Article

# What is Truth? - Number Three

Care este Adevărul? - Numărul Trei

The Road to Emmaus

Drumul spre Emaus

Author

Jeff Pippenger

Published

September 7, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the gospel of John, just after the Last Supper until Jesus goes to the Garden of Gethsemane there is a long narrative from chapter fourteen through the end of chapter seventeen. I intend to address these chapters in the next article. This article is the platform to build the understanding of those chapters upon. In terms of the reform line of Christ’s history the dialogue of Christ and His disciples in those chapters is just after the triumphal entry and just before the cross. Jesus entered Jerusalem, then had his final meal with the disciples, then the narrative takes place and he then goes to Gethsemane and at midnight that same day He is arrested and the seven step process that leads to the crucifixion began. He and the disciples were prophetically located just after the Exeter camp meeting and just before the Great Disappointment, in a history that is represented by the seventh month movement. In the narrative that begins just after the Last Supper the first thing Jesus says is:

នៅក្នុងដំណឹងល្អរបស់យ៉ូហាន ភ្លាមបន្ទាប់ពីអាហារពេលល្ងាចចុងក្រោយ រហូតដល់ព្រះយេស៊ូវយាងទៅសួនកេតសេម៉ានី មានសេចក្ដីនិទានដ៏វែងមួយចាប់ពីជំពូកទីដប់បួន រហូតដល់ចុងជំពូកទីដប់ប្រាំពីរ។ ខ្ញុំមានបំណងនឹងលើកយកជំពូកទាំងនេះមកពិភាក្សា​នៅក្នុងអត្ថបទបន្ទាប់។ អត្ថបទនេះជាមូលដ្ឋានសម្រាប់សាងសង់ការយល់ដឹងអំពីជំពូកទាំងនោះ។ ក្នុងន័យនៃបន្ទាត់កំណែទម្រង់នៃប្រវត្តិសាស្ត្ររបស់ព្រះគ្រីស្ទ កិច្ចសន្ទនារវាងព្រះគ្រីស្ទ និងសិស្សរបស់ទ្រង់នៅក្នុងជំពូកទាំងនោះ ស្ថិតនៅភ្លាមបន្ទាប់ពីការយាងចូលដោយជ័យជម្នះ និងភ្លាមមុនឈើឆ្កាង។ ព្រះយេស៊ូវបានយាងចូលក្រុងយេរូសាឡឹម បន្ទាប់មកបានទទួលទានអាហារចុងក្រោយជាមួយសិស្សៗ រួចហើយសេចក្ដីនិទាននោះក៏កើតឡើង ហើយបន្ទាប់មកទ្រង់យាងទៅកេតសេម៉ានី ហើយនៅអធ្រាត្រនៃថ្ងៃដដែលនោះ ទ្រង់ត្រូវបានចាប់ខ្លួន ហើយដំណើរការចំនួនប្រាំពីរជំហានដែលនាំទៅដល់ការឆ្កាងក៏បានចាប់ផ្ដើម។ តាមន័យព្យាករណ៍ ទ្រង់ និងសិស្សៗ ត្រូវបានកំណត់ទីតាំងថា ស្ថិតនៅភ្លាមបន្ទាប់ពីកិច្ចប្រជុំជំរំ Exeter និងភ្លាមមុនការខកចិត្តដ៏ធំ នៅក្នុងប្រវត្តិសាស្ត្រមួយដែលត្រូវបានតំណាងដោយចលនាខែទីប្រាំពីរ។ នៅក្នុងសេចក្ដីនិទានដែលចាប់ផ្ដើមភ្លាមបន្ទាប់ពីអាហារពេលល្ងាចចុងក្រោយ រឿងដំបូងដែលព្រះយេស៊ូវមានព្រះបន្ទូលគឺ៖

> Let not your heart be troubled: ye believe in God, believe also in me. John 14:1.

> Să nu vi se tulbure inima: credeți în Dumnezeu, credeți și în Mine. Ioan 14:1.

Knowing that a great disappointment was just hours ahead, Jesus sought to strengthen His disciples for the coming crisis. The hidden line of prophecy within the four waymarks that make up the events that are symbolized as the seven thunders is the history where these three steps of the narrative in the gospel of John takes place. That hidden line, within the seven thunders represents the history of the first disappointment to the last disappointment.

Știind că o mare dezamăgire era la doar câteva ore înainte, Isus a căutat să-i întărească pe ucenicii Săi pentru criza care urma. Linia ascunsă a profeției din cadrul celor patru repere care alcătuiesc evenimentele simbolizate ca cele șapte tunete este istoria în care au loc aceste trei etape ale narațiunii din Evanghelia după Ioan. Acea linie ascunsă, din cadrul celor șapte tunete, reprezintă istoria de la prima dezamăgire până la ultima dezamăgire.

Just before Jesus informs them to “let not” their hearts “be troubled” Judas Iscariot had left the supper to go to the Sanhedrin for the third and final time. When he left the supper for his third meeting, he closed his probation.

Chiar înainte ca Isus să-i înștiințeze să „nu li se tulbure” inimile, Iuda Iscarioteanul părăsise cina pentru a merge la Sinedriu pentru a treia și ultima oară. Când a părăsit cina pentru a treia sa întâlnire, și-a închis timpul de probă.

In the context of the hidden line within the symbol of the seven thunders the triumphal entry of Christ represents the Midnight Cry where two classes of worshippers are manifested. The waymark of the middle letter of the Hebrew that is employed to create the Hebrew word “truth,” is the thirteenth letter of the Hebrew alphabet. Thirteen represents rebellion, and as a prophetic waymark it represents the Midnight Cry where the foolish virgins represent a manifestation of rebellion, as does Judas during the waymark of the triumphal entry.

Mu rwego rw’umurongo uhishe uri mu kimenyetso cy’inkuba ndwi, kwinjira kwa Kristo kwo kunesha kugereranya Induru yo mu Gicuku, aho hagaragarira ibyiciro bibiri by’abaramya. Ikimenyetso-cy’inzira cy’inyuguti yo hagati y’Igiheburayo ikoreshwa mu kurema ijambo ry’Igiheburayo risobanura “ukuri,” ni inyuguti ya cumi na gatatu y’inyuguti z’Igiheburayo. Cumi na gatatu ihagarariye ubugome bwo kwigomeka, kandi nk’ikimenyetso cy’ubuhanuzi cy’inzira, ihagarariye Induru yo mu Gicuku aho abageni b’abapfu bagereranya ukwigaragaza kwo kwigomeka, nk’uko na Yuda abigenza ku kimenyetso cy’inzira cyo kwinjira kwo kunesha.

> “There have been and always will be tares among the wheat, the foolish virgins with the wise, those who have no oil in their vessels with their lamps. There was a covetous Judas in the church Christ formed on earth, and there will be Judases in the church in every stage of her history.” Signs of the Times, October 23, 1879.

> „A fost și va fi întotdeauna neghină printre grâu, fecioarele neînțelepte împreună cu cele înțelepte, cei care nu au untdelemn în vasele lor împreună cu candelele lor. A existat un Iuda lacom în biserica pe care Hristos a întemeiat-o pe pământ și vor exista Iude în biserică în fiecare etapă a istoriei ei.” Signs of the Times, 23 octombrie 1879.

When Judas returned the money, admitted his betrayal to Caiaphas and then to Christ, he then went to hang himself. As he was leaving the judgment hall he cried out, with the very words that represent the foolish virgin’s dilemma when they recognize they did not obtain the oil.

Când Iuda a înapoiat banii, și-a mărturisit trădarea înaintea lui Caiafa și apoi înaintea lui Hristos, după care s-a dus să se spânzure. În timp ce părăsea sala de judecată, a strigat, chiar prin cuvintele care reprezintă dilema fecioarei neînțelepte atunci când recunoaște că nu a dobândit untdelemnul.

> “Judas saw that his entreaties were in vain, and he rushed from the hall exclaiming, It is too late! It is too late! He felt that he could not live to see Jesus crucified, and in despair went out and hanged himself.” Desire of Ages, 722.

> „Iuda a văzut că rugămințile lui erau zadarnice și a ieșit în grabă din sală, strigând: Este prea târziu! Este prea târziu! Simțea că nu putea trăi ca să-L vadă pe Isus răstignit și, în deznădejde, a ieșit și s-a spânzurat.” Hristos, Lumina lumii, 722.

Judas illustrates a false Midnight Cry message as “rushed from the hall exclaiming, It is too late! It is too late!” The message always manifest two classes of worshippers, and just as in Millerite history the foolish virgins carry on after the true Midnight Cry message arrives with a false message. Thus, in Millerite history we have the movement that elected William Miller as the leader, while rejecting the third angel’s message and opposing the little flock that followed Christ into the Most Holy Place.

Iuda ilustrează un mesaj fals al Strigătului de la Miezul Nopții ca fiind acela că „a ieșit în grabă din sală, exclamând: Este prea târziu! Este prea târziu!” Mesajul manifestă întotdeauna două clase de închinători și, întocmai ca în istoria millerită, fecioarele neînțelepte continuă mai departe după sosirea adevăratului mesaj al Strigătului de la Miezul Nopții, purtând un mesaj fals. Astfel, în istoria millerită avem mișcarea care l-a ales pe William Miller drept conducător, în timp ce respingea mesajul celui de-al treilea înger și se împotrivea micii turme care L-a urmat pe Hristos în Locul Preasfânt.

> “My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> „Gândul meu a fost purtat spre viitor, când se va da semnalul. «Iată, Mirele vine; ieșiți-I în întâmpinare.» Dar unii vor fi întârziat să obțină untdelemnul pentru a-și reumple candelele, și prea târziu vor descoperi că caracterul, care este reprezentat prin untdelemn, nu este transferabil.” Review and Herald, 11 februarie 1896.

The third waymark of the hidden history, represents judgment and is represented by the last letter of the Hebrew alphabet. The letter is “Tav,” and when written it is shaped as a cross. The cross represents judgment.

Al treilea reper al istoriei ascunse reprezintă judecata și este reprezentat de ultima literă a alfabetului ebraic. Litera este „Tav”, iar când este scrisă are forma unei cruci. Crucea reprezintă judecata.

From the first disappointment in Millerite history until the Midnight Cry, or from the letter alpha until the thirteenth letter there is a waymark representing a period of time, which is identified as the tarrying time in the parable of the ten virgins, a tarrying time that is also in Habakkuk chapter two. From the Midnight Cry, or the thirteenth letter of rebellion unto the great disappointment, the last letter of the alphabet there is also a period of time which was called the “seventh month movement,” not because it lasted seven months, but because the message of the Midnight Cry identified that Christ would come on the tenth day of the seventh month of the Jewish calendar, which was the Day of Atonement.

Mula sa unang pagkabigo sa kasaysayan ng mga Millerita hanggang sa Panaghoy sa Hatinggabi, o mula sa letrang alpha hanggang sa ikalabintatlong letra, ay may isang palatandaan na kumakatawan sa isang yugto ng panahon, na kinikilala bilang panahon ng paghihintay sa talinghaga ng sampung dalaga, isang panahon ng paghihintay na matatagpuan din sa ikalawang kabanata ng Habakkuk. Mula sa Panaghoy sa Hatinggabi, o sa ikalabintatlong letra ng paghihimagsik, hanggang sa dakilang pagkabigo, ang huling letra ng alpabeto, ay mayroon ding isang yugto ng panahon na tinawag na “kilusan ng ikapitong buwan,” hindi sapagkat ito’y tumagal nang pitong buwan, kundi sapagkat tinukoy ng mensahe ng Panaghoy sa Hatinggabi na si Cristo ay darating sa ikasampung araw ng ikapitong buwan ng kalendaryong Judio, na siyang Araw ng Pagtubos.

The context for the narrative from John chapter fourteen until chapter eighteen begins in a period of time that typifies the seventh month movement of Millerite history. The burden of the narrative the gospel of John is to prepare the disciples for the coming crisis of the cross (the letter ‘Tav’). Christ therefore identifies that from His death until He ascends to His Father and returns would be for His disciples a period of sorrow, uncertainty and disappointment. As with the prophetic characteristics of all the first disappointments that are represented in the testimony of the reform lines, the disappointment involves a condition that is brought about by a disregard of a previously revealed important truth. Christ’s death on the cross was and is an important truth and He had told the disciples directly that He would be crucified and resurrected, but the crisis was so great, so overwhelming, that they forgot what they should have remembered.

Contextul narațiunii din Ioan, de la capitolul paisprezece până la capitolul optsprezece, începe într-o perioadă de timp care tipifică mișcarea lunii a șaptea din istoria millerită. Povara narațiunii Evangheliei după Ioan este aceea de a-i pregăti pe ucenici pentru criza viitoare a crucii (litera „Tav”). Prin urmare, Hristos arată că, de la moartea Sa până când Se va înălța la Tatăl Său și Se va întoarce, pentru ucenicii Săi aceasta avea să fie o perioadă de întristare, nesiguranță și dezamăgire. Asemenea caracteristicilor profetice ale tuturor primelor dezamăgiri care sunt reprezentate în mărturia liniilor de reformă, dezamăgirea implică o stare adusă de nesocotirea unui adevăr important, descoperit mai înainte. Moartea lui Hristos pe cruce a fost și este un adevăr important, iar El le spusese ucenicilor în mod direct că avea să fie răstignit și să învieze, dar criza a fost atât de mare, atât de copleșitoare, încât ei au uitat ceea ce ar fi trebuit să-și amintească.

> “When Christ, the Hope of Israel, was hung upon the cross and was lifted up as He told Nicodemus He would be, the disciples’ hope died with Jesus. They could not explain the matter. They could not understand all that Christ had told them about it beforehand.” Faith and Works, 63.

> „Când Hristos, Nădejdea lui Israel, a fost atârnat pe cruce și a fost înălțat, așa cum îi spusese lui Nicodim că avea să fie, nădejdea ucenicilor a murit odată cu Isus. Ei nu puteau explica lucrul acesta. Ei nu puteau înțelege tot ceea ce le spusese Hristos mai înainte despre aceasta.” Faith and Works, 63.

The burden of the entire narrative in the four chapters of John we are addressing was Jesus preparing His disciples for the period of disappointment they would experience beginning at the midnight arrest of Jesus, until He returned from ascending to His Father. In the four chapters of John, that period of time when Christ was away from the disciples represents a tarrying time. Historically that period of time, which I am identifying as a tarrying time took place after the crisis of the cross. In the four chapters we are preparing to consider, they prophetically represent the tarrying time that begins with the first disappointment, not after the great disappointment of the cross.

Povara întregii narațiuni din cele patru capitole din Ioan la care ne referim a fost aceea că Isus Își pregătea ucenicii pentru perioada de dezamăgire pe care aveau să o trăiască începând cu arestarea Sa la miezul nopții și până când S-a întors după ce S-a înălțat la Tatăl Său. În cele patru capitole din Ioan, acea perioadă de timp în care Hristos a fost departe de ucenici reprezintă un timp de întârziere. Din punct de vedere istoric, acea perioadă de timp, pe care o identific drept un timp de întârziere, a avut loc după criza crucii. În cele patru capitole pe care ne pregătim să le analizăm, ele reprezintă în mod profetic timpul de întârziere care începe odată cu prima dezamăgire, nu după marea dezamăgire a crucii.

Why am I suggesting that the last disappointment that Christ was preparing His disciples for, was typifying the first disappointment which in Christ’s reform line was the death of Lazarus? This question needs to be resolved before we can see the narrative in the four chapters of John in the light which upholds the truths that are now being unsealed in connection with the hidden history of the seven thunders.

De ce sugerez că ultima dezamăgire pentru care Hristos Își pregătea ucenicii prefigura prima dezamăgire care, în linia de reformă a lui Hristos, a fost moartea lui Lazăr? Această întrebare trebuie lămurită înainte de a putea vedea narațiunea din cele patru capitole ale lui Ioan în lumina care susține adevărurile ce sunt acum desigilate în legătură cu istoria ascunsă a celor șapte tunete.

In the history of Christ, the period of time between the death and resurrection of Lazarus aligns with the tarrying time. Christ then goes to Jerusalem for His triumphal entry. Christ in John fourteen is speaking to His disciples during the history of what would be the seventh month movement that began when the tarrying time had already ended at the arrival of the message of the Midnight Cry that initiated the movement of the seventh month.

În istoria lui Hristos, perioada de timp dintre moartea și învierea lui Lazăr corespunde timpului de zăbovire. Hristos merge apoi la Ierusalim pentru intrarea Sa triumfală. Hristos, în Ioan paisprezece, le vorbește ucenicilor Săi în timpul istoriei a ceea ce avea să fie mișcarea lunii a șaptea, care a început atunci când timpul de zăbovire se încheiase deja, la sosirea mesajului Strigătului de la Miezul Nopții, care a inițiat mișcarea lunii a șaptea.

To understand how the Hebrew word “truth” confirms the identification of the hidden history that has been unsealed from the symbolic history of the seven thunders requires some careful analysis of the message Christ was then giving to his disciples in John chapter fourteen through chapter seventeen. An example of the waymark of the great disappointment being employed to illustrate the waymark of the first disappointment can be recognized by the experience of the disciples on the road to Emmaus.

Pentru a înțelege cum cuvântul ebraic „adevăr” confirmă identificarea istoriei ascunse care a fost desigilată din istoria simbolică a celor șapte tunete este necesară o analiză atentă a mesajului pe care Hristos îl transmitea atunci ucenicilor Săi în Evanghelia după Ioan, de la capitolul paisprezece până la capitolul șaptesprezece. Un exemplu al modului în care reperul marii dezamăgiri este folosit pentru a ilustra reperul primei dezamăgiri poate fi recunoscut în experiența ucenicilor pe drumul spre Emaus.

What ended the tarrying time in Millerite history was the correction of the previously failed prediction of 1843. The work of Samuel Snow in developing the message that ushered in the seventh month movement that concluded with the Great Disappointment can be historically tracked, by following Samuel Snow’s growth in understanding through his published writings and his public presentations that lead up to the Exeter camp meeting. The inspired commentary approaches that development differently than simply the historical development of Snow’s ultimate message. Sister White informs us that the message was recognized when the Lord removed His hand from a mistake in the figures upon Habakkuk’s 1843 chart.

Ceea ce a pus capăt timpului de zăbovire în istoria millerită a fost corectarea predicției anterior eșuate pentru anul 1843. Lucrarea lui Samuel Snow în dezvoltarea soliei care a introdus mișcarea lunii a șaptea, încheiată cu Marea Dezamăgire, poate fi urmărită din punct de vedere istoric, urmărind creșterea în înțelegere a lui Samuel Snow prin scrierile sale publicate și prin prezentările sale publice care au precedat adunarea de tabără de la Exeter. Comentariul inspirat abordează această dezvoltare în mod diferit față de simpla dezvoltare istorică a soliei finale a lui Snow. Sora White ne informează că solia a fost recunoscută atunci când Domnul Și-a retras mâna de peste o greșeală din calculele de pe harta lui Habacuc pentru anul 1843.

> “I saw the people of God joyful in expectation, looking for their Lord. But God designed to prove them. His hand covered a mistake in the reckoning of the prophetic periods. Those who were looking for their Lord did not discover this mistake, and the most learned men who opposed the time also failed to see it. God designed that His people should meet with a disappointment. The time passed, and those who had looked with joyful expectation for their Saviour were sad and disheartened, while those who had not loved the appearing of Jesus, but embraced the message through fear, were pleased that He did not come at the time of expectation. Their profession had not affected the heart and purified the life. The passing of the time was well calculated to reveal such hearts. They were the first to turn and ridicule the sorrowful, disappointed ones who really loved the appearing of their Saviour. I saw the wisdom of God in proving His people and giving them a searching test to discover those who would shrink and turn back in the hour of trial.

> „Am văzut poporul lui Dumnezeu plin de bucurie în așteptare, privind spre Domnul lor. Dar Dumnezeu a rânduit să-i pună la probă. Mâna Sa a acoperit o greșeală în calcularea perioadelor profetice. Cei care Îl așteptau pe Domnul lor nu au descoperit această greșeală, și nici cei mai învățați oameni, care se împotriveau timpului, nu au reușit s-o vadă. Dumnezeu a rânduit ca poporul Său să treacă printr-o dezamăgire. Timpul a trecut, iar cei care Îl așteptaseră cu bucurie pe Mântuitorul lor au fost cuprinși de întristare și descurajare, în timp ce aceia care nu iubiseră arătarea lui Isus, ci primiseră solia din teamă, s-au bucurat că El nu a venit la timpul așteptat. Mărturisirea lor nu atinsese inima și nu curățise viața. Trecerea timpului a fost bine rânduită pentru a descoperi astfel de inimi. Ei au fost cei dintâi care s-au întors și i-au batjocorit pe cei întristați și dezamăgiți, care iubeau cu adevărat arătarea Mântuitorului lor. Am văzut înțelepciunea lui Dumnezeu în a-Și pune poporul la probă și în a-i da un test pătrunzător, ca să-i descopere pe aceia care aveau să se dea înapoi și să se întoarcă în ceasul încercării.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844. Light from the Word of God shone upon their position, and they discovered a tarrying time—‘Though it [the vision] tarry, wait for it.’ In their love for Christ’s immediate coming, they had overlooked the tarrying of the vision, which was calculated to manifest the true waiting ones. Again they had a point of time. Yet I saw that many of them could not rise above their severe disappointment to possess that degree of zeal and energy which had marked their faith in 1843.

> „Isus și toată oștirea cerească priveau cu simpatie și iubire asupra acelora care, cu dulce așteptare, doriseră mult să-L vadă pe Acela pe care sufletele lor Îl iubeau. Îngerii pluteau în jurul lor, ca să-i sprijine în ceasul încercării lor. Aceia care neglijaseră să primească solia cerească au fost lăsați în întuneric, iar mânia lui Dumnezeu s-a aprins împotriva lor, pentru că nu voiseră să primească lumina pe care El le-o trimisese din cer. Acei credincioși dezamăgiți, care nu puteau înțelege de ce Domnul lor nu venise, nu au fost lăsați în întuneric. Ei au fost din nou călăuziți la Bibliile lor pentru a cerceta perioadele profetice. Mâna Domnului a fost îndepărtată de pe cifre, iar greșeala a fost explicată. Ei au văzut că perioadele profetice ajungeau până în 1844 și că aceleași dovezi pe care le prezentaseră pentru a arăta că perioadele profetice se încheiau în 1843 dovedeau că ele aveau să se încheie în 1844. Lumina din Cuvântul lui Dumnezeu a strălucit asupra poziției lor și au descoperit un timp de întârziere — „Deși întârzie [viziunea], așteapt-o.” În iubirea lor pentru venirea imediată a lui Hristos, ei trecuseră cu vederea întârzierea viziunii, care fusese menită să-i facă vădiți pe adevărații așteptători. Din nou aveau un punct de timp. Totuși, am văzut că mulți dintre ei nu puteau să se ridice deasupra cumplitei lor dezamăgiri pentru a avea acel grad de zel și de energie care le caracterizase credința în 1843.

> “Satan and his angels triumphed over them, and those who would not receive the message congratulated themselves upon their farseeing judgment and wisdom in not receiving the delusion, as they called it. They did not realize that they were rejecting the counsel of God against themselves, and were working in union with Satan and his angels to perplex God’s people, who were living out the heaven-sent message.

> „Satan a îngerii săi au triumfat asupra lor, iar aceia care nu voiau să primească solia se felicitau pentru judecata și înțelepciunea lor prevăzătoare, pentru faptul că nu primiseră amăgirea, cum o numeau ei. Ei nu și-au dat seama că respingeau sfatul lui Dumnezeu împotriva lor înșiși și că lucrau în unire cu Satan și cu îngerii săi pentru a aduce nedumerire asupra poporului lui Dumnezeu, care trăia solia trimisă din cer.”

> “The believers in this message were oppressed in the churches. For a time, those who would not receive the message were restrained by fear from acting out the sentiments of their hearts; but the passing of the time revealed their true feelings. They wished to silence the testimony which the waiting ones felt compelled to bear, that the prophetic periods extended to 1844. With clearness the believers explained their mistake and gave the reasons why they expected their Lord in 1844. Their opposers could bring no arguments against the powerful reasons offered. Yet the anger of the churches was kindled; they were determined not to listen to evidence, and to shut the testimony out of the churches, so the others could not hear it. Those who dared not withhold from others the light which God had given them, were shut out of the churches; but Jesus was with them, and they were joyful in the light of His countenance. They were prepared to receive the message of the second angel.” Early Writings, 235–237.

> „Credincioșii acestei solii erau asupriți în biserici. Pentru o vreme, aceia care nu voiau să primească solia au fost împiedicați de teamă să dea glas simțămintelor inimii lor; dar trecerea timpului le-a dat pe față adevăratele sentimente. Ei doreau să reducă la tăcere mărturia pe care cei ce așteptau se simțeau constrânși să o poarte, și anume că perioadele profetice se întindeau până în 1844. Cu claritate, credincioșii și-au explicat greșeala și au prezentat motivele pentru care Îl așteptau pe Domnul lor în 1844. Potrivnicii lor nu puteau aduce niciun argument împotriva motivelor puternice prezentate. Totuși, mânia bisericilor s-a aprins; ele erau hotărâte să nu asculte dovezile și să excludă mărturia din biserici, pentru ca ceilalți să nu o poată auzi. Aceia care nu îndrăzneau să le ascundă altora lumina pe care le-o dăduse Dumnezeu au fost dați afară din biserici; dar Isus era cu ei, și ei se bucurau în lumina feței Sale. Ei erau pregătiți să primească solia celui de-al doilea înger.” Early Writings, 235–237.

The history just set forth describes, among other things the experience of July 18, 2020, yet the point I wish you to consider is that the understanding that is represented by the message of the Midnight Cry as given by Samuel Snow at the Exeter camp meeting is represented not by the historical work of Snow, but by the action of the Lord’s hand. His hand had covered a mistake and it was when He removed His hand that the Millerites could then understand their disappointment, and also understand that they had been in the period represented as the tarrying time.

Istoria tocmai prezentată descrie, printre altele, experiența din 18 iulie 2020; totuși, ideea pe care doresc să o luați în considerare este că înțelegerea reprezentată de solia Strigătului de la Miezul Nopții, așa cum a fost dată de Samuel Snow la adunarea de tabără de la Exeter, este reprezentată nu de lucrarea istorică a lui Snow, ci de acțiunea mâinii Domnului. Mâna Sa acoperise o greșeală și, atunci când El Și-a retras mâna, milleriții au putut atunci să-și înțeleagă dezamăgirea și, de asemenea, să înțeleagă că se aflaseră în perioada reprezentată ca vremea de întârziere.

The removing of His hand is a vital element of the disciples who were on the road to Emmaus. It typifies the end of the period known as the tarrying time and concludes with the understanding that is represented by the Midnight Cry message. Yet the illustration of Emmaus took place after the cross, which represents the Great Disappointment, not the first disappointment of the death of Lazarus.

Îndepărtarea mâinii Sale este un element vital în experiența ucenicilor care se aflau pe drumul spre Emaus. Ea prefigurează sfârșitul perioadei cunoscute drept timpul de așteptare și se încheie cu înțelegerea reprezentată de solia Strigătului de la Miezul Nopții. Totuși, ilustrarea de la Emaus a avut loc după cruce, care reprezintă Marea Dezamăgire, nu prima dezamăgire pricinuită de moartea lui Lazăr.

> And, behold, two of them went that same day to a village called Emmaus, which was from Jerusalem about threescore furlongs. And they talked together of all these things which had happened. And it came to pass, that, while they communed together and reasoned, Jesus himself drew near, and went with them. But their eyes were holden that they should not know him. And he said unto them, What manner of communications are these that ye have one to another, as ye walk, and are sad? Luke 24:13–16.

> Și iată, doi dintre ei mergeau în aceeași zi la un sat numit Emaus, care era la vreo șaizeci de stadii de Ierusalim. Și vorbeau între ei despre toate aceste lucruri care se întâmplaseră. Și s-a întâmplat că, pe când vorbeau împreună și cugetau, Isus Însuși S-a apropiat și mergea cu ei. Dar ochii lor erau împiedicați să-L cunoască. Și El le-a zis: „Ce fel de vorbe sunt acestea pe care le schimbați între voi, mergând, și fiind triști?” Luca 24:13–16.

The word “eyes” in the passage represents vision, more than the actual organ of the eye. The word “holden” means strength. The disciples were unable to understand the vision of the cross for Christ had covered their ability to see the prophetic vision of the cross. Christ’s hand is a symbol of His strength. The sadness Jesus identified represented their great disappointment. After further discussion by the disappointed disciples, Christ began to speak.

Cuvântul „ochi” din acest pasaj reprezintă vederea, mai mult decât organul propriu-zis al ochiului. Cuvântul „ținuți” înseamnă putere. Ucenicii nu au fost în stare să înțeleagă viziunea crucii, căci Hristos le acoperise capacitatea de a vedea viziunea profetică a crucii. Mâna lui Hristos este un simbol al puterii Sale. Întristarea pe care a identificat-o Isus reprezenta marea lor dezamăgire. După o discuție ulterioară a ucenicilor dezamăgiți, Hristos a început să vorbească.

> Then he said unto them, O fools, and slow of heart to believe all that the prophets have spoken: Ought not Christ to have suffered these things, and to enter into his glory? And beginning at Moses and all the prophets, he expounded unto them in all the scriptures the things concerning himself. And they drew nigh unto the village, whither they went: and he made as though he would have gone further. But they constrained him, saying, Abide with us: for it is toward evening, and the day is far spent. And he went in to tarry with them. Luke 24:25–29.

> Apoi le-a zis: O, nepricepuților și zăbavnici cu inima în a crede tot ce au spus prorocii! Nu trebuia să sufere Hristosul aceste lucruri și să intre în slava Sa? Și, începând de la Moise și de la toți prorocii, le-a tâlcuit în toate Scripturile cele privitoare la El. Când s-au apropiat de satul încotro mergeau, El S-a făcut că voiește să meargă mai departe. Dar ei L-au silit, zicând: Rămâi cu noi, căci este spre seară și ziua este pe sfârșite. Și a intrat să rămână cu ei. Luca 24:25–29.

Jesus instructed the disciples by employing the “historicist” methodology of biblical interpretation bringing the prophetic lines from Moses onward through sacred history to identify the history of the cross. Jesus used the lines of past prophetic history, which represent the old paths and the methodology of line upon line to instruct the disappointed disciples. When He appeared to travel on without them, they constrained him to come in and tarry with them. They were in the tarrying time, and Christ was about to remove His hand from their eyes. When His hand was removed the tarrying time would end, and as they rushed through the darkness back to Jerusalem and the eleven disciples, they typified the speed of the transmission of the message of the Midnight Cry.

ယေရှုသည် သမ္မာကျမ်းစာအနက်ဖော်နည်း၏ “historicist” နည်းလမ်းကို အသုံးပြု၍၊ မောရှေမှစတင်သော ပရောဖက်ပြုချက်ဆိုင်ရာ မျဉ်းကြောင်းများကို သန့်ရှင်းသော သမိုင်းတစ်လျှောက် ဆက်လက်ယူဆောင်ကာ လက်ဝါးကပ်တိုင်၏ သမိုင်းကို ဖော်ထုတ်သိမြင်စေရန် တပည့်တော်တို့အား သွန်သင်တော်မူခဲ့သည်။ ယေရှုသည် စိတ်ပျက်လက်ပျက်ဖြစ်နေသော တပည့်တော်တို့ကို သွန်သင်ရန်၊ ရှေးဟောင်းလမ်းကြောင်းများနှင့် “line upon line” ဟူသော နည်းလမ်းကို ကိုယ်စားပြုသည့် အတိတ်ပရောဖက်ပြုသမိုင်း၏ မျဉ်းကြောင်းများကို အသုံးပြုတော်မူခဲ့သည်။ ကိုယ်တော်သည် သူတို့နှင့်အတူ မနေရဘဲ ရှေ့သို့သာ ဆက်လက်ခရီးသွားမည့်သဘော ပြသတော်မူသောအခါ၊ သူတို့က ကိုယ်တော့်ကို အိမ်အတွင်းသို့ ဝင်၍ မိမိတို့နှင့်အတူ နေတော်မူရန် တောင်းပန်အားပြုကြသည်။ သူတို့သည် စောင့်ဆိုင်းရာအချိန်ကာလအတွင်း ရှိနေကြပြီး၊ ခရစ်တော်သည် သူတို့၏ မျက်စိများပေါ်မှ ကိုယ်တော်၏ လက်ကို ဖယ်ရှားတော်မူရန် နီးကပ်နေပြီဖြစ်သည်။ ကိုယ်တော်၏ လက်ကို ဖယ်ရှားတော်မူသောအခါ စောင့်ဆိုင်းရာအချိန်ကာလသည် အဆုံးသို့ ရောက်မည်ဖြစ်ပြီး၊ သူတို့သည် အမှောင်ထုကို ဖြတ်ကျော်လျက် ယေရုရှလင်မြို့သို့လည်းကောင်း၊ တပည့်တော်တစ်ဆယ့်တစ်ပါးထံသို့လည်းကောင်း အလျင်အမြန် ပြန်ပြေးသွားကြရာ၊ ထိုအရာသည် “Midnight Cry” သတင်းစကား ပျံ့နှံ့ကူးသန်းသွားသော အလျင်နှုန်းကို ပုံဆောင်ပြသခဲ့သည်။

> And it came to pass, as he sat at meat with them, he took bread, and blessed it, and brake, and gave to them. And their eyes were opened, and they knew him; and he vanished out of their sight. Luke 24:31.

> Și s-a întâmplat că, pe când ședea la masă cu ei, a luat pâinea, a binecuvântat-o, a frânt-o și le-a dat-o. Atunci li s-au deschis ochii și L-au cunoscut; și El S-a făcut nevăzut dinaintea lor. Luca 24:31.

Jesus removed His hand that had been holding their understanding of the prophetic vision and when he did so, they knew him. Jesus had brought them the message of the Midnight Cry and they received it while eating, for each message must be eaten. They immediately rushed “like a tidal wave across the land” to tell the eleven disciples.

Yesu yakuyeho ukuboko kwe kwari gufashe ugusobanukirwa kwabo kw’iyerekwa ry’ubuhanuzi, maze abikoze baramumenya. Yesu yari yabazaniye ubutumwa bwo Kurira kw’Igicuku, kandi babwakiriye bari ku meza bafungura, kuko buri butumwa bugomba kuribwa. Ako kanya bihutira kujya kubibwira abigishwa cumi n’umwe, “nk’umuraba ukomeye wambukiranya igihugu.”

> And they said one to another, Did not our heart burn within us, while he talked with us by the way, and while he opened to us the scriptures? And they rose up the same hour, and returned to Jerusalem, and found the eleven gathered together, and them that were with them, Saying, The Lord is risen indeed, and hath appeared to Simon. And they told what things were done in the way, and how he was known of them in breaking of bread. And as they thus spake, Jesus himself stood in the midst of them, and saith unto them, Peace be unto you. But they were terrified and affrighted, and supposed that they had seen a spirit. And he said unto them, Why are ye troubled? and why do thoughts arise in your hearts? Behold my hands and my feet, that it is I myself: handle me, and see; for a spirit hath not flesh and bones, as ye see me have. And when he had thus spoken, he showed them his hands and his feet. And while they yet believed not for joy, and wondered, he said unto them, Have ye here any meat? And they gave him a piece of a broiled fish, and of an honeycomb. And he took it, and did eat before them. And he said unto them, These are the words which I spake unto you, while I was yet with you, that all things must be fulfilled, which were written in the law of Moses, and in the prophets, and in the psalms, concerning me. Then opened he their understanding, that they might understand the scriptures. Luke 24:32–45.

> Și au zis unul către altul: „Nu ne ardea oare inima în noi când ne vorbea pe drum și când ne deschidea Scripturile?” Și, sculându-se chiar în ceasul acela, s-au întors la Ierusalim și i-au găsit adunați laolaltă pe cei unsprezece și pe cei ce erau cu ei, zicând: „Domnul a înviat cu adevărat și S-a arătat lui Simon.” Și ei au istorisit cele petrecute pe drum și cum a fost cunoscut de ei la frângerea pâinii. Pe când vorbeau ei astfel, Isus Însuși a stat în mijlocul lor și le-a zis: „Pace vouă!” Dar ei, înspăimântați și cuprinși de frică, credeau că văd un duh. Și El le-a zis: „Pentru ce sunteți tulburați și de ce se ridică astfel de gânduri în inimile voastre? Priviți mâinile și picioarele Mele, că Eu Însumi sunt; pipăiți-Mă și vedeți, căci un duh nu are carne și oase, cum vedeți că am Eu.” Și, după ce a spus acestea, le-a arătat mâinile și picioarele Sale. Dar, pe când încă nu credeau de bucurie și se mirau, El le-a zis: „Aveți aici ceva de mâncare?” Și ei I-au dat o bucată de pește fript și dintr-un fagure de miere. El a luat și a mâncat înaintea lor. Și le-a zis: „Acestea sunt cuvintele pe care vi le-am spus când eram încă împreună cu voi: că trebuie să se împlinească toate cele scrise despre Mine în Legea lui Moise, în Proroci și în Psalmi.” Atunci le-a deschis mintea, ca să înțeleagă Scripturile. Luca 24:32–45.

Just as with the disciples on the road to Emmaus, Jesus presents the message with the past sacred histories of the Bible to explain the history of His death and resurrection, and He did so by giving them an example of eating. God’s people must eat the message. In their uncertainty and sorrow, Jesus brings the tarrying time that took place from His death until His resurrection, ascension and return to a close by opening their understanding to the present truth message that was based upon the sacred histories of the past being brought together line upon line.

Așa cum s-a întâmplat cu ucenicii pe drumul spre Emaus, Isus prezintă solia prin istoriile sfinte ale trecutului din Biblie pentru a explica istoria morții și învierii Sale și a făcut aceasta oferindu-le un exemplu de a mânca. Poporul lui Dumnezeu trebuie să mănânce solia. În nesiguranța și întristarea lor, Isus aduce la încheiere timpul de întârziere care a avut loc de la moartea Sa până la învierea, înălțarea și întoarcerea Sa, deschizându-le înțelegerea față de solia adevărului prezent, care se întemeia pe istoriile sfinte ale trecutului aduse împreună, linie peste linie.

Therefore, the two disciples on the road to Emmaus (representing the second angel that is joined and empowered by the message of the Midnight Cry) identify the tarrying time that followed the cross as the tarrying time that preceded the Midnight Cry. The disciple’s disappointment therefore represents the first disappointment in the prophetic line, not the great disappointment.

De aceea, cei doi ucenici de pe drumul spre Emaus (reprezentând al doilea înger care se unește cu și este împuternicit de solia Strigătului de la Miezul Nopții) identifică timpul de întârziere care a urmat crucii ca fiind timpul de întârziere care a precedat Strigătul de la Miezul Nopții. Prin urmare, dezamăgirea ucenicilor reprezintă prima dezamăgire din linia profetică, nu marea dezamăgire.

The story of Emmaus is then repeated with the disappointed eleven disciples. Jesus joins them, instructs them of the fulfillment of the prophetic word through the methodology of “historicism” and then opens their understanding, while eating. The beginning of the story identifies the end of the story. Jesus then sets forth a third witness to the fact that the disappointment of the cross can be prophetically applied to the first disappointment. He provides the third witness to the structure of the history by telling them to tarry in Jerusalem until they receive power from on high.

Povestirea de la Emaus este apoi repetată cu cei unsprezece ucenici dezamăgiți. Isus li se alătură, îi învață despre împlinirea cuvântului profetic prin metodologia „istoricismului”, iar apoi le deschide înțelegerea, în timp ce mănâncă. Începutul istoriei identifică sfârșitul istoriei. Isus prezintă apoi o a treia mărturie a faptului că dezamăgirea crucii poate fi aplicată profetic primei dezamăgiri. El oferă a treia mărturie cu privire la structura istoriei, spunându-le să rămână în Ierusalim până când vor primi putere de sus.

> And said unto them, Thus it is written, and thus it behoved Christ to suffer, and to rise from the dead the third day: And that repentance and remission of sins should be preached in his name among all nations, beginning at Jerusalem. And ye are witnesses of these things. And, behold, I send the promise of my Father upon you: but tarry ye in the city of Jerusalem, until ye be endued with power from on high. And he led them out as far as to Bethany, and he lifted up his hands, and blessed them. And it came to pass, while he blessed them, he was parted from them, and carried up into heaven. And they worshipped him, and returned to Jerusalem with great joy: And were continually in the temple, praising and blessing God. Amen. Luke 24:46–53.

> 제자들에게 이르시되, 이같이 기록되었으되 곧 그리스도가 고난을 받고 제삼일에 죽은 자들 가운데서 살아나야 할 것과, 또 회개와 죄 사함이 그의 이름으로 모든 민족에게 전파되어야 할 것이니, 예루살렘에서 시작할지니라. 너희는 이 모든 일의 증인이라. 보라, 내가 내 아버지의 약속하신 것을 너희에게 보내노니, 너희는 위로부터 능력을 입을 때까지 예루살렘 성에 머물라 하시니라. 예수께서 그들을 데리고 베다니 앞까지 나가사 손을 들어 그들에게 축복하시더니, 축복하실 때에 그들을 떠나 하늘로 올려지시니, 그들이 그에게 경배하고 크게 기뻐하며 예루살렘에 돌아가, 늘 성전에 있어 하나님을 찬송하며 송축하니라. 아멘. 누가복음 24:46–53.

The illustration of the disciples on the road to Emmaus identifies a tarrying time that began at His death until He was resurrected and ascended to His Father. The tarrying time ended for the disciples of Emmaus when the message of the events of the cross was established by the methodology of bringing the lines of past sacred histories together, line upon line. Then the message was carried by the disciples as fast as they possibly could carry it. Then Jesus meets with the eleven disciples, once again the eating of a meal is referenced, line upon line is used to prove the message, and as with the disciples of Emmaus He then opens their understanding and departs. But not before he identifies the history of tarrying in Jerusalem until the tarrying time concludes with the arrival of the Holy Spirit on Pentecost.

Ilustrarea ucenicilor pe drumul spre Emaus identifică un timp de zăbovire care a început la moartea Sa și a durat până când a înviat și S-a înălțat la Tatăl Său. Timpul de zăbovire s-a încheiat pentru ucenicii din Emaus atunci când solia evenimentelor crucii a fost întemeiată prin metodologia aducerii laolaltă a liniilor istoriilor sacre trecute, linie peste linie. Apoi solia a fost purtată de ucenici cu toată graba cu care au putut să o poarte. Apoi Isus Se întâlnește cu cei unsprezece ucenici; din nou este menționată luarea unei mese, se folosește „linie peste linie” pentru a dovedi solia și, asemenea ucenicilor din Emaus, El le deschide atunci înțelegerea și Se desparte de ei. Dar nu înainte de a identifica istoria zăbovirii în Ierusalim până când timpul de zăbovire se încheie odată cu venirea Duhului Sfânt la Cincizecime.

When Jesus told His disciples to tarry in Jerusalem, it was the end of the story of the road to Emmaus. The beginning of the story represented a disappointment, followed by a tarrying time, followed by a revelation of truth representing the message of the Midnight Cry. That revelation of truth was accomplished when Christ removed His hand, that had been “holden” the eyes of the disciples. That is the beginning of the story, and the middle of the story is repeated with the same story when Christ removed the disappointment from the eleven disciples by revealing Himself and opening their understanding of His Word. Then a last witness of the identical prophetic structure that begins with the first disappointment not the great disappointment.

Când Isus le-a spus ucenicilor Săi să rămână în Ierusalim, acesta a fost sfârșitul istoriei drumului spre Emaus. Începutul istoriei a reprezentat o dezamăgire, urmată de un timp de așteptare, urmat de o descoperire a adevărului care reprezintă mesajul Strigătului de la Miezul Nopții. Acea descoperire a adevărului s-a împlinit atunci când Hristos Și-a retras mâna, care „ținea” ochii ucenicilor. Acesta este începutul istoriei, iar mijlocul istoriei se repetă cu aceeași istorie atunci când Hristos a îndepărtat dezamăgirea celor unsprezece ucenici prin faptul că li S-a descoperit și le-a deschis înțelegerea Cuvântului Său. Apoi urmează o ultimă mărturie a aceleiași structuri profetice identice, care începe cu prima dezamăgire, nu cu marea dezamăgire.

The history from Emmaus to Pentecost provides three witnesses of the first disappointment, the tarrying time and the Midnight Cry, yet the actual disappointment that is the waymark at the beginning of each of the three witnesses was actually the second disappointment, not the first. Recognizing that the waymark that is the Great Disappointment in Millerite history is used to illustrate the first disappointment in Millerite history is essential in understanding the narrative we find in the four chapters of John that take place between the eating that took place at the last supper and the arrest at midnight in the garden of Gethsemane. It is worth recognizing that when Jesus appeared to the eleven disciples and ate with them, he asked, “Why are ye troubled? and why do thoughts arise in your hearts?”

Istoria de la Emaus până la Cincizecime oferă trei martori ai primei dezamăgiri, ai timpului de întârziere și ai Strigătului de la Miezul Nopții, totuși dezamăgirea propriu-zisă, care este semnul de hotar de la începutul fiecăruia dintre cei trei martori, a fost în realitate a doua dezamăgire, nu prima. Recunoașterea faptului că semnul de hotar care este Marea Dezamăgire în istoria millerită este folosit pentru a ilustra prima dezamăgire din istoria millerită este esențială pentru înțelegerea narațiunii pe care o găsim în cele patru capitole din Ioan care au loc între mâncarea care a avut loc la ultima cină și arestarea de la miezul nopții din grădina Ghetsimani. Merită remarcat faptul că, atunci când Isus li S-a arătat celor unsprezece ucenici și a mâncat împreună cu ei, El a întrebat: „De ce sunteți tulburați? și de ce se ridică gânduri în inimile voastre?”

Just after he had eaten the last supper in the book of John, the passage we are going to consider begins with the words of Christ telling them, “Let not your hearts be troubled.” Within five days, they had forgotten that very command. Chapter fourteen through chapter seventeen of John’s gospel represents the first disappointment of July 18, 2020, that ushers in a tarrying time, leading to the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before probation closes, and represents the message of the Midnight Cry. That message ushers in a period of time that has been typified by the seventh month movement and is also typified by the Emmaus disciples’ sprint to Jerusalem in the dead of night. That history is what is represented by the three Hebrew letters that were employed by Christ to represent Himself as the “Truth.”

De îndată după ce a mâncat Cina cea de Taină în cartea lui Ioan, pasajul pe care urmează să-l analizăm începe cu cuvintele lui Hristos, spunându-le: „Să nu vi se tulbure inima.” În decurs de cinci zile, ei uitaseră chiar acea poruncă. Capitolul paisprezece până la capitolul șaptesprezece din Evanghelia după Ioan reprezintă prima dezamăgire din 18 iulie 2020, care introduce un timp de întârziere, conducând la Descoperirea lui Isus Hristos, care este desigilată chiar înainte de încheierea timpului de probă, și reprezintă solia Strigătului de la Miezul Nopții. Acea solie introduce o perioadă de timp care a fost prefigurată de mișcarea lunii a șaptea și este, de asemenea, prefigurată de alergarea în grabă a ucenicilor de la Emaus spre Ierusalim în puterea nopții. Acea istorie este ceea ce este reprezentat de cele trei litere ebraice pe care Hristos le-a folosit pentru a Se reprezenta pe Sine ca „Adevărul”.

It is in the narrative of these four chapters of John where we find not only the work of the Holy Spirit being identified as the same steps of that very word, but also where the best evidence to uphold the claims that are now being made that the final fulfillment of the message of the Midnight Cry is now being progressively presented at the Exeter camp meeting from the twelfth of August to the seventeenth. When the message is finally recognized by the waiting saints, the world will be plunged into the crisis of the Sunday law as those messengers take the final warning message of the “last days” to a dying world.

În narațiunea acestor patru capitole din Ioan găsim nu numai faptul că lucrarea Duhului Sfânt este identificată drept aceiași pași ai chiar acelui cuvânt, ci și cea mai bună dovadă pentru a susține afirmațiile care sunt făcute acum, și anume că împlinirea finală a soliei Strigătului de la Miezul Nopții este prezentată acum în mod progresiv la adunarea de tabără din Exeter, din douăsprezece august până în șaptesprezece. Când solia va fi în cele din urmă recunoscută de sfinții care așteaptă, lumea va fi aruncată în criza legii duminicale, în timp ce acei soli duc lumii care piere solia finală de avertizare a „zilelor din urmă”.

Back to Articles