Article

# Elijah - Number Eleven

Ilie - Numărul unsprezece

The First Mistake

Prima Greșeală

Author

Jeff Pippenger

Published

October 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The rebellion of Aaron’s golden calf at the beginning of ancient Israel, prophetically aligns with the rebellion of Jeroboam at the beginning of the ten tribes of the northern kingdom of Ephraim. These sacred histories typify the rebellion of Adventism in 1863.

Rebeliunea vițelului de aur al lui Aaron, de la începutul Israelului antic, se aliniază profetic cu rebeliunea lui Ieroboam, de la începutul celor zece seminții ale împărăției de nord a lui Efraim. Aceste istorii sacre prefigurează rebeliunea adventismului din 1863.

There are of course other witnesses to 1863, but Aaron and king Jeroboam provide witnesses that lay over the top of the history of 1863, and all those histories illustrate the movement of the one hundred and forty-four thousand, which is the Protestant horn, not only during the final days of the sixth kingdom of Bible prophecy, but all the way to the close of probation. Those histories also address the parallel history of the Republican horn in the sixth kingdom.

Există, desigur, și alte mărturii pentru 1863, însă Aaron și regele Ieroboam oferă mărturii care se suprapun peste istoria anului 1863, iar toate aceste istorii ilustrează mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii, care este cornul protestant, nu doar în timpul zilelor de pe urmă ale celei de-a șasea împărății din profeția biblică, ci până la încheierea timpului de probă. Aceste istorii tratează, de asemenea, istoria paralelă a cornului republican în cea de-a șasea împărăție.

It is generally a very difficult truth for those that believe, that the Seventh-day Adventist church is God’s remnant people at the end of the world. That belief is our first mistake. There is no biblical evidence that the Laodicean church represents the people that are lifted up as an ensign during the Sunday law crisis. Our first mistake is accepting the false premise that this is so. The ensign at the end of the world is made up of those who were cast out by the members of the synagogue of Satan.

În general, pentru cei care cred, este un adevăr foarte greu de acceptat că Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea este poporul rămășiței lui Dumnezeu la sfârșitul lumii. Această credință este prima noastră greșeală. Nu există nicio dovadă biblică potrivit căreia biserica Laodiceei îi reprezintă pe aceia care sunt înălțați ca un steag în timpul crizei legii duminicale. Prima noastră greșeală este să acceptăm premisa falsă că așa stau lucrurile. Steagul de la sfârșitul lumii este alcătuit din aceia care au fost izgoniți de către membrii sinagogii Satanei.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> Și va înălța un steag pentru neamuri, va aduna pe surghiuniții lui Israel și va strânge laolaltă pe cei risipiți ai lui Iuda din cele patru colțuri ale pământului. Isaia 11:12.

It is Laodicean Adventists that cast out those that are to be the ensign.

Sunt adventiștii laodiceeni cei care îi alungă pe aceia care trebuie să fie steagul.

> Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. Isaiah 66:5.

> Ascultați cuvântul Domnului, voi care tremurați la cuvântul Lui; Frații voștri care vă urau, care vă izgoneau din pricina Numelui Meu, ziceau: „Să fie proslăvit Domnul!” Dar El Se va arăta spre bucuria voastră, iar ei vor fi rușinați. Isaia 66:5.

Those that are the ensign get cast out for the “name” of Christ. The name that produces the hatred is Alpha and Omega, for the principle of Alpha and Omega is what clearly identifies who the Seventh-day Adventist church represents in Bible prophecy. The parable of the ten virgins represents Adventism.

Cei care sunt steagul sunt izgoniți pentru „Numele” lui Hristos. Numele care stârnește ura este Alfa și Omega, căci principiul lui Alfa și Omega este ceea ce identifică în mod clar pe cine reprezintă Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea în profeția biblică. Pilda celor zece fecioare reprezintă adventismul.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> „Pilda celor zece fecioare din Matei 25 ilustrează, de asemenea, experiența poporului adventist.” Tragedia veacurilor, 393.

The parable was fulfilled at the beginning of Adventism and it is fulfilled again to the very letter at the end.

Parabola s-a împlinit la începutul adventismului și se împlinește din nou, până la ultima literă, la sfârșit.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „ខ្ញុំតែងតែត្រូវបានយោងទៅកាន់ប្រស្នានៃព្រហ្មចារីដប់នាក់ ដែលក្នុងនោះ ប្រាំនាក់មានប្រាជ្ញា ហើយប្រាំនាក់ទៀតល្ងង់ខ្លៅ។ ប្រស្នានេះបានបំពេញហើយ និងនឹងត្រូវបានបំពេញតាមអក្សរពិតបំផុត ពីព្រោះវាមានការអនុវត្តជាពិសេសចំពោះសម័យនេះ ហើយ ដូចជាសាររបស់ទេវតាទីបី វាបានបំពេញហើយ និងនឹងបន្តជាសេចក្តីពិតសម្រាប់បច្ចុប្បន្ន រហូតដល់ចុងបញ្ចប់នៃកាលវេលា។” Review and Herald, August 19, 1890.

The foolish virgins that wake up and recognize they have no oil are the Laodiceans.

Fecioarele nechibzuite care se trezesc și recunosc că nu au untdelemn sunt laodiceenii.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> „Starea Bisericii reprezentată de fecioarele neînțelepte este, de asemenea, descrisă ca fiind starea Laodiceană.” Review and Herald, 19 august 1890.

The struggle of the wise virgins, represented also as the Philadelphian church, is with a church that claims to be Jews, but they are not.

Lupta fecioarelor înțelepte, reprezentate de asemenea ca Biserica din Filadelfia, este cu o biserică ce pretinde că este iudei, dar nu sunt.

> Behold, I will make them of the synagogue of Satan, which say they are Jews, and are not, but do lie; behold, I will make them to come and worship before thy feet, and to know that I have loved thee. Revelation 3:9.

> Iată, îi voi face pe cei din sinagoga Satanei, care spun că sunt iudei și nu sunt, ci mint; iată, îi voi face să vină și să se închine înaintea picioarelor tale și să cunoască faptul că Eu te-am iubit. Apocalipsa 3:9.

Sister White addresses this verse in the very first publication after the great disappointment.

Sora White se adresează acestui verset în chiar prima publicație de după marea dezamăgire.

> “You think, that those who worship before the saint’s feet, (Revelation 3:9), will at last be saved. Here I must differ with you; for God shew me that this class were professed Adventists, who had fallen away, and ‘crucified to themselves the Son of God afresh, and put him to an open shame.’ And in the ‘hour of temptation,’ which is yet to come, to show out every one’s true character, they will know that they are forever lost; and overwhelmed with anguish of spirit, they will bow at the saint’s feet.” Word to the Little Flock, 12.

> „Tu gândești că aceia care se închină înaintea picioarelor sfântului (Apocalipsa 3:9) vor fi, în cele din urmă, mântuiți. Aici trebuie să nu fiu de acord cu tine; căci Dumnezeu mi-a arătat că această clasă era alcătuită din adventiști mărturisitori, care căzuseră de la credință și «L-au răstignit din nou pentru ei înșiși pe Fiul lui Dumnezeu și L-au dat batjocurii în văzul tuturor». Și în «ceasul ispitei», care încă urmează să vină, spre a scoate la iveală adevăratul caracter al fiecăruia, ei vor ști că sunt pierduți pentru totdeauna; și, copleșiți de angoasa duhului, se vor pleca la picioarele sfântului.” Word to the Little Flock, 12.

In Isaiah chapter five the song of the vineyard, which Christ later employed is mentioned for the first time.

În capitolul cinci din Isaia este menționată pentru prima dată cântarea viei, pe care Hristos a folosit-o mai târziu.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? Isaiah 5:1–4.

> Acum voi cânta Preaiubitului meu o cântare a iubitului meu despre via sa. Preaiubitul meu avea o vie pe un deal foarte roditor. A împrejmuit-o, i-a strâns pietrele, a sădit-o cu vița cea mai aleasă, a zidit un turn în mijlocul ei și a săpat și un teasc în ea; și aștepta să facă struguri, dar a făcut struguri sălbatici. Și acum, locuitori ai Ierusalimului și bărbați ai lui Iuda, judecați, vă rog, între mine și via mea. Ce s-ar mai fi putut face viei mele și să nu-i fi făcut? Pentru ce, când așteptam să facă struguri, a făcut struguri sălbatici? Isaia 5:1–4.

The parable whether in the Old Testament or the New identifies God’s church as being rejected by God for refusing to bring forth the fruits they were raised up to produce. In Isaiah five, at the conclusion of the parable, the punishment of the vineyard is identified, while also promising to lift up an ensign to the nations. Clearly the vineyard is not the ensign.

Pilda, fie în Vechiul Testament, fie în Noul Testament, arată că biserica lui Dumnezeu este respinsă de Dumnezeu pentru că a refuzat să aducă roadele pe care a fost ridicată să le producă. În Isaia cinci, la încheierea pildei, este identificată pedeapsa viei, în timp ce se promite totodată că va ridica un steag pentru neamuri. Este limpede că via nu este steagul.

> Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:25, 26.

> De aceea, mânia Domnului s-a aprins împotriva poporului Său; El Și-a întins mâna împotriva lui și l-a lovit; și dealurile s-au cutremurat, iar trupurile lor moarte au fost sfâșiate în mijlocul ulițelor. Cu toate acestea, mânia Lui nu s-a abătut, ci mâna Lui este încă întinsă. Și El va înălța un steag pentru neamurile de departe și le va fluiera de la marginea pământului; și, iată, ele vor veni cu grabă, repede. Isaia 5:25, 26.

When Jesus later sang the song as a parable His conclusion was just as decisive.

Cînd Isus a cîntat mai tîrziu cîntarea ca pildă, concluzia Lui a fost la fel de hotărîtoare.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Ascultați o altă pildă: Era un anumit stăpân al casei, care a sădit o vie, a împrejmuit-o de jur împrejur cu un gard, a săpat în ea un teasc, a zidit un turn, a arendat-o unor vieri și a plecat într-o țară îndepărtată. Iar când s-a apropiat vremea roadelor, a trimis pe slujitorii săi la vieri, ca să primească roadele ei. Dar vierii au pus mâna pe slujitorii lui, pe unul l-au bătut, pe altul l-au omorât, iar pe altul l-au ucis cu pietre. Din nou a trimis alți slujitori, mai mulți decât cei dintâi; și le-au făcut și acestora la fel. Dar, la urmă de tot, l-a trimis la ei pe fiul său, zicând: Vor avea respect față de fiul meu. Însă vierii, când au văzut pe fiul, au zis între ei: Acesta este moștenitorul; veniți, să-l omorâm și să punem stăpânire pe moștenirea lui. Și, punând mâna pe el, l-au scos afară din vie și l-au omorât. Așadar, când va veni stăpânul viei, ce le va face acelor vieri? Ei i-au zis: Pe oamenii aceia răi îi va nimici în chip jalnic și își va da via în arendă altor vieri, care îi vor da roadele la vremea lor. Isus le-a zis: N-ați citit niciodată în Scripturi: Piatra pe care au lepădat-o zidarii a ajuns să fie pusă în capul unghiului; Domnul a făcut acest lucru, și este minunat în ochii noștri? De aceea vă spun: Împărăția lui Dumnezeu va fi luată de la voi și va fi dată unui neam care va aduce roadele ei. Și oricine va cădea peste această piatră va fi zdrobit; dar peste oricine va cădea ea, îl va spulbera. Iar când preoții cei mai de seamă și fariseii au auzit pildele Lui, au înțeles că despre ei vorbea. Matei 21:33–45.

The Laodicean Seventh-day Adventist church is not the ensign that is lifted up. The vineyard in the last days that has been typified by ancient Israel is the Laodicean Seventh-day Adventist church, but there will be a nation that brings forth the fruit which qualifies as the first fruits, which is what the one hundred and forty-four thousand are.

Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană nu este steagul care este înălțat. Via Domnului din zilele de pe urmă, care a fost prefigurată de Israelul antic, este Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea laodiceană, dar va exista un neam care va aduce roada ce se califică drept cele dintâi roade, adică ceea ce sunt cei o sută patruzeci și patru de mii.

> These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:4.

> Aba ni bo batandujwe n’abagore, kuko ari inkumi. Aba ni bo bakurikira Umwana w’Intama aho ajya hose. Aba ni bo bacunguwe mu bantu, baba umuganura ku Mana no ku Mwana w’Intama. Ibyahishuwe 14:4.

As an ensign they will be employed by the Householder to bring in the final harvest. The Laodicean Seventh-day Adventist church is the vineyard who rejected the foundation stone of Moses’ seven times. From that point on it was a progressive descent into greater and greater darkness. The ensign shall be “a root of Jesse.” The root of Jesse, or David represents the very last truth Jesus presented to the quibbling Jews of His history. It is a symbol of the principle of Alpha and Omega, which the unfaithful husbandmen of both ancient and modern Israel refuse to understand.

Ca semn de strângere, ei vor fi folosiți de Stăpânul casei pentru a aduce recolta finală. Biserica Laodiceană Adventistă de Ziua a Șaptea este via care a respins piatra de temelie a celor șapte vremi ale lui Moise. Din acel punct înainte, a urmat o coborâre progresivă într-un întuneric tot mai mare. Semnul de strângere va fi „o rădăcină a lui Isai”. Rădăcina lui Isai, sau David, reprezintă însuși ultimul adevăr pe care Isus l-a prezentat iudeilor cârtitori din istoria Sa. Este un simbol al principiului Alfa și Omega, pe care vierii necredincioși ai Israelului, atât cel antic, cât și cel modern, refuză să-l înțeleagă.

> And in that day there shall be a root of Jesse, which shall stand for an ensign of the people; to it shall the Gentiles seek: and his rest shall be glorious. Isaiah 11:10.

> Și în ziua aceea va fi o rădăcină a lui Isai, care va sta ca un steag pentru popoare; neamurile o vor căuta, iar locul lui de odihnă va fi plin de slavă. Isaia 11:10.

Sister White and James White clearly identify that by 1856 the movement had become Laodicea, so when does she identify that it ever accepted the message to the Laodiceans? She never did. Our first mistake is accepting the claim that the Seventh-day Adventist church has been a victorious church as she went through history. It is quite the opposite. If we accept that first mistaken premise, our eyes are closed to prophetic facts that teach otherwise. For instance, Sister White repeatedly identifies that the history of ancient literal Israel illustrates the experience and history of modern spiritual Israel. Often when she references ancient Israel as the example for modern Israel, she simultaneously quotes the apostle Paul’s classic statement of the same fact.

Sora White hamwe na James White bagaragaza neza ko mu 1856 uyu mutwe wari umaze kuba Laodikiya; none se ni ryari yigeze agaragaza ko wemeye ubutumwa bugenewe Abanyalaodikiya? Nta na rimwe yabikoze. Ikosa ryacu rya mbere ni ukwemera ikirego cy’uko Itorero ry’Abadiventisiti b’Umunsi wa Karindwi ryabaye itorero rinesha mu rugendo rwaryo rw’amateka. Ni ibinyuranye rwose. Nitwemera iyo ngingo ya mbere y’ibinyoma, amaso yacu ahumwa ku by’ukuri by’ubuhanuzi byigisha ukundi. Urugero, Sora White agaragaza kenshi ko amateka ya Isirayeli ya kera, nyakuri, agaragaza ubunararibonye n’amateka ya Isirayeli ya none, yo mu mwuka. Kenshi iyo yerekeza kuri Isirayeli ya kera nk’urugero rwa Isirayeli ya none, icyarimwe anasubiramo amagambo y’intumwa Pawulo azwi cyane avuga kuri uko kuri nyine.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Na toate aceste lucruri li s-au întâmplat ca pilde și au fost scrise spre avertizarea noastră, peste care au venit sfârșiturile veacurilor. 1 Corinteni 10:11.

The apostle Paul in verse eleven is summarizing the previous ten verses.

Apostolul Pavel, în versetul unsprezece, rezumă cele zece versete anterioare.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea; And did all eat the same spiritual meat; And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. Neither murmur ye, as some of them also murmured, and were destroyed of the destroyer. 1 Corinthians 10:1–10.

> Mai mult, fraților, nu voiesc să fiți în neștiință că toți părinții noștri au fost sub nor și toți au trecut prin mare; și toți au fost botezați pentru Moise, în nor și în mare; și toți au mâncat aceeași hrană duhovnicească; și toți au băut aceeași băutură duhovnicească, pentru că beau din Stânca duhovnicească ce-i urma; și Stânca aceea era Hristos. Dar Dumnezeu n-a găsit plăcere în cei mai mulți dintre ei, căci au fost doborâți în pustie. Și aceste lucruri s-au întâmplat ca să ne slujească drept pilde, pentru ca să nu poftim după lucruri rele, cum au poftit ei. Să nu fiți nici închinători la idoli, ca unii dintre ei, după cum este scris: „Poporul a șezut să mănânce și să bea; și s-au sculat să joace.” Să nu curvim, cum au curvit unii dintre ei, așa că într-o singură zi au căzut douăzeci și trei de mii. Să nu ispitim nici pe Hristos, cum L-au ispitit unii dintre ei și au pierit prin șerpi. Să nu cârtiți, cum au cârtit unii dintre ei și au pierit prin nimicitorul. 1 Corinteni 10:1–10.

Paul and Sister White do not use ancient Israel as an example of a victorious and righteous people. Quite the opposite. Paul summarizes those first ten verses, in verse eleven, and then in the next verse states the lesson that the history of ancient Israel is to convey to those who will see.

Pavel și Sora White nu folosesc Israelul antic ca exemplu al unui popor biruitor și neprihănit. Dimpotrivă. Pavel rezumă acele prime zece versete în versetul unsprezece, iar apoi, în versetul următor, enunță lecția pe care istoria Israelului antic trebuie să o transmită celor care vor vedea.

> Wherefore let him that thinketh he standeth take heed lest he fall. 1 Corinthians 10:12.

> Aşadar, cel ce crede că stă în picioare să ia seama să nu cadă. 1 Corinteni 10:12.

Ancient Israel provides an example of a people that were called of God, led of God, fulfilled the prophecies of God and rebelled against God every step of the way, and ultimately crucified the Creator of heaven and earth! Adventists have no problem admitting these facts about ancient Israel, but rarely do they allow the intended warning to break through their Laodicean blindness. They may quote the passages where Sister White identifies the church as the apple of God’s eye, and it is, but God’s love for His people does not throw a cloak over their actual condition. Those who He loves He rebukes and chastens. As much as God’s church is the apple of God’s eye, Jesus very plainly summarized His relationship with that apple, His apple.

Israeli ya kera itanga urugero rw’ubwoko bwahamagawe n’Imana, buyobowe n’Imana, bwashohoje ubuhanuzi bw’Imana, nyamara bukagomera Imana kuri buri ntambwe, kandi amaherezo bukabamba ku musaraba Umuremyi w’ijuru n’isi! Abadivantisiti nta kibazo bagira cyo kwemera ibyo by’ukuri ku byerekeye Isiraheli ya kera, ariko gake cyane ni bwo bemera ko umuburo wari ugambiriwe ucengera ubuhumyi bwabo bwa Lawodikiya. Bashobora gusubiramo imirongo aho Sister White agaragaza ko itorero ari imboni y’ijisho ry’Imana, kandi ni ko biri, ariko urukundo rw’Imana ikunda ubwoko bwayo ntirupfuka umwenda ku mimerere yabo nyakuri. Abo ikunda irabakangira kandi ikabahana. N’ubwo itorero ry’Imana ari imboni y’ijisho ry’Imana, Yesu yasobanuye mu buryo bweruye cyane isano afitanye n’iyo mbozi y’ijisho, imboni ye.

> O Jerusalem, Jerusalem, which killest the prophets, and stonest them that are sent unto thee; how often would I have gathered thy children together, as a hen doth gather her brood under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate: and verily I say unto you, Ye shall not see me, until the time come when ye shall say, Blessed is he that cometh in the name of the Lord. Luke 13:34, 35.

> اى اورشلیم، اورشلیم، که پیامبران را می‌کشی و آنان را که نزد تو فرستاده شده‌اند سنگسار می‌کنی؛ چند بار خواستم فرزندانت را گرد آورم، چنان‌که مرغی جوجه‌های خود را زیر بال‌های خویش جمع می‌کند، و شما نخواستید! اینک خانهٔ شما برای شما ویران واگذاشته می‌شود؛ و به‌راستی به شما می‌گویم، مرا نخواهید دید تا زمانی که فرا رسد که بگویید: مبارک است آن که به نام خداوند می‌آید. لوقا ۱۳:‏۳۴، ۳۵

The questions should be asked, “Does Jesus truly illustrate the end with the beginning? Does ancient Israel actually illustrate modern Israel?” The problem with ancient Israel throughout their history was that they believed that their heritage proved they were God’s people, and therefore that they could not be anything, but God’s people. That is why in Jeremiah’s day they professed to be the temple of the Lord.

Întrebările care trebuie puse sunt: „Ilustrează Isus cu adevărat sfârșitul prin început? Ilustrează Israelul antic în mod real Israelul modern?” Problema Israelului antic de-a lungul întregii sale istorii a fost că ei credeau că moștenirea lor dovedea că erau poporul lui Dumnezeu și, prin urmare, că nu puteau fi altceva decât poporul lui Dumnezeu. De aceea, în zilele lui Ieremia, ei pretindeau că sunt templul Domnului.

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying, Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. Jeremiah 7:1–4.

> Cuvântul care a venit lui Ieremia din partea Domnului, zicând: Stai la poarta Casei Domnului și vestește acolo cuvântul acesta și spune: Ascultați cuvântul Domnului, voi toți ai lui Iuda, care intrați pe aceste porți ca să vă închinați Domnului. Așa vorbește Domnul oștirilor, Dumnezeul lui Israel: Îndreptați-vă căile și faptele, și vă voi face să locuiți în locul acesta. Nu vă încredeți în cuvinte mincinoase, zicând: Templul Domnului, Templul Domnului, Templul Domnului sunt acestea. Ieremia 7:1–4.

This very same delusion was also emphasized by John the Baptist.

Aceeași amăgire a fost, de asemenea, subliniată de Ioan Botezătorul.

> And were baptized of him in Jordan, confessing their sins. But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Bring forth therefore fruits meet for repentance: And think not to say within yourselves, We have Abraham to our father: for I say unto you, that God is able of these stones to raise up children unto Abraham. And now also the ax is laid unto the root of the trees: therefore every tree which bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Matthew 3:6–10.

> Și erau botezați de el în Iordan, mărturisindu-și păcatele. Dar când a văzut pe mulți dintre farisei și saduchei venind la botezul lui, le-a zis: Pui de vipere, cine v-a înștiințat să fugiți de mânia viitoare? Faceți, dar, roade vrednice de pocăință; și să nu credeți că puteți zice în voi înșivă: Îl avem pe Avraam ca tată; căci vă spun că Dumnezeu poate și din pietrele acestea să ridice copii lui Avraam. Și securea este înfiptă chiar acum la rădăcina pomilor; deci orice pom care nu face rod bun este tăiat și aruncat în foc. Matei 3:6–10.

The very same misguided understanding within Adventism that is symbolized by the expression “The temple of the Lord, are we,” and that we are Abraham’s spiritual “seed” is the primary manifestation of the blindness of Laodicea.

Aceeași înțelegere rătăcită din cadrul adventismului, simbolizată prin expresia „Templul Domnului suntem noi” și prin ideea că noi suntem „sămânța” spirituală a lui Avraam, constituie manifestarea principală a orbirii Laodiceei.

> “God sends messengers to tell His people what they must be and do in order to obey His laws of righteousness, which if a man do, he shall also live in them. They are to love God supremely, having no other gods before Him; and they are to love their neighbor as themselves, doing to him as they would wish him to do to them.

> „Dumnezeu trimite soli ca să spună poporului Său ce trebuie să fie și ce trebuie să facă pentru a asculta de legile Sale ale neprihănirii, pe care, dacă le împlinește un om, va și trăi prin ele. Ei trebuie să-L iubească pe Dumnezeu mai presus de orice, neavând alți dumnezei înaintea Lui; și trebuie să-și iubească aproapele ca pe ei înșiși, făcându-i ceea ce ar dori ca el să le facă lor.״

> “Not one tittle of God’s holy law is to be treated lightly or disrespectfully. Those who transgress a ‘Thus saith the Lord,’ stand under the banner of the prince of darkness, in rebellion against their Maker and their Redeemer. They claim the promises given to the obedient, saying, The temple of the Lord, the temple of the Lord are we, while they dishonor God by misrepresenting His character, by doing the very things He has told them not to do. They set up a standard which God has not given. Their example is misleading, their influence corrupting. They are not lights in the world, for they do not follow the principles of righteousness.

> „Nici măcar o iotă din legea cea sfântă a lui Dumnezeu nu trebuie tratată cu ușurătate sau cu lipsă de respect. Cei care calcă o «Așa zice Domnul» stau sub steagul prințului întunericului, în răzvrătire împotriva Făcătorului și Răscumpărătorului lor. Ei își însușesc făgăduințele date celor ascultători, zicând: Templul Domnului, Templul Domnului suntem noi, în timp ce Îl necinstesc pe Dumnezeu prin faptul că Îi denaturează caracterul, făcând tocmai lucrurile pe care El le-a spus să nu le facă. Ei ridică un standard pe care Dumnezeu nu l-a dat. Exemplul lor este înșelător, influența lor este corupătoare. Ei nu sunt lumini în lume, căci nu urmează principiile neprihănirii.”

> “Men cannot show greater treachery toward God than by disregarding the light He sends them. Those who do this mislead the ignorant, for they set up false waymarks. They are continually perverting pure principles. . . .

> „Oamenii nu pot dovedi o necredincioșie mai mare față de Dumnezeu decât aceea de a nesocoti lumina pe care El le-o trimite. Cei care fac aceasta îi induc în rătăcire pe cei neștiutori, căci ridică semne călăuzitoare false. Ei denaturează neîncetat principiile curate....”

> “In the words of Holy Writ we are plainly told why desolation came upon the Jewish nation. They had great light, rich blessings, and wonderful prosperity. But they proved unfaithful to their trust. They did not care faithfully for the Lord’s vineyard, or render Him the fruits thereof. They acted as though there were no God, and therefore calamity overtook them.” Manuscript Releases, volume 14, 343–345.

> „În cuvintele Sfintei Scripturi ni se spune limpede de ce a venit pustiirea asupra națiunii iudaice. Ei au avut o mare lumină, binecuvântări bogate și o prosperitate minunată. Dar s-au dovedit necredincioși față de încredințarea lor. Ei nu au îngrijit cu credincioșie via Domnului și nici nu I-au adus roadele ei. Au trăit ca și cum nu ar fi existat Dumnezeu, și de aceea nenorocirea i-a ajuns.” Manuscript Releases, volumul 14, 343–345.

Israel believed that because they had been chosen by God in the beginning of their history, they would always be His chosen people. Worse yet, they also believed that because they were His chosen people He would honor them, in spite of the fact that they refused to honor Him. Prophetically, they were His chosen people, until they were divorced, but they were never the people God had desired them to be. The righteousness of the chosen people is not determined on who they might think they are. Ancient Israel is the primary example of the Seventh-day Adventist church, but when the false premise is accepted that they represent the one hundred and forty-four thousand at the end of the world, the blindness of Laodicea is manifested, as was ancient Israel’s. Adventism believes and teaches that they are the remnant people of God at the end of the world, in spite of the clear evidence to the contrary.

Israeli waliamini kwamba, kwa sababu walikuwa wamechaguliwa na Mungu mwanzoni mwa historia yao, wangekuwa daima watu Wake wateule. Kilicho kibaya zaidi, waliamini pia kwamba kwa sababu walikuwa watu Wake wateule, Yeye angewaheshimu, licha ya ukweli kwamba walikataa kumheshimu Yeye. Kwa namna ya kinabii, walikuwa watu Wake wateule, hata walipopewa talaka, lakini hawakuwahi kuwa watu ambao Mungu alikuwa ametamani wawe. Haki ya watu wateule haiamuliwi kwa msingi wa wao kudhani huenda ni akina nani. Israeli ya kale ndiyo mfano mkuu wa kanisa la Waadventista Wasabato, lakini wakati msingi huo wa uongo unapokubaliwa kwamba wao wanawakilisha wale mia moja arobaini na nne elfu mwisho wa dunia, upofu wa Laodikia hudhihirishwa, kama ulivyokuwa wa Israeli ya kale. Uadventista huamini na kufundisha kwamba wao ni watu wa masalio wa Mungu mwisho wa dunia, licha ya ushahidi ulio wazi wa kinyume chake.

The nearer we get to the close of probation the more serious and straight the message to the Laodicean people must become. If that false premise is not set aside for the truth, then the examples of Aaron, Jeroboam and 1863 are hidden under the cloak of tradition and custom. It is too near to the close of probation, to hide under that cloak any longer.

Cu cât ne apropiem mai mult de încheierea timpului de probă, cu atât mai solemn și mai direct trebuie să devină mesajul către poporul laodicean. Dacă acea premisă falsă nu este înlăturată pentru a face loc adevărului, atunci exemplele lui Aaron, Ieroboam și 1863 sunt ascunse sub mantia tradiției și a obiceiului. Suntem prea aproape de încheierea timpului de probă pentru a ne mai ascunde sub acea mantie.

> And this is the condemnation, that light is come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. For every one that doeth evil hateth the light, neither cometh to the light, lest his deeds should be reproved. John 3:19, 20.

> Na aceasta este osânda: că Lumina a venit în lume, dar oamenii au iubit mai mult întunericul decât Lumina, pentru că faptele lor erau rele. Căci oricine face răul urăște Lumina și nu vine la Lumină, ca să nu i se vădească faptele. Ioan 3:19, 20.

The history of the apostasies of Adventism has been tracked in God’s prophetic Word. It is a prophetic reality. The first proof of this is ancient Israel. Ancient Israel is a history of continued and escalating apostasy, and yet the Bible and Spirit of Prophecy teach that ancient Israel typifies modern Israel. Sad as this is, it has never been more important to understand this truth as at this present time. What is being unsealed with the Revelation of Jesus Christ is the fact that Adventism’s history as the Protestant horn runs parallel with the history of the Republican horn. Both horns provide a second witness for each other, and to refuse to correctly see one of the witnesses, simultaneously prevents the other witness from being recognized.

Historia apostaziilor adventismului a fost urmărită în Cuvântul profetic al lui Dumnezeu. Este o realitate profetică. Prima dovadă a acestui fapt este Israelul antic. Israelul antic reprezintă o istorie de apostazie continuă și crescândă, și totuși Biblia și Spiritul Profeției învață că Israelul antic prefigurează Israelul modern. Oricât de trist ar fi acest lucru, niciodată nu a fost mai important decât acum să înțelegem acest adevăr. Ceea ce este desigilat prin Descoperirea lui Isus Hristos este faptul că istoria adventismului ca cornul protestant merge în paralel cu istoria cornului republican. Ambele coarne furnizează o a doua mărturie unul pentru celălalt, iar a refuza să se vadă în mod corect unul dintre martori împiedică simultan recunoașterea celuilalt martor.

The lines of Aaron, Jeroboam and 1863 identify the beginning of modern spiritual Israel, and in so doing they also identify the beginning of the Republican horn. The third angel’s message is a warning against receiving the mark of the beast. It is the United States that first passes a Sunday law and then forces the entire world to do the same.

Liniile lui Aaron, Ieroboam și 1863 identifică începutul Israelului spiritual modern și, făcând astfel, identifică de asemenea începutul cornului republican. Solia celui de-al treilea înger este o avertizare împotriva primirii semnului fiarei. Statele Unite sunt cele care mai întâi promulgă o lege duminicală, iar apoi constrâng întreaga lume să facă același lucru.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> „Națiunile străine vor urma exemplul Statelor Unite. Deși ea deschide calea, totuși aceeași criză va veni asupra poporului nostru în toate părțile lumii.” Testimonies, volumul 6, 395.

The prophetic truths connected with the Sunday law crisis cannot be separated from the work of the United States. The earth beast of Revelation thirteen is the sixth kingdom of Bible prophecy, that reigns for seventy prophetic years according to Isaiah twenty-three. It is the earth beast that has two horns. The truths associated with the relationship of those two horns are now being unsealed, but only to those who choose to understand that Jesus accomplishes the unsealing of the Revelation of Jesus Christ by employing the beginning of a thing to illustrate the end of a thing.

Adevărurile profetice legate de criza legii duminicale nu pot fi separate de lucrarea Statelor Unite. Fiara pământului din Apocalipsa treisprezece este a șasea împărăție a profeției biblice, care domnește timp de șaptezeci de ani profetici potrivit cu Isaia douăzeci și trei. Fiara pământului este cea care are două coarne. Adevărurile asociate cu relația dintre aceste două coarne sunt acum desigilate, însă numai pentru aceia care aleg să înțeleagă că Isus înfăptuiește desigilarea Descoperirii lui Isus Hristos folosind începutul unui lucru pentru a ilustra sfârșitul unui lucru.

The United States began as the sixth kingdom of Bible prophecy in 1798, and over the next sixty-five years, the two horns that would go through history together were placed into a setting that could be recognized, but only by those who are willing to see. The sixty-five years that are set forth in Isaiah chapter seven, began in 742 BC and ended in 677 BC. From 1798 until 1863 those years were repeated. Those sixty-five years identify a process of crisis in both horns.

Съединените щати започнаха като шестото царство на библейското пророчество през 1798 година, и през следващите шестдесет и пет години двата рога, които щяха да преминат заедно през историята, бяха поставени в обстановка, която можеше да бъде разпозната, но само от онези, които са готови да видят. Шестдесет и петте години, изложени в седма глава на Исая, започнаха през 742 г. пр. Хр. и завършиха през 677 г. пр. Хр. От 1798 до 1863 година тези години се повториха. Тези шестдесет и пет години обозначават процес на криза и в двата рога.

By 1863, the beginning period of the prophetic “days of one king” of Isaiah twenty-three had concluded, and in so doing it established the prophetic waymarks of the ending period of “the days of one king.” The ending of Isaiah twenty-three’s symbolic seventy is illustrated by the first sixty-five years. 1863 until the time of the end in 1989, is the period of the Laodicean Adventist church, that began from the Millerite movement and ends at the movement of the one hundred and forty-four thousand. In order to understand the period at the end, we must understand the period at the beginning. Adventism cannot do this, for its beginning is marked by its rejection of the oath of Moses, which identifies the very sixty-five years which represents Adventism’s and the United States’ beginning and ending.

Până în 1863, perioada de început a profeticelor „zile ale unui împărat” din Isaia douăzeci și trei se încheiase și, prin aceasta, a stabilit reperele profetice ale perioadei de sfârșit a „zilelor unui împărat”. Încheierea simbolicilor șaptezeci din Isaia douăzeci și trei este ilustrată de primii șaizeci și cinci de ani. Perioada din 1863 până la vremea sfârșitului, în 1989, este perioada bisericii adventiste laodiceene, care a început odată cu mișcarea millerită și se încheie cu mișcarea celor o sută patruzeci și patru de mii. Pentru a înțelege perioada de la sfârșit, trebuie să înțelegem perioada de la început. Adventismul nu poate face aceasta, căci începutul său este marcat de respingerea jurământului lui Moise, care identifică tocmai cei șaizeci și cinci de ani ce reprezintă începutul și sfârșitul Adventismului și ale Statelor Unite.

For this reason, and this is a reason of high importance, this article has attempted to establish one prophetic fact that is now being unsealed by the Lion of the tribe of Judah. The fact is that if you are unwilling to recognize that the Seventh-day Adventist church has always been in the Laodicean condition, then you are logically unable to rightly divide the history of Adventism, and without rightly dividing the history of Adventism you are incapable of rightly identifying the horn of Republicanism.

Din acest motiv, și acesta este un motiv de mare însemnătate, acest articol a încercat să stabilească un fapt profetic care este acum desigilat de Leul din seminția lui Iuda. Faptul este că, dacă nu sunteți dispus să recunoașteți că Biserica Adventistă de Ziua a Șaptea s-a aflat întotdeauna în starea Laodiceei, atunci, în mod logic, sunteți incapabil să împărțiți drept istoria adventismului, iar fără a împărți drept istoria adventismului sunteți incapabil să identificați corect cornul republicanismului.

> For if after they have escaped the pollutions of the world through the knowledge of the Lord and Saviour Jesus Christ, they are again entangled therein, and overcome, the latter end is worse with them than the beginning. For it had been better for them not to have known the way of righteousness, than, after they have known it, to turn from the holy commandment delivered unto them. But it is happened unto them according to the true proverb, The dog is turned to his own vomit again; and the sow that was washed to her wallowing in the mire. 2 Peter 2:20–22.

> Căci, dacă, după ce au scăpat de întinăciunile lumii prin cunoașterea Domnului și Mântuitorului Isus Hristos, se încurcă din nou în ele și sunt biruiți, starea lor de pe urmă se face mai rea decât cea dintâi. Căci ar fi fost mai bine pentru ei să nu fi cunoscut calea neprihănirii decât, după ce au cunoscut-o, să se întoarcă de la porunca cea sfântă care le fusese dată. Dar cu ei s-a întâmplat ceea ce spune proverbul adevărat: „Câinele s-a întors la vărsătura lui” și „scroafa spălată s-a întors să se tăvălească în mocirlă.” 2 Petru 2:20–22.

Back to Articles