daniel. By the end of chapter ten, John is told to eat the little book, which will be sweet in his mouth and bitter in his stomach. John represents the Millerite history, where the message of Daniel is sweet but leads to bitter disappointment. The mighty angel of Revelation 10, according to the pioneers, is the first angel of Revelation 14—they are the same angel.

Tangira kuri Uriah Smith wo mu gitabo Thoughts on Daniel and Revelation, urupapuro rwa 521, kugira ngo twerekane amateka y’Abamillerite kandi tuganire ku wa 1798. Uriah Smith arandika ati: “Igenabihe ry’ibyabaye byo mu Byahishuwe 10 rirushaho kumenyekana binyuze ku kuba uyu mumarayika ari umwe n’umumarayika wa mbere wo mu Byahishuwe 14.” Mu Byahishuwe 10, hamanuka umumarayika ukomeye avuye mu ijuru afite agatabo gato kabumbuwe mu kuboko kwe. Ellen White atumenyesha ko uyu mumarayika ukomeye ari Yesu Kristo, kandi ko ako gatabo gato ari Igitabo cya Daniyeli. Ku iherezo ry’umutwe wa cumi, Yohana abwirwa kurya ako gatabo gato, kakazaba karyoshye mu kanwa ke ariko kakamurura mu nda. Yohana ahagarariye amateka y’Abamillerite, aho ubutumwa bwa Daniyeli buba buryoshye ariko bukarangira mu gutenguha gushaririye. Umumarayika ukomeye wo mu Byahishuwe 10, nk’uko abapayoniya babyumvaga, ni wa mumarayika wa mbere wo mu Byahishuwe 14—ni umwe kandi ni wa wundi mumarayika.

We often do not spend much time being specific about these angels in Revelation, but we should. The mighty angel in Revelation 10 is also the angel that William Miller believed was fulfilling the Midnight Cry by accomplishing the work of the first angel of Revelation 14: 'Fear God and give Him glory, for the hour of His judgment is come.' The hour of His judgment refers to Daniel 8:14. These angels identify different aspects of the work accomplished.

Adesea nu stăruim prea mult în a fi specifici cu privire la acești îngeri din Apocalipsa, dar ar trebui. Îngerul cel puternic din Apocalipsa 10 este, de asemenea, îngerul despre care William Miller a crezut că împlinea Strigătul de la Miezul Nopții prin săvârșirea lucrării primului înger din Apocalipsa 14: „Temeți-vă de Dumnezeu și dați-I slavă, căci a venit ceasul judecății Lui.” Ceasul judecății Lui se referă la Daniel 8:14. Acești îngeri identifică diferite aspecte ale lucrării împlinite.

Returning to Uriah Smith: 'The chronology of the events of Revelation 10 is further ascertained from the fact that this angel is identical with the first angel of Revelation 14.' He explains what ties them together: both have a special message to proclaim, both utter their proclamation with a loud voice, both use similar language referring to the Creator, and both proclaim time—one swearing that time should be no more, and the other proclaiming the hour of God's judgment has come. The message of Revelation 14:6 is located on this side of the commencement of the time of the end.

Revenind la Uriah Smith: „Cronologia evenimentelor din Apocalipsa 10 este stabilită și mai departe prin faptul că acest înger este identic cu primul înger din Apocalipsa 14.” El explică ce îi leagă între ei: amândoi au de proclamat o solie specială, amândoi își rostesc proclamarea cu glas tare, amândoi folosesc un limbaj asemănător cu referire la Creator, iar amândoi proclamă timpul — unul jurând că timp nu va mai fi, iar celălalt vestind că a venit ceasul judecății lui Dumnezeu. Solia din Apocalipsa 14:6 este situată de această parte a începerii timpului sfârșitului.

Uriah Smith states that the time of the end is 1798, and the message of Revelation 14 comes after that. He writes, 'But the message of Revelation 14:6 is located this side of the commencement of the time at the end. It is a proclamation of the hour of God's judgment come, and hence must have its application in the last generation. Paul did not preach the hour of judgment come. Luther and his coadjutors did not preach it. Paul reasoned of a judgment to come, indefinitely future, and Luther placed it at least three hundred years off from his day. Moreover, Paul warns the church against any such preaching as that the hour of God's judgment has come until a certain time.' In 2 Thessalonians 2:1-3, Paul says that the day of Christ is not at hand until the falling away comes first and the man of sin is revealed. Paul introduces the man of sin, the little horn, the papacy, and covers with a caution the whole period of his supremacy, which continued 1260 years, ending in 1798.

Uriah Smith afirmă că vremea sfârșitului este anul 1798, iar mesajul din Apocalipsa 14 urmează după aceea. El scrie: „Dar mesajul din Apocalipsa 14:6 este situat dincoace de începutul vremii sfârșitului. El este o proclamare că a venit ceasul judecății lui Dumnezeu și, prin urmare, trebuie să-și aibă aplicarea în ultima generație. Pavel nu a predicat că a venit ceasul judecății. Luther și conlucrătorii săi nu au predicat aceasta. Pavel a vorbit despre o judecată viitoare, într-un viitor nedefinit, iar Luther a așezat-o la cel puțin trei sute de ani depărtare de vremea sa. Mai mult, Pavel avertizează biserica împotriva oricărei astfel de propovăduiri, anume că a venit ceasul judecății lui Dumnezeu, până la un anumit timp.” În 2 Tesaloniceni 2:1-3, Pavel spune că ziua lui Hristos nu este aproape până când nu vine mai întâi lepădarea de credință și nu este descoperit omul fărădelegii. Pavel introduce omul fărădelegii, cornul cel mic, papalitatea și acoperă cu o avertizare întreaga perioadă a supremației lui, care a continuat 1260 de ani, încheindu-se în 1798.

In 1798, the restriction against proclaiming the day of Christ at hand ceased. The time of the end commenced, and the seal was taken from the little book. Since then, the angel of Revelation 14 has gone forth. Uriah Smith says, 'If you will see it,' since 1798, the first angel's message has gone forth. In 1798, the first angel of Revelation 14 arrives in history—this is the pioneer understanding. Since then, the angel of Revelation 14 has proclaimed the hour of God's judgment come, and the angel of chapter ten has taken his stand on the sea and the land, swearing that time should be no more. Their identity is unquestionable. All arguments that locate one are effective for the other. The present generation is witnessing the fulfillment of these two prophecies. In the preaching of the advent, especially from 1840 to 1844, began their full and circumstantial accomplishment.

În 1798, restricția împotriva proclamării apropierii zilei lui Hristos a încetat. Timpul sfârșitului a început, iar pecetea a fost luată de pe cărticica cea mică. De atunci, îngerul din Apocalipsa 14 a ieșit. Uriah Smith spune: „Dacă vei vedea aceasta”, din 1798, mesajul primului înger a ieșit. În 1798, primul înger din Apocalipsa 14 apare în istorie — aceasta este înțelegerea pionierilor. De atunci, îngerul din Apocalipsa 14 a proclamat că a venit ceasul judecății lui Dumnezeu, iar îngerul din capitolul zece și-a luat poziția pe mare și pe uscat, jurând că vreme nu va mai fi. Identitatea lor este de netăgăduit. Toate argumentele care îl localizează pe unul sunt valabile și pentru celălalt. Generația prezentă este martora împlinirii acestor două profeții. În predicarea adventului, mai ales din 1840 până în 1844, a început împlinirea lor deplină și circumstanțiată.

Smith marks 1840 and 1844 in reference to the first angel of Revelation 14 arriving in 1798, but also marks the first angel in 1840, where the message is empowered. In the preaching of the advent, especially from 1840 to 1844, began their full accomplishment. The angel's position with one foot on the sea and one on the land denotes the wide extent of his proclamation. The message would cross the ocean and extend to various nations, and the advent proclamation did go to every missionary station in the world. From 1840, the first angel's message, according to Ellen White, was carried to every mission station in the world. This was accomplished when the year-day principle of Bible prophecy was confirmed with the collapse of the Ottoman Empire. We are not dealing with the details at this point, but setting the stage for the Millerite history and the dynamics of the Midnight Cry.

Smith marchează anii 1840 și 1844 în legătură cu sosirea primului înger din Apocalipsa 14 în 1798, dar marchează, de asemenea, primul înger în 1840, când solia este împuternicită. În propovăduirea adventului, mai ales din 1840 până în 1844, a început împlinirea lor deplină. Poziția îngerului cu un picior pe mare și unul pe pământ denotă întinderea largă a proclamării sale. Solia urma să traverseze oceanul și să se extindă la diferite națiuni, iar proclamarea adventului a ajuns într-adevăr la fiecare stațiune misionară din lume. Din 1840, solia primului înger, potrivit lui Ellen White, a fost dusă la fiecare stațiune misionară din lume. Aceasta s-a împlinit când principiul zi-an al profeției biblice a fost confirmat prin prăbușirea Imperiului Otoman. Nu ne ocupăm în acest punct de detalii, ci așezăm cadrul pentru istoria millerită și dinamica Strigătului de la Miezul Nopții.

## Key Historical Events: 1833 and the Falling of the Stars

Evenimente istorice-cheie: 1833 și căderea stelelor

In 1833, the falling of the stars occurred. Ellen White comments in The Great Controversy, page 333: 'In 1833, two years after Miller began to present in public the evidences of Christ's soon coming, the last of the signs appeared which were promised by the Saviour as tokens of His second advent. Said Jesus: "The stars shall fall from heaven." Matthew 24:29. And John in the Revelation declared, as he beheld in vision the scenes that should herald the day of God: "The stars of heaven fell unto the earth, even as a fig tree casteth her untimely figs, when she is shaken of a mighty wind." Revelation 6:13. This prophecy received a striking and impressive fulfillment in the great meteoric shower of November 13, 1833.'

In 1833, a avut loc căderea stelelor. Ellen White comentează în Tragedia veacurilor, pagina 333: „În 1833, la doi ani după ce Miller a început să prezinte în public dovezile apropiatei veniri a lui Hristos, a apărut ultimul dintre semnele făgăduite de Mântuitorul ca indicii ale celei de-a doua veniri a Sale. Isus a spus: «Stelele vor cădea din cer.» Matei 24:29. Iar Ioan, în Apocalipsa, a declarat, pe când privea în viziune scenele care aveau să vestească ziua lui Dumnezeu: «Stelele cerului au căzut pe pământ, cum își aruncă smochinul smochinele verzi, când este scuturat de un vânt puternic.» Apocalipsa 6:13. Această profeție și-a găsit o împlinire izbitoare și impresionantă în marea ploaie de meteoriți din 13 noiembrie 1833.”

William Miller's testimony recounts: 'On Saturday after breakfast—in the summer of 1833, I sat down at my desk to examine some point, and as I rose to go out to work, it came home to me with more force than ever, "Go and tell it to the world." The impression was so sudden and came with such force that I settled down into my chair saying, "I can't go, Lord." "Why not?" seemed to be the response, and then all my excuses came up, my want of ability, but my distress became so great I entered into a solemn covenant with God that if He would open the way, I would go and perform my duty to the world. "What do you mean by opening the way?" seemed to come to me. Why, said I, if I should have an invitation to speak publicly in any place, I will go and tell them what I find in the Bible about the Lord's coming. Instantly all my burden was gone. And I rejoiced that I should not probably be thus called upon, for I'd never had such an invitation, my trials were not known, and I had but little expectation of being invited to any field of labor. In about a half an hour from this time, before I'd left the room, a son of Mr. Guilford of Dresden, about sixteen miles from my residence, came in and said that his father had sent for me and wished me to go home with him, supposing that he'd wish to see me on some business. I asked him what he wanted. He replied that there was to be no preaching in their church the next day, and his father wished to have me come and talk to the people on the subject of the Lord's coming. I was immediately angry with myself for having made the covenant I had. I rebelled at once against the Lord and determined not to go. I left the boy without giving him any answer and retired in great distress to a grove nearby. Then I struggled with the Lord for about an hour, endeavoring to release myself from the covenant I had made with him, but I could get no relief. It was impressed upon my conscience, "Will you make a covenant with God and break it so soon?" and the exceeding sinfulness of thus doing overwhelmed me. I finally submitted and promised the Lord that if He would sustain me, I would go, trusting in Him to give me grace and ability to perform all He should require of me. I returned to the house and found the boy still waiting. He remained till after dinner, and I returned with him to Dresden.' This is how Miller, in the summer of 1833, began to publicly present the message. In December 1833, the falling of the stars added solemnity to his message.

Mărturia lui William Miller consemnează: „Într-o sâmbătă, după micul dejun — în vara anului 1833 — m-am așezat la biroul meu ca să cercetez un anumit punct și, când m-am ridicat să ies la lucru, mi-a pătruns în suflet cu o putere mai mare ca niciodată: «Du-te și spune lumii.» Impresia a fost atât de bruscă și a venit cu atâta putere, încât m-am prăbușit înapoi pe scaunul meu, spunând: «Nu pot merge, Doamne.» «De ce nu?» părea să fie răspunsul, și atunci mi-au venit în minte toate scuzele mele, lipsa mea de destoinicie; dar tulburarea mea a devenit atât de mare, încât am încheiat un legământ solemn cu Dumnezeu că, dacă El va deschide calea, mă voi duce și îmi voi împlini datoria față de lume. «Ce vrei să spui prin deschiderea căii?» părea să-mi vină în minte. Ei bine, am spus eu, dacă aș primi o invitație de a vorbi în public în vreun loc, mă voi duce și le voi spune ce găsesc în Biblie despre venirea Domnului. În clipa aceea, toată povara mea a dispărut. Și m-am bucurat că probabil nu aveam să fiu chemat astfel, căci nu primisem niciodată o asemenea invitație, încercările mele nu erau cunoscute și aveam prea puțină așteptare că voi fi invitat în vreun câmp de lucru. Cam la o jumătate de oră după aceasta, înainte de a fi părăsit încăperea, a intrat un fiu al domnului Guilford din Dresden, la aproximativ șaisprezece mile de locuința mea, și a spus că tatăl său îl trimisese după mine și dorea să merg acasă cu el, presupunând eu că voia să mă vadă în vreo chestiune de afaceri. L-am întrebat ce dorea. El a răspuns că a doua zi nu avea să fie nicio predicare în biserica lor și că tatăl său dorea să vin și să vorbesc poporului despre subiectul venirii Domnului. M-am mâniat îndată pe mine însumi pentru că făcusem legământul acela. M-am răzvrătit pe loc împotriva Domnului și am hotărât să nu merg. L-am lăsat pe băiat fără să-i dau vreun răspuns și m-am retras, într-o mare tulburare, într-un crâng din apropiere. Acolo m-am luptat cu Domnul timp de aproape un ceas, străduindu-mă să mă eliberez de legământul pe care îl făcusem cu El, dar n-am putut găsi nicio ușurare. Mi-a fost apăsat asupra conștiinței gândul: «Vei face un legământ cu Dumnezeu și-l vei călca atât de curând?» și păcătoșenia nespus de mare a unei asemenea fapte m-a copleșit. În cele din urmă m-am supus și I-am făgăduit Domnului că, dacă mă va susține, mă voi duce, încrezându-mă în El că-mi va da har și putere să împlinesc tot ce va cere de la mine. M-am întors la casă și l-am găsit pe băiat încă așteptând. El a rămas până după cină, iar eu m-am întors cu el la Dresden.” Astfel a început Miller, în vara anului 1833, să prezinte public solia. În decembrie 1833, căderea stelelor a adăugat solemnitate soliei sale.

## 1840: The Fulfillment of Prophecy and the Ottoman Empire

1840: Împlinirea profeției și Imperiul Otoman

In 1840, Ellen White comments on a remarkable fulfillment of prophecy. This passage is often controverted in the Spirit of Prophecy, with some arguing that Uriah Smith inserted it into The Great Controversy, but these arguments are unfounded. She is speaking about the sequence of prophetic fulfillment's leading up to 1840, including the falling of the stars and the Dark Day. She writes, 'In the year 1840, another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest.'

În anul 1840, Ellen White comentează asupra unei remarcabile împliniri a profeției. Acest pasaj este adesea contestat în Spiritul Profeției, unii susținând că Uriah Smith l-ar fi introdus în Tragedia veacurilor, însă aceste argumente sunt neîntemeiate. Ea vorbește despre succesiunea împlinirilor profetice care au condus până în 1840, inclusiv căderea stelelor și Ziua Întunecată. Ea scrie: „În anul 1840, o altă remarcabilă împlinire a profeției a stârnit un interes larg răspândit.”

She refers to biblical prophecy, not merely a human prediction by Josiah Litch. Two years before, Josiah Litch, a leading minister preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown on August 11, 1840. At the specified time, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the Allied Powers of Europe and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the Advent movement. Men of learning and position united with Miller in preaching and publishing his views, and from 1840 to 1844, the work rapidly extended.

Ea se referă la profeția biblică, nu doar la o predicție omenească făcută de Josiah Litch. Cu doi ani mai înainte, Josiah Litch, un slujitor de seamă care propovăduia a doua venire, publicase o expunere a Apocalipsei 9, prezicând căderea Imperiului Otoman. Potrivit calculelor sale, această putere urma să fie răsturnată la 11 august 1840. La timpul specificat, Turcia, prin ambasadorii ei, a acceptat protecția Puterilor Aliate ale Europei și astfel s-a pus sub controlul națiunilor creștine. Evenimentul a împlinit întocmai prezicerea. Când acest lucru a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de justețea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și de asociații săi, iar mișcării advente i s-a dat un avânt minunat. Oameni de învățătură și de poziție s-au unit cu Miller în predicarea și publicarea concepțiilor sale, iar din 1840 până în 1844, lucrarea s-a extins cu rapiditate.

Uriah Smith had told us that the first angel of Revelation 14 arrived in 1798, but it is the same angel as the angel of Revelation 10. In Revelation 10, John is told to take the little book out of the angel's hand and eat it, and it will become sweet in his mouth. The Millerite message became sweet on August 11, 1840, after two years of predicting the collapse of the Ottoman Empire based on the year-day principle of Bible prophecy. When the event was exactly fulfilled, the message they had been proclaiming became sweet in their mouth.

Uriah Smith ne-a spus că primul înger din Apocalipsa 14 a venit în 1798, însă acesta este același înger ca îngerul din Apocalipsa 10. În Apocalipsa 10, lui Ioan i se spune să ia cărticica din mâna îngerului și s-o mănânce, iar ea va deveni dulce în gura lui. Solia millerită a devenit dulce la 11 august 1840, după doi ani de prezicere a prăbușirii Imperiului Otoman pe baza principiului an-zi al profeției biblice. Când evenimentul s-a împlinit întocmai, solia pe care o proclamaseră a devenit dulce în gura lor.

On August 11, 1840, the message became sweet in their mouth. John is told to take the little book out of the angel's hand that has descended. The angel descends on August 11, 1840, and this angel of Revelation 10 is the same as the first angel of Revelation 14. The angel of Revelation 14 arrives in 1798 at the time of the end, but his message is empowered in 1840. Ellen White says that when the event became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates. Since the 1930s, beginning in 1919 but especially in the 1930s, Adventism has rejected the rules of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates—those rules being the proof text method of Bible study.

La 11 august 1840, solia a devenit dulce în gura lor. Lui Ioan i se spune să ia cărticica din mâna îngerului care s-a coborât. Îngerul coboară la 11 august 1840, iar acest înger din Apocalipsa 10 este același cu primul înger din Apocalipsa 14. Îngerul din Apocalipsa 14 sosește în 1798, la vremea sfârșitului, însă solia lui este împuternicită în 1840. Ellen White spune că, atunci când evenimentul a devenit cunoscut, mulțimi au fost convinse de corectitudinea principiilor de interpretare profetică adoptate de Miller și asociații săi. Începând cu anii 1930, cu începutul în 1919, dar mai ales în anii 1930, adventismul a respins regulile de interpretare profetică adoptate de Miller și asociații săi — acele reguli fiind metoda textelor-dovadă de studiu al Bibliei.

## The 1843 Chart and the Tarrying Time

Harta din 1843 și timpul de zăbovire

The next waymark in history is the 1843 chart, produced in May 1842. Ellen White says, 'I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord and that it should not be altered, that the figures were as He wanted them, and that His hand was over and hid a mistake in some of the figures so that none could see it until His hand was removed.' This chart is a prophetic waymark, produced in May 1842. In June 1842, the Protestant churches closed their doors and the second angel arrives.

Următorul reper profetic din istorie este harta din 1843, realizată în mai 1842. Ellen White spune: „Am văzut că harta din 1843 a fost îndrumată de mâna Domnului și că nu trebuia să fie schimbată, că cifrele erau așa cum le voia El și că mâna Sa era deasupra ei și ascundea o greșeală în unele dintre cifre, astfel încât nimeni nu o putea vedea până când mâna Sa nu avea să fie înlăturată.” Această hartă este un reper profetic, realizat în mai 1842. În iunie 1842, bisericile protestante și-au închis ușile, iar al doilea înger sosește.

From Testimonies, volume one, page 21: 'In June of 1842, Mr. Miller gave his second course of lectures at the Casco Street Church in Portland, Maine. With few exceptions, the different denominations closed the doors of their churches against Mr. Miller.' Ellen White informs us that as Seventh-day Adventist Christians, we should learn to reason from cause to effect. The cause that led the Protestant churches to close their doors was the introduction of this chart. When the chart was introduced in May, the Protestant churches determined that the Millerites were deluded fanatics.

Тестимонија, том први, страна 21: „У јуну 1842. године, господин Милер је одржао свој други циклус предавања у цркви у улици Каско у Портланду, држава Мејн. Уз неколико изузетака, различите деноминације затвориле су врата својих цркава пред господином Милером.“ Елен Вајт нас обавештава да, као хришћани адвентисти седмога дана, треба да научимо да расуђујемо од узрока ка последици. Узрок који је навео протестантске цркве да затворе своја врата био је увођење овог дијаграма. Када је дијаграм уведен у мају, протестантске цркве су закључиле да су милерити обманути фанатици.

The first disappointment is next. From The Great Controversy, page 393: 'As early as 1842, the direction given in this prophecy to write the vision and make it plain upon tables, that he may run that readeth it, had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and Revelation.' Charles Fitch, who died just before the Great Disappointment of October 22, 1844, was used by the Lord in this history. He prepared the chart, which was published in May 1842.

Prima dezamăgire urmează. Din Tragedia veacurilor, pagina 393: „Încă din anul 1842, îndrumarea dată în această profeție de a scrie vedenia și de a o face lămurită pe table, ca s-o poată citi în fugă cel ce o citește, i-a sugerat lui Charles Fitch întocmirea unei hărți profetice pentru a ilustra vedeniile din Daniel și Apocalipsa.” Charles Fitch, care a murit chiar înainte de Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844, a fost folosit de Domnul în această istorie. El a pregătit harta, care a fost publicată în mai 1842.

The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command of Habakkuk. No one, however, noticed an apparent delay in the accomplishment of the vision. A tarrying time is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared significant: 'The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak and not lie, though it tarry, wait for it, because it will surely come, it will not tarry. The just shall live by faith.' The tarrying time is the first disappointment, which comes on March 22, 1844. The Millerites were predicting the end of the world in 1843, using the biblical reckoning of time. When the Lord had not come by then, the first disappointment set in on March 22, 1844. That is the tarrying time.

Publicarea acestei diagrame a fost considerată o împlinire a poruncii din Habacuc. Nimeni însă nu a observat o aparentă întârziere în împlinirea viziunii. Un timp de zăbovire este prezentat în aceeași profeție. După dezamăgire, acest pasaj din Scriptură a părut semnificativ: „Căci vedenia este încă pentru o vreme hotărâtă, dar la sfârșit va vorbi și nu va minți; chiar dacă zăbovește, așteapt-o, pentru că va veni negreșit, nu va întârzia. Cel drept va trăi prin credință.” Timpul de zăbovire este prima dezamăgire, care are loc la 22 martie 1844. Milleriții preziceau sfârșitul lumii în 1843, folosind calculul biblic al timpului. Când Domnul nu venise până atunci, prima dezamăgire s-a produs la 22 martie 1844. Acesta este timpul de zăbovire.

This is the tarrying time in the parable of the ten virgins, in Habakkuk 2, and in Daniel 12. Daniel 12:11 says, 'And from the time that the daily sacrifice shall be taken away...' The pioneers understood that paganism was subdued in 508, with Clovis defeating the Visigoths. From the time that paganism is taken away and the papacy is set up (thirty years later in 538), there shall be 1290 days. The next verse says, 'Blessed is he that waiteth and cometh to the thousand three hundred and thirty-five days.' 508 plus 1335 equals 1843. 'Blessed is he that comes to 1843.' The 1335 marks the tarrying time, saying, 'Blessed is he that waiteth and cometh to 1843.' If you uphold the pioneer understanding of the daily, as Ellen White does, this is clear.

Acesta este timpul întârzierii din parabola celor zece fecioare, din Habacuc 2 și din Daniel 12. Daniel 12:11 spune: „Și de la vremea când jertfa necurmată va fi înlăturată...” Pionierii au înțeles că păgânismul a fost subjugat în 508, când Clovis i-a învins pe vizigoți. De la vremea când păgânismul este înlăturat și papalitatea este așezată (treizeci de ani mai târziu, în 538), vor fi 1290 de zile. Versetul următor spune: „Ferice de cel ce va aștepta și va ajunge la o mie trei sute treizeci și cinci de zile.” 508 plus 1335 este egal cu 1843. „Ferice de cel ce ajunge la 1843.” Cei 1335 marchează timpul întârzierii, spunând: „Ferice de cel ce va aștepta și va ajunge la 1843.” Dacă susții înțelegerea pionierilor cu privire la necurmata, așa cum face Ellen White, aceasta este limpede.

To further clarify, Isaiah 30:18 says, 'And therefore will the Lord wait.' Here, the Lord is the bridegroom in the parable of the ten virgins, and He is tarrying. 'And therefore will the bridegroom tarry that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted that he may have mercy on you, for the Lord is a God of judgment. Blessed are all they that wait for Him.' This matches Daniel 12:12: 'Blessed is he who waiteth and cometh to the 1335.' The bridegroom tarries on March 22, 1844. There is a blessing attached to coming to the first disappointment and then waiting. When you get here, you are to wait. What are you waiting for? Habakkuk 2:3 says, 'For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak and not lie, though it tarry, wait for it.' The blessing of coming to the 1335 is the blessing of coming to this history, where the Lord will accomplish the Midnight Cry.

රූපකය තවදුරටත් පැහැදිලි කිරීමට, යෙසායා 30:18 මෙසේ කියයි: “එබැවින් ස්වාමීන් වහන්සේ බලා සිටින සේක.” මෙහි, ස්වාමීන් වහන්සේ දස කන්‍යාවන්ගේ උපමාවේ මනාලයා වන අතර, උන් වහන්සේ ප්‍රමාද වන සේක. “එබැවින් මනාලයා ඔබ කෙරෙහි කරුණාකර වීමට ප්‍රමාද වනු ඇත, එබැවින් ඔබ කෙරෙහි දයාව පෙන්වීම පිණිස ඔහු උසස් කරනු ලබනු ඇත; මක්නිසාද ස්වාමීන් වහන්සේ විනිශ්චයකාර දෙවියන් වහන්සේය. ඔහු උදෙසා බලා සිටින සියල්ලෝ ආශීර්වාදලත්හුය.” මෙය දානියෙල් 12:12 සමඟ ගැළපෙයි: “1335 දක්වා බලා සිට පැමිණෙන තැනැත්තා ආශීර්වාදලත්ය.” මනාලයා 1844 මාර්තු 22 දින ප්‍රමාද වෙයි. පළමු බලාපොරොත්තු භංගයට පැමිණ එවිට බලා සිටීම සමඟ සම්බන්ධ වූ ආශීර්වාදයක් ඇත. ඔබ මෙහි පැමිණි විට, ඔබ බලා සිටිය යුතුය. ඔබ කුමක් උදෙසා බලා සිටින්නේද? හබක්කුක් 2:3 මෙසේ කියයි: “මක්නිසාද දර්ශනය තවම නියමිත කාලයකට අදාළය; එහෙත් අවසානයේදී එය කථා කරනු ඇත, බොරුවක් නොකියනු ඇත; එය ප්‍රමාද වුවද, එය උදෙසා බලා සිටින්න.” 1335 වෙත පැමිණීමේ ආශීර්වාදය නම්, ස්වාමීන් වහන්සේ මධ්‍යරාත්‍රියේ හඬ ඉෂ්ට කරන මෙම ඉතිහාසයට පැමිණීමේ ආශීර්වාදයයි.

Not everyone will be allowed to participate in the Midnight Cry. Some people traveled along with the Millerites not because of their own personal experience with Jesus Christ or personal study of God's Word, but out of fear. Before the Midnight Cry arrives, the Lord separates these brethren from the movement. The first disappointment is part of the process preparing for the Midnight Cry. According to Ellen White, if we do not understand this, we fall off the path to the wicked world below.

Nu tuturor li se va îngădui să participe la Strigătul de la Miezul Nopții. Unii au mers împreună cu milleriții nu din pricina propriei lor experiențe personale cu Isus Hristos sau a studiului personal al Cuvântului lui Dumnezeu, ci din teamă. Înainte ca Strigătul de la Miezul Nopții să vină, Domnul îi desparte pe acești frați de mișcare. Prima dezamăgire face parte din procesul de pregătire pentru Strigătul de la Miezul Nopții. Potrivit lui Ellen White, dacă nu înțelegem acest lucru, cădem de pe cale în lumea rea de dedesubt.

## The Empowerment of the Second Angel's Message

Împuternicirea soliei celui de-al doilea înger

From Early Writings, page 238: 'Near the close of the second angel's message, I saw a great light from heaven shining upon the people of God. The rays of this light seemed bright as the sun, and I heard voices of angels crying, "Behold, the bridegroom cometh."' This was the Midnight Cry, which was to give power to the second angel's message. The pioneers understood that the first angel's message arrived in 1798 but was empowered with the collapse of the Ottoman Empire in 1840. All the messages arrive at a point in time and are thereafter empowered. The second angel's message arrives in March 22, 1844 when the Protestant churches closed their doors against the Millerite message. The Midnight Cry empowers the second angel's message. The third angel's message arrives on October 22, 1844, and is empowered when the mighty angel of Revelation 18 joins it. Every message arrives in history and is thereafter empowered. This is important to understand.

Din Early Writings, pagina 238: „Spre sfârșitul soliei celui de-al doilea înger, am văzut o mare lumină din cer strălucind asupra poporului lui Dumnezeu. Razele acestei lumini păreau strălucitoare ca soarele și am auzit glasuri de îngeri strigând: «Iată, Mirele vine!»” Aceasta era Strigarea de la Miezul Nopții, care trebuia să dea putere soliei celui de-al doilea înger. Pionierii au înțeles că solia primului înger a sosit în 1798, dar a fost împuternicită odată cu prăbușirea Imperiului Otoman în 1840. Toate soliile sosesc la un anumit moment în timp și, după aceea, sunt împuternicite. Solia celui de-al doilea înger sosește la 22 martie 1844, când bisericile protestante și-au închis ușile împotriva soliei millerite. Strigarea de la Miezul Nopții împuternicește solia celui de-al doilea înger. Solia celui de-al treilea înger sosește la 22 octombrie 1844 și este împuternicită atunci când i se alătură îngerul cel puternic din Apocalipsa 18. Fiecare solie sosește în istorie și, după aceea, este împuternicită. Acest lucru este important de înțeles.

The Midnight Cry gave power to the second angel's message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. William Miller was not the first to receive this message; quite the opposite, he was the last to receive it. He was the most talented in understanding the message, while Samuel Snow was the first. Those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry. Historically, the last person to accept the message of the Midnight Cry was William Miller.

Strigătul de la miezul nopții a dat putere soliei îngerului al doilea. Îngeri au fost trimiși din cer pentru a-i trezi pe sfinții descurajați și a-i pregăti pentru marea lucrare care le stătea înainte. Cei mai înzestrați bărbați n-au fost cei dintâi care au primit această solie. William Miller n-a fost primul care a primit această solie; dimpotrivă, el a fost ultimul care a primit-o. El era cel mai înzestrat în înțelegerea soliei, în timp ce Samuel Snow a fost primul. Cei care mai înainte conduseseră în lucrare au fost cei din urmă care au primit-o și au contribuit la amplificarea strigătului. Din punct de vedere istoric, ultima persoană care a acceptat solia Strigătului de la miezul nopții a fost William Miller.

From The Great Controversy, 376: During the empowerment of the Midnight Cry, about 50,000 left the churches. As Miller's work tended to build up the churches, it was initially regarded with favor, but as ministers and religious leaders decided against the Advent doctrine and desired to suppress all agitation on the subject, they opposed it from the pulpit and denied their members the privilege of attending preaching on the second advent or even speaking of their hope in social meetings. Leaders in the Adventist Church today who forbid the teaching of this message in the church and even in private homes are prefigured here in the Millerite movement.

Из „Големата борба“, 376: По време на овластяването на Среднощния вик около 50 000 души напуснаха църквите. Тъй като делото на Милър имаше склонност да укрепва църквите, първоначално то бе посрещнато с благосклонност; но когато служителите и религиозните водачи се произнесоха против адвентното учение и пожелаха да потиснат всяко вълнение по този въпрос, те му се противопоставиха от амвона и отказаха на своите членове привилегията да посещават проповеди за второто пришествие или дори да говорят за надеждата си на общите събрания. Днешните водачи в Адвентната църква, които забраняват преподаването на тази вест в църквата и дори в частни домове, са предизобразени тук в милеритското движение.

Believers found themselves in great trial and perplexity. They loved their churches and were reluctant to separate, but as they saw the testimony of God's Word suppressed and their right to investigate the prophecies denied, they felt that loyalty to God forbade them to submit. Those who sought to shut out the testimony of God's Word could not be regarded as constituting the Church of Christ. Hence, they felt justified in separating from their former connection. In the summer of 1844, about 50,000 withdrew from the churches.

Credincioșii s-au aflat într-o mare încercare și nedumerire. Își iubeau bisericile și erau reticenți să se despartă de ele, dar, când au văzut mărturia Cuvântului lui Dumnezeu suprimată și dreptul lor de a cerceta profețiile tăgăduit, au simțit că loialitatea față de Dumnezeu le interzicea să se supună. Cei care căutau să înlăture mărturia Cuvântului lui Dumnezeu nu puteau fi considerați ca alcătuind Biserica lui Hristos. Prin urmare, ei s-au simțit îndreptățiți să se despartă de legătura lor de mai înainte. În vara anului 1844, aproximativ 50.000 s-au retras din biserici.

## Miller's Understanding and the True Midnight Cry

Înțelegerea lui Miller și adevăratul Strigăt de la Miezul Nopții

From Elder Damsteegt's book, Foundation of Seventh-day Adventist Message and Mission, Miller believed that the proclamation of Daniel 8:14 and the first angel of Revelation 14 was the Midnight Cry—'Behold, the bridegroom cometh.' He believed this message was identifying the second coming of Christ. Miller thought the entire history was the Midnight Cry, but Ellen White states the Midnight Cry was accomplished at a specific point. Samuel Snow titled his presentation 'The True Midnight Cry' to distinguish it from the Millerite teaching that the Midnight Cry was the general message.

Старец Дамстегт дар китоби худ, Foundation of Seventh-day Adventist Message and Mission, мегӯяд, ки Миллер бовар дошт эълони Дониёл 8:14 ва фариштаи якуми Ваҳй 14 ҳамон Нидои Нимашаб аст — «Инак, домод меояд». Ӯ бовар дошт, ки ин паём омадани дуюми Масеҳро муайян месозад. Миллер чунин мешуморид, ки тамоми таърих худи Нидои Нимашаб буд, аммо Эллен Уайт мегӯяд, ки Нидои Нимашаб дар як лаҳзаи мушаххас ба анҷом расид. Самуэл Сноу маърузаи худро «Нидои Ҳақиқии Нимашаб» номид, то онро аз таълими миллериён, ки Нидои Нимашабро паёми умумӣ медонист, фарқ гузорад.

The most spiritual received the message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry. William Miller, who had led the work from 1833 onward, struggled with the Midnight Cry message when it came in August 1844. He was unsure about separating from the churches and had been teaching another understanding of the Midnight Cry for many years.

Cei mai spirituali au primit mai întâi solia, iar cei care mai înainte conduseseră lucrarea au fost ultimii care au primit-o și au contribuit la amplificarea strigătului. William Miller, care condusese lucrarea începând din 1833, s-a luptat cu solia Strigătului de la Miezul Nopții atunci când aceasta a venit în august 1844. El nu era sigur cu privire la despărțirea de biserici și predase timp de mulți ani o altă înțelegere a Strigătului de la Miezul Nopții.

William Miller wrote, 'I'd never been positive as to any particular day for the Lord's appearing, believing that no man could know the day and hour. In all my published lectures, it will be seen on the title page, about the year 1843. In all my oral lectures, I invariably told my audiences that the periods would terminate in 1843 if there were no mistake in my calculation, but that I could not say the end might not come even before that time, and that they should be continually prepared. In 1842, some of the brethren preached with great positiveness, the exact year, and censured me for putting in an "if."' In May 1842, the 1843 chart was published, and the brethren told Miller to remove the 'if' from his presentation.

William Miller a scris: „Nu fusesem niciodată sigur cu privire la vreo zi anume pentru arătarea Domnului, crezând că nimeni nu putea cunoaște ziua și ceasul. În toate prelegerile mele publicate, după cum se poate vedea pe pagina de titlu, era vorba despre anul 1843. În toate prelegerile mele rostite, le-am spus întotdeauna ascultătorilor mei că perioadele aveau să se încheie în 1843, dacă nu exista vreo greșeală în calculul meu, dar că nu puteam spune că sfârșitul n-ar putea veni chiar înainte de acel timp și că ei ar trebui să fie necontenit pregătiți. În 1842, unii dintre frați au predicat cu mare siguranță anul exact și m-au mustrat pentru că am pus un «dacă».” În mai 1842, diagrama din 1843 a fost publicată, iar frații i-au spus lui Miller să înlăture „dacă”-ul din prezentarea sa.

Miller continued, 'The public press had also published that I'd fixed upon a definite day, the twenty-third of April, for the Lord's advent. Therefore, in December of that year, as I could see no error in my reckoning, I published my belief that sometime between March 21, 1843, and March 21, 1844, the Lord would come.' Miller had already concluded the tenth day of the seventh month, and long before Samuel Snow used this conclusion to proclaim the Midnight Cry, Miller had written about it. Miller was the one the Lord used to put together the logic that Samuel Snow employed to identify October 22, 1844.

Miller a continuat: „Presa publică publicase, de asemenea, că aș fi stabilit o zi anume, douăzeci și trei aprilie, pentru venirea Domnului. De aceea, în decembrie al acelui an, întrucât nu puteam vedea nicio greșeală în calculul meu, mi-am publicat convingerea că, cândva între 21 martie 1843 și 21 martie 1844, Domnul avea să vină.” Miller ajunsese deja la concluzia privitoare la a zecea zi a lunii a șaptea și, cu mult înainte ca Samuel Snow să folosească această concluzie pentru a proclama Strigătul de la Miezul Nopții, Miller scrisese despre ea. Miller a fost acela pe care Domnul l-a folosit pentru a pune cap la cap logica pe care Samuel Snow a folosit-o pentru a identifica 22 octombrie 1844.

Miller wrote, 'During the year 1843, the most violent denunciations were heaped upon me and those associated with me by the press and some pulpits. Our motives were assailed, our principles misrepresented, our characters traduced.' Time passed, and March 21, 1844, went by without the Lord's appearing. The disappointment was great, and many walked no more with them. Before this time, from 1840, there were an estimated 200,000 Millerites, but by this point, only 50,000 remained.

Miller a scris: „În cursul anului 1843, cele mai violente denunțuri au fost aruncate asupra mea și asupra celor asociați cu mine de către presă și unele amvoane. Motivele noastre au fost atacate, principiile noastre denaturate, caracterele noastre defăimate.” Timpul a trecut, iar 21 martie 1844 a trecut fără arătarea Domnului. Dezamăgirea a fost mare, și mulți n-au mai umblat cu ei. Înainte de acest timp, din 1840, se estima că existau 200.000 de milleriți, dar până în acest punct nu mai rămăseseră decât 50.000.

Miller continued, 'Previously to this, in the fall of 1843, some of my brethren began to call the churches Babylon and to urge that it was the duty of Adventists to come out of them. With this, I was much grieved. Not only was the effect very bad, but I regarded it as a perversion of the Word of God, a wresting of the Scriptures.' Miller struggled with the second angel's message, making it more difficult for him to accept the true Midnight Cry message. The practice spread, and the churches were closed against them, creating hostility and separating most Adventists from their respective churches.

Miller a continuat: „Anterior acestei perioade, în toamna anului 1843, unii dintre frații mei au început să numească bisericile Babilon și să susțină că era datoria adventiștilor să iasă din ele. Lucrul acesta m-a întristat profund. Nu numai că efectul a fost foarte rău, dar l-am privit și ca pe o denaturare a Cuvântului lui Dumnezeu, o răstălmăcire a Scripturilor.” Miller s-a luptat cu solia celui de-al doilea înger, ceea ce i-a făcut și mai dificil să primească adevărata solie a Strigătului de la miezul nopții. Această practică s-a răspândit, iar bisericile li s-au închis, stârnind ostilitate și despărțindu-i pe cei mai mulți dintre adventiști de bisericile lor respective.

After his published time passed, Miller acknowledged his disappointment regarding the exact period but maintained his faith. He continued his labors at the West during the summer of 1844 until the Seventh Month movement. He had no participation in this movement except for a letter written eighteen months earlier about the Mosaic Law observances pointing to that month. He did not expect that such a use would be made of those topics or that belief in such evidence would become a test of salvation. He had no fellowship with the movement until two or three weeks before October 22, 1844. In a letter to Himes on October 6, 1844, Miller wrote, 'I see a glory in the seventh month which I never saw before... Now, blessed be the name of the Lord, I see a beauty, a harmony, an agreement in the scriptures, for which I've long prayed but did not see until today. Thank the Lord, O my soul. Brother Snow, Brother Storrs, and others, be blessed for their instrumentality in opening my eyes. I'm almost home. Glory, glory, glory, glory.'

După ce timpul publicat de el a trecut, Miller și-a recunoscut dezamăgirea cu privire la perioada exactă, dar și-a păstrat credința. El și-a continuat lucrările în Vest în cursul verii anului 1844 până la mișcarea Lunii a Șaptea. Nu a avut nicio participare la această mișcare, cu excepția unei scrisori scrise cu optsprezece luni mai înainte despre rânduielile Legii mozaice care indicau spre acea lună. El nu se aștepta ca de acele subiecte să se facă o asemenea întrebuințare sau ca credința într-o astfel de dovadă să devină un test al mântuirii. El nu a avut nicio părtășie cu mișcarea până cu două sau trei săptămâni înainte de 22 octombrie 1844. Într-o scrisoare către Himes din 6 octombrie 1844, Miller a scris: „Văd o slavă în luna a șaptea pe care nu am văzut-o niciodată înainte... Acum, binecuvântat fie Numele Domnului, văd o frumusețe, o armonie, o concordanță în Scripturi, pentru care m-am rugat multă vreme, dar pe care nu am văzut-o până astăzi. Mulțumește Domnului, o, suflete al meu. Fratele Snow, fratele Storrs și alții, să fie binecuvântați pentru faptul că au fost instrumente în deschiderea ochilor mei. Sunt aproape acasă. Slavă, slavă, slavă, slavă.”

Afterward, Miller rethought the Midnight Cry, calling it fanaticism. Damsteegt notes that Snow got his basic outline of the Midnight Cry message from Miller's earlier work.

După aceea, Miller a reconsiderat Strigătul de la Miezul Nopții, numindu-l fanatism. Damsteegt observă că Snow și-a luat schița de bază a mesajului Strigătului de la Miezul Nopții din lucrarea anterioară a lui Miller.

Snow's calculations, published in March 1844, aroused little attention until the Exeter camp meeting, August 12–17, 1844. There, his exact date for Christ's return stirred many Millerites, bringing their missionary endeavor to a peak. Their response became known as the Seventh Month movement. Although Millerite leaders were initially skeptical, some weeks before the expected event, they joined the movement and allowed Snow's views to be printed and supported.

Calculele lui Snow, publicate în martie 1844, au stârnit puțină atenție până la adunarea de tabără de la Exeter, 12–17 august 1844. Acolo, data exactă indicată de el pentru întoarcerea lui Hristos a mișcat pe mulți milleriți, aducând efortul lor misionar la apogeu. Răspunsul lor a ajuns să fie cunoscut sub numele de mișcarea Lunii a Șaptea. Deși conducătorii milleriți au fost inițial sceptici, cu câteva săptămâni înainte de evenimentul așteptat, ei s-au alăturat mișcării și au îngăduit ca opiniile lui Snow să fie tipărite și susținute.

## The Midnight Cry and Its Aftermath

Strigătul de la miezul nopții și urmările sale

Ellen White's first vision shows God's people on a path to heaven, with a light behind them called the Midnight Cry. The message Samuel Snow presented needs to be understood. In May 1842, 300 charts were printed for 300 preachers. By March 22, 1844, after the first disappointment, the chart was set aside, and many left the movement. Those who remained were to wait. At the Exeter camp meeting, Snow showed that the Lord would come on October 22, 1844, the Day of Atonement. This impelled them to proclaim the message.

Prima viziune a lui Ellen White îi arată pe copiii lui Dumnezeu pe o cale spre cer, având în urma lor o lumină numită Strigătul de la Miezul Nopții. Solia prezentată de Samuel Snow trebuie să fie înțeleasă. În mai 1842, au fost tipărite 300 de grafice pentru 300 de predicatori. Până la 22 martie 1844, după prima dezamăgire, graficul a fost pus deoparte și mulți au părăsit mișcarea. Cei care au rămas trebuiau să aștepte. La adunarea de tabără de la Exeter, Snow a arătat că Domnul avea să vină la 22 octombrie 1844, Ziua Ispășirii. Acest lucru i-a constrâns să proclame solia.

Joseph Bates recounted that after the Exeter camp meeting, as he walked through the train cars, he heard voices repeating, 'Behold, the bridegroom cometh!' This movement swept over the United States in two months, leading to the Great Disappointment on October 22, 1844.

Iosif Bates a relatat că, după adunarea de tabără de la Exeter, pe când trecea prin vagoanele trenului, a auzit glasuri repetând: „Iată, mirele vine!” Această mișcare a străbătut Statele Unite în două luni, ducând la Marea Dezamăgire din 22 octombrie 1844.

Damsteegt comments on the Low Hampton Conference of Adventists, December 28–29, 1844, involving Himes and Miller. Himes urged comforting the saints, arousing the Christian world, and proclaiming salvation to sinners. A few weeks later, the Advent Press resumed, and Himes declared the door of salvation open. Miller gradually gave up the extreme shut door concept and returned to his original view of the Midnight Cry. In that same month, Ellen White had her first vision, showing that those who reject the Midnight Cry fall off the path. That vision was for William Miller as much as anyone else.

Damsteegt remarcă, referitor la Conferința adventiștilor de la Low Hampton din 28–29 decembrie 1844, la care au participat Himes și Miller, că Himes a îndemnat la mângâierea sfinților, la trezirea lumii creștine și la proclamarea mântuirii către păcătoși. Câteva săptămâni mai târziu, presa adventă și-a reluat activitatea, iar Himes a declarat deschisă ușa mântuirii. Miller a renunțat treptat la concepția extremă a ușii închise și s-a întors la viziunea sa originală asupra Strigătului de la Miezul Nopții. În aceeași lună, Ellen White a avut prima sa viziune, care arăta că aceia care resping Strigătul de la Miezul Nopții cad de pe cale. Acea viziune era pentru William Miller tot atât de mult ca pentru oricine altcineva.

## William Miller's Final Test and Legacy

Testul final și moștenirea lui William Miller

From Early Writings, page 257: "My attention was then called to William Miller. He looked perplexed and was bowed with anxiety and distress for his people. The company who had been united and loving in 1844 were losing their love, opposing one another, and falling into a cold, backslidden state. As he beheld this, grief wasted his strength. I saw leading men watching him, primarily Joshua Himes, and fearing lest he should receive the third angel's message." The third angel's message in this context is the Sabbath. As Miller leaned toward the light from heaven, these men would lay plans to draw his mind away. Human influence kept him in darkness and retained his influence among those who opposed the truth. Eventually, Miller raised his voice against the light from heaven—the Sabbath. He failed to receive the message that would have explained his disappointment and cast light and glory on the past. He leaned on human wisdom instead of divine. Being broken by labor and age, he was not as accountable as those who kept him from the truth. The sin rests upon them. If Miller could have seen the light of the third angel, many things would have been explained. But his brethren professed such deep love for him that he thought he could never tear away from them. God allowed him to fall under the power of death and hid him in the grave from those who drew him from the truth. Moses erred before entering the Promised Land; likewise, Miller erred as he was soon to enter the heavenly Canaan. Others led him to do this; others must account for it. But angels watch the precious dust of this servant of God and will come forth at the sound of the last trumpet.

Din Early Writings, pagina 257: „Atenția mea a fost atunci îndreptată spre William Miller. El părea nedumerit și era apăsat de neliniște și întristare pentru poporul său. Grupul care fusese unit și plin de iubire în 1844 își pierdea dragostea, se împotrivea unul altuia și cădea într-o stare rece, de decădere spirituală. Văzând aceasta, întristarea îi mistuia puterile. Am văzut bărbați de frunte veghindu-l, în primul rând pe Joshua Himes, și temându-se ca nu cumva să primească solia îngerului al treilea.” Solia îngerului al treilea, în acest context, este Sabatul. Pe măsură ce Miller se înclina spre lumina din cer, acești oameni făceau planuri pentru a-i abate mintea de la ea. Influența omenească l-a ținut în întuneric și i-a păstrat influența printre aceia care se împotriveau adevărului. În cele din urmă, Miller și-a ridicat glasul împotriva luminii din cer — Sabatul. El n-a primit solia care i-ar fi explicat dezamăgirea și ar fi revărsat lumină și slavă asupra trecutului. El s-a sprijinit pe înțelepciunea omenească în locul celei divine. Fiind istovit de muncă și de vârstă, el nu era atât de răspunzător ca aceia care l-au ținut departe de adevăr. Păcatul stă asupra lor. Dacă Miller ar fi putut vedea lumina îngerului al treilea, multe lucruri i-ar fi fost explicate. Dar frații săi mărturiseau o iubire atât de adâncă pentru el, încât el gândea că nu s-ar putea despărți niciodată de ei. Dumnezeu a îngăduit să cadă sub puterea morții și l-a ascuns în mormânt de aceia care îl trăgeau de la adevăr. Moise a greșit înainte de a intra în Țara Făgăduită; tot astfel, Miller a greșit când urma curând să intre în Canaanul ceresc. Alții l-au condus să facă aceasta; alții trebuie să dea socoteală pentru aceasta. Dar îngerii veghează asupra prețiosului țărână al acestui slujitor al lui Dumnezeu și el va ieși la sunetul ultimei trâmbițe.

## Conclusion: Lessons for Today

Concluzie: Lecții pentru astăzi

In conclusion, William Miller typifies Seventh-day Adventists at the end of the world. Ellen White's first vision is more for our day than for her own. At the end of the world, Seventh-day Adventists will reject the light of the Midnight Cry. The light of the Midnight Cry can only be understood by understanding this history. The first disappointment purged the Millerite movement of those there for the wrong reasons and prepared the people for the testing experience that would lead them into the Most Holy Place. Those who come to the first disappointment are blessed only if they wait for October 22, 1844. This time is designed by God to produce a people He will gather into the Most Holy Place. To reject the Midnight Cry and fall off the path is to reject this entire history.

Mu vy’ukuri, William Miller agereranya n’Abadivantisiti b’Umunsi wa Karindwi bo ku mperuka y’isi. Iyerekwa rya mbere rya Ellen White rireba cyane ibihe byacu kurusha uko ryarebaga ibihe bye. Ku mperuka y’isi, Abadivantisiti b’Umunsi wa Karindwi bazanga umucyo w’Induru yo mu Gicuku. Umucyo w’Induru yo mu Gicuku ushobora gusobanuka gusa binyuze mu gusobanukirwa aya mateka. Gucika intege kwa mbere kwejeje mu mutwe w’Abamillerite abari barimo kubera impamvu zitari zo, kandi gutegurira abantu igihe cy’igeragezwa cyari kubayobora mu Ahera Cyane. Abagera kuri uko gucika intege kwa mbere bahirwa gusa nibategereza kugeza ku wa 22 Ukwakira 1844. Icyo gihe cyashyizweho n’Imana kugira ngo kibyare abantu izateraniriza mu Ahera Cyane. Kwanga Induru yo mu Gicuku no kuva mu nzira ni ukwanga aya mateka yose.

William Miller made three mistakes, and we are always tested by three tests. His first error was rejecting the Midnight Cry in December 1844. His second was listening to men instead of God, which led to his third mistake: rejecting the Sabbath. At the end of the world, Seventh-day Adventists will reject the history of the Midnight Cry and the call to return to the old paths because they listen to their leaders. In so doing, they prepare themselves for the mark of the beast, repeating Miller's three-step testing process, which begins with how they relate to the message and history of the Midnight Cry.

William Miller a făcut trei greșeli, iar noi suntem întotdeauna puși la probă prin trei teste. Prima lui greșeală a fost respingerea Strigătului de la Miezul Nopții în decembrie 1844. A doua a fost că a ascultat de oameni în loc de Dumnezeu, ceea ce a dus la a treia lui greșeală: respingerea Sabatului. La sfârșitul lumii, adventiștii de ziua a șaptea vor respinge istoria Strigătului de la Miezul Nopții și chemarea de a se întoarce la vechile cărări, deoarece ascultă de conducătorii lor. Făcând astfel, ei se pregătesc pentru semnul fiarei, repetând procesul de punere la probă în trei pași al lui Miller, care începe cu felul în care se raportează la mesajul și istoria Strigătului de la Miezul Nopții.

There are only two prophecies that deal with the history from the first disappointment to the second disappointment: the 2300 days ('Though the vision tarry, wait for it') and the 2520. To reject the 2520 is to reject the Midnight Cry. To reject the Midnight Cry is to fall off the path to the wicked world below.

Există doar două profeții care se ocupă de istoria de la prima dezamăgire până la a doua dezamăgire: cele 2300 de zile („Dacă zăbovește vedenia, așteapt-o”) și 2520. A respinge 2520 înseamnă a respinge Strigătul de la Miezul Nopții. A respinge Strigătul de la Miezul Nopții înseamnă a cădea de pe cărare în lumea rea de dedesubt.

We will address this further in the next presentation.

Vom aborda aceasta mai pe larg în prezentarea următoare.

Back to Articles