Article

# The Book of Daniel - Number Five

Cartea lui Daniel – Numărul Cinci

Seventy Years

Șaptezeci de ani

Author

Jeff Pippenger

Published

November 29, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah, and when he was conquered by the Babylonians the seventy years of slavery for the southern kingdom began. Those seventy years identify the period of time that Babylon, the first kingdom of Bible prophecy would reign. In Isaiah chapter twenty-three, the whore of Tyre would be forgotten for seventy symbolic years that were prophetically identified as the days of one king. In Bible prophecy a king is a kingdom, and the days of the only kingdom of Bible prophecy which amounted to seventy years, was Babylon.

Jehoiakim a fost primul dintre ultimii trei împărați ai lui Iuda, iar când a fost cucerit de babilonieni au început cei șaptezeci de ani de robie pentru împărăția de sud. Acei șaptezeci de ani identifică perioada de timp în care Babilonul, prima împărăție a profeției biblice, avea să domnească. În Isaia, capitolul douăzeci și trei, curva din Tir avea să fie uitată timp de șaptezeci de ani simbolici, care au fost identificați profetic ca zilele unui singur împărat. În profeția biblică, un împărat este o împărăție, iar zilele singurei împărății din profeția biblică care au însumat șaptezeci de ani au fost cele ale Babilonului.

During that history, the whore of Tyre, who represents the papacy, would be forgotten. At the end of the seventy symbolic years, she would be remembered and go forth and commit fornication with all the kingdoms of the earth. Spiritual fornication is the unlawful relationship of the combination of church and state. At the end of the symbolic seventy years, the papacy would come into a relationship with the United Nations, represented by all the kings that the whore of Tyre commits fornication with at the end of the seventy symbolic years. The kingdom that reigns during the seventy symbolic years is the United States, the earth beast with two horns.

În decursul acelei istorii, curva din Tir, care reprezintă papalitatea, avea să fie uitată. La sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici, ea avea să fie adusă aminte și să iasă și să curvească împreună cu toate împărățiile pământului. Curvia spirituală este relația nelegiuită a unirii dintre biserică și stat. La sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici, papalitatea avea să intre într-o relație cu Națiunile Unite, reprezentate de toți împărații cu care curva din Tir curvește la sfârșitul celor șaptezeci de ani simbolici. Împărăția care domnește în timpul celor șaptezeci de ani simbolici este Statele Unite, fiara pământului cu două coarne.

Daniel chapters one through five, outline the history of Babylon’s seventy years, and therefore those chapters represent the history of both horns of the earth beast. Chapters four and five identify Babylon’s first and last kings, and together those two chapters identify the history of the earth beast and its two horns. The judgment of the two horns, and the earth beast itself is represented by the judgment of the first king and the last king. Nebuchadnezzar’s judgment was banishment for “seven times,” while he lived as a wild beast for twenty-five hundred and twenty days off the grass and dew. Belshazzar’s judgment was written on the wall, and equated to the number twenty-five hundred and twenty, thus identifying that the judgment of the earth beast and its two horns is represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six. This is based on the witness of two kings, and the two witnesses represent the first and the last.

Capitolele unu până la cinci din Daniel conturează istoria celor șaptezeci de ani ai Babilonului și, prin urmare, aceste capitole reprezintă istoria ambelor coarne ale fiarei pământului. Capitolele patru și cinci îi identifică pe primul și pe ultimul împărat al Babilonului, iar împreună aceste două capitole identifică istoria fiarei pământului și a celor două coarne ale ei. Judecata celor două coarne, precum și a fiarei pământului însăși, este reprezentată prin judecata primului împărat și a ultimului împărat. Judecata lui Nebucadnețar a fost izgonirea pentru „șapte vremi”, în timp ce el a trăit ca o fiară sălbatică timp de două mii cinci sute douăzeci de zile, hrănindu-se cu iarbă și fiind udat de rouă. Judecata lui Belșațar a fost scrisă pe perete și a fost echivalată cu numărul două mii cinci sute douăzeci, identificând astfel faptul că judecata fiarei pământului și a celor două coarne ale ei este reprezentată prin „cele șapte vremi” din Leviticul douăzeci și șase. Aceasta se întemeiază pe mărturia a doi împărați, iar cei doi martori îi reprezintă pe cel dintâi și pe cel din urmă.

The “seven times” is the stumbling stone for Adventism, and therefore cannot be recognized, though it is plainly there—for those who wish to see. It is the symbol of judgment of the nation (Babylon) that reigned for seventy years, and the symbol of judgment for the kingdom that reigns for seventy symbolic years. When William Miller presented his understanding of the “seven times” of Leviticus twenty-six, he employed Nebuchadnezzar’s twenty-five hundred and twenty days living as a beast in Daniel chapter four as one of the prophetic witnesses to uphold Leviticus twenty-six’s “seven times.” The “seven times” is both the foundation stone and the headstone in Zechariah chapter four. Jesus, Sister White, Isaiah and Peter identify it as the stone that becomes the head of the corner. It is the crowning doctrine of Bible prophecy, though it is essentially unseen by those who profess to be the messengers of the third angel.

„De șapte ori” este piatra de poticnire pentru adventism și, prin urmare, nu poate fi recunoscută, deși este limpede acolo—pentru cei care doresc să vadă. Ea este simbolul judecății asupra națiunii (Babilonul) care a domnit timp de șaptezeci de ani și simbolul judecății asupra împărăției care domnește timp de șaptezeci de ani simbolici. Când William Miller și-a prezentat înțelegerea despre „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase, el a folosit cele două mii cinci sute douăzeci de zile ale lui Nebucadnețar, trăite ca o fiară, în Daniel capitolul patru, ca una dintre mărturiile profetice pentru a susține expresia „de șapte ori” din Leviticul douăzeci și șase. „De șapte ori” este atât piatra de temelie, cât și piatra din capul unghiului în Zaharia capitolul patru. Isus, sora White, Isaia și Petru o identifică drept piatra care ajunge capul unghiului. Ea este doctrina încununătoare a profeției biblice, deși este, în esență, nevăzută de cei care mărturisesc că sunt mesagerii îngerului al treilea.

As we begin to consider the first six chapters of the book of Daniel, it is important to recognize that from the very outset the “seven times” is identified. When Jehoiakim was overthrown by Babylon, the captivity of seventy-years began. The book of Chronicles explains why they were taken captive for seventy years.

Pe măsură ce începem să cercetăm primele șase capitole ale cărții lui Daniel, este important să recunoaștem că, încă de la bun început, sunt identificate „șapte vremi”. Când Ioiachim a fost răsturnat de Babilon, a început robia de șaptezeci de ani. Cartea Cronicilor explică de ce au fost duși în captivitate timp de șaptezeci de ani.

> Zedekiah was one and twenty years old when he began to reign, and reigned eleven years in Jerusalem. And he did that which was evil in the sight of the Lord his God, and humbled not himself before Jeremiah the prophet speaking from the mouth of the Lord. And he also rebelled against king Nebuchadnezzar, who had made him swear by God: but he stiffened his neck, and hardened his heart from turning unto the Lord God of Israel. Moreover all the chief of the priests, and the people, transgressed very much after all the abominations of the heathen; and polluted the house of the Lord which he had hallowed in Jerusalem. And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:11–23.

> Sedechia avea douăzeci și unu de ani când a început să domnească și a domnit unsprezece ani în Ierusalim. El a făcut ce este rău înaintea Domnului Dumnezeului său și nu s-a smerit înaintea prorocului Ieremia, care vorbea din gura Domnului. S-a răzvrătit și împotriva împăratului Nebucadnețar, care îl pusese să jure pe Dumnezeu; dar și-a înțepenit grumazul și și-a împietrit inima, ca să nu se întoarcă la Domnul Dumnezeul lui Israel. Toate căpeteniile preoților și poporul au înmulțit și ele fărădelegile, după toate urâciunile neamurilor, și au pângărit Casa Domnului, pe care El o sfințise în Ierusalim. Domnul Dumnezeul părinților lor le-a trimis, de dimineață, pe trimișii Săi și i-a trimis necontenit, căci voia să cruțe pe poporul Său și Locașul Său. Dar ei și-au bătut joc de trimișii lui Dumnezeu, I-au disprețuit cuvintele și au batjocorit pe prorocii Lui, până când mânia Domnului împotriva poporului Său a ajuns fără leac. Atunci a adus împotriva lor pe împăratul haldeilor, care le-a ucis tinerii cu sabia în Casa locașului lor celui sfânt și n-a avut milă nici de tânăr, nici de fecioară, nici de bătrân, nici de cel gârbovit de vârstă: pe toți i-a dat în mâna lui. Toate uneltele Casei lui Dumnezeu, mari și mici, vistieriile Casei Domnului, vistieriile împăratului și ale căpeteniilor lui, pe toate le-a dus la Babilon. Au ars Casa lui Dumnezeu, au dărâmat zidul Ierusalimului, au ars cu foc toate palatele lui și au nimicit toate lucrurile lui de preț. Pe cei care au scăpat de sabie i-a dus robi la Babilon; și au fost supuși lui și fiilor lui până la stăpânirea împărăției Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, până când țara și-a ținut sabatele; cât timp a rămas pustiită a ținut sabat, până la împlinirea a șaptezeci de ani. În anul întâi al lui Cirus, împăratul Persiei, ca să se împlinească cuvântul Domnului rostit prin gura lui Ieremia, Domnul a trezit duhul lui Cirus, împăratul Persiei, care a vestit prin glas în toată împărăția lui și a pus și în scris următoarele: „Așa vorbește Cirus, împăratul Persiei: «Domnul Dumnezeul cerurilor mi-a dat toate împărățiile pământului și mi-a poruncit să-I zidesc o Casă la Ierusalim, care este în Iuda. Cine dintre voi este din tot poporul Lui? Domnul Dumnezeul lui să fie cu el, și să se suie!»” 2 Cronici 36:11–23.

The seventy years in slavery were to fulfill the word of Jeremiah, “until the land had enjoyed her sabbaths, for as long as she lay desolate she kept sabbath.” There is only one passage in God’s Word, other than the verse in Chronicles we are citing, that refers to the land “enjoying” her sabbaths. That passage is in Leviticus chapters twenty-five and twenty-six. Chapter twenty-five gives the instruction on how to allow the land to enjoy its sabbath rest, and chapter twenty-six outlines the curse of “seven times” if those covenant instructions were not followed.

Cei șaptezeci de ani de robie au fost pentru a împlini cuvântul lui Ieremia: „până când țara își va fi primit sabatele; în tot timpul cât va rămâne pustiită, va ține sabatul.” Există un singur pasaj în Cuvântul lui Dumnezeu, în afară de versetul din Cronici pe care îl cităm, care se referă la faptul că țara „își primește” sabatele. Acel pasaj se află în capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase din Levitic. Capitolul douăzeci și cinci dă instrucțiunile cu privire la felul în care trebuie lăsată țara să se bucure de odihna sabatului ei, iar capitolul douăzeci și șase prezintă blestemul de „șapte ori”, dacă acele instrucțiuni ale legământului nu erau urmate.

Jehoiakim’s fate marked the beginning of the captivity which is an element of what Daniel called the “curse” and “oath” of Moses in chapter nine. Daniel understood the curse of the “seven times,” for he gives testimony in chapter nine, that it was through his study of the seventy-year prophecy of Jeremiah, that he understood the number of years that God’s people would be enslaved in Babylon.

Soarta lui Ioiachim a marcat începutul captivității, care este un element al ceea ce Daniel a numit, în capitolul nouă, „blestemul” și „jurământul” lui Moise. Daniel a înțeles blestemul celor „șapte vremi”, căci el mărturisește în capitolul nouă că, prin studiul profeției lui Ieremia privitoare la cei șaptezeci de ani, a înțeles numărul anilor în care poporul lui Dumnezeu urma să fie robit în Babilon.

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. Daniel 9:2.

> În anul dintâi al domniei lui, eu, Daniel, am înțeles din cărți numărul anilor, despre care venise cuvântul Domnului către prorocul Ieremia, că avea să împlinească șaptezeci de ani ai pustiirilor Ierusalimului. Daniel 9:2.

Daniel understood the seventy years “by books,” not only the book of Jeremiah. The other book he understood was the writings of Moses, for in his prayer he identifies that the “curse” of the seventy years of slavery was the “oath” of Moses. The word in Daniel chapter nine, which is translated as “oath,” is the same word that is translated as “seven times” in Leviticus twenty-six. The captivity of Judah in Babylon for seventy years was a fulfillment of the curse of the “seven times,” in spite of what any modern theologian might argue. Its plain as day, but only if you are willing to see.

Daniel a înțeles cei șaptezeci de ani „din cărți”, nu numai din cartea lui Ieremia. Cealaltă carte pe care a înțeles-o erau scrierile lui Moise, căci în rugăciunea sa el identifică „blestemul” celor șaptezeci de ani de robie ca fiind „jurământul” lui Moise. Cuvântul din capitolul nouă al cărții lui Daniel, care este tradus prin „jurământ”, este același cuvânt care este tradus prin „de șapte ori” în Leviticul douăzeci și șase. Captivitatea lui Iuda în Babilon timp de șaptezeci de ani a fost o împlinire a blestemului celor „de șapte ori”, în ciuda a ceea ce ar putea susține orice teolog modern. Este limpede ca lumina zilei, dar numai dacă ești dispus să vezi.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. And the sabbath of the land shall be meat for you; for thee, and for thy servant, and for thy maid, and for thy hired servant, and for thy stranger that sojourneth with thee, And for thy cattle, and for the beast that are in thy land, shall all the increase thereof be meat. And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:1–9.

> Și Domnul a vorbit lui Moise pe muntele Sinai, zicând: „Vorbește copiilor lui Israel și spune-le: «Când veți intra în țara pe care v-o dau, țara să țină un sabat pentru Domnul. Șase ani să-ți semeni ogorul și șase ani să-ți tai via și să-i strângi rodul; dar în al șaptelea an să fie pentru țară un sabat de odihnă, un sabat pentru Domnul: să nu-ți semeni ogorul și să nu-ți tai via. Ceea ce va răsări de la sine din secerișul tău să nu seceri, și strugurii viei tale netăiate să nu-i culegi; căci este un an de odihnă pentru țară. Și sabatul țării să vă fie hrană: ție, robului tău și roabei tale, simbriașului tău și străinului care locuiește la tine, și vitelor tale, și fiarelor care sunt în țara ta; tot venitul ei să le fie hrană. Și să-ți numeri șapte sabate de ani, de șapte ori șapte ani; și vremea celor șapte sabate de ani să-ți fie patruzeci și nouă de ani. Atunci să faci să sune trâmbița jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea; în ziua ispășirii să faceți să sune trâmbița în toată țara voastră.»” Leviticul 25:1–9.

It is important to see that in the instructions of letting the land rest, that the seven cycles of six years of working the land and one year of allowing the land to rest continue unto the forty-ninth year, when there was to be a jubilee identifying the fulfillment of seven cycles of seven years. The crucial point to see is that the sounding of the jubilee trumpet was to take place on the Day of Atonement, thus identifying that when the anti-typical Day of Atonement began on October 22, 1844, the jubilee trumpet representing the cycle of “seven times” was to be then sounded. The “seven times” that began when Manasseh was carried into Babylon in 677 BC, represented twenty-five hundred and twenty years that concluded on the anti-typical Day of Atonement. The connection will only be missed by those who are unwilling to see. The cycle of “seven times,” is connected with the twenty-three hundred years.

Ni iby’ingenzi kubona ko, mu mabwiriza yo kureka igihugu kikaruhuka, inziga ndwi z’imyaka itandatu yo guhinga igihugu n’umwaka umwe wo kucyikiruhutsa zakomezaga kugeza ku mwaka wa mirongo ine n’icyenda, ubwo hagombaga kuba yubile iranga isohozwa ry’inziga ndwi z’imyaka irindwi. Ingingo y’ingenzi cyane igomba kubonwa ni uko ivuzwa ry’impanda ya yubile ryagombaga kuba ku Munsi w’Impongano, bityo bikagaragaza ko, igihe Umunsi w’Impongano nyakigereranyo watangiraga ku wa 22 Ukwakira 1844, impanda ya yubile ihagarariye uruziga rwa “bihe birindwi” yagombaga guhita ivuzwa. “Ibihe birindwi” byatangiye igihe Manase yajyanwaga i Babuloni mu mwaka wa 677 Mbere ya Kristo, byagereranyaga imyaka ibihumbi bibiri na magana atanu na makumyabiri yarangiriye ku Munsi w’Impongano nyakigereranyo. Uwo mubano uzabura gusa ku badashaka kuwubona. Uruziga rwa “bihe birindwi” ruhujwe n’imyaka ibihumbi bibiri na magana atatu.

It is also important to see that within the covenant instructions of the first nine verses of Leviticus twenty-five is the most profound illustration of the day-for-a-year principle in God’s Word. The dish of fables that the theologians toss out to keep the flock intoxicated with Babylonian wine, is that the judgment of “seven times” in chapter twenty-six is an incorrect understanding of the Hebrew meaning of the word translated as “seven times.” That argument is not true. The Hebrew meaning of the word fully contains within its definition, the justification for applying it in a numerical fashion, but their flawed argument, which they prop up by a misguided premise based upon their self-proclaimed expertise of Hebrew grammar, is simply an argument of misdirection.

또한 레위기 25장 처음 아홉 절의 언약적 교훈 안에는 하나님의 말씀 가운데서 하루를 일 년으로 보는 원리에 대한 가장 심오한 예증이 있음을 보는 것이 중요하다. 신학자들이 양 떼를 바벨론의 포도주에 취하게 한 채 붙들어 두기 위해 내놓는 허탄한 이야기들의 잡탕은, 26장에 나오는 “일곱 때”에 대한 심판이 “일곱 때”로 번역된 그 단어의 히브리어 의미를 잘못 이해한 것이라는 주장이다. 그 주장은 사실이 아니다. 그 단어의 히브리어 의미는 그 정의 자체 안에 그것을 수치적으로 적용할 정당성을 충분히 포함하고 있다. 그러나 그들이 히브리어 문법에 대한 자칭 전문성을 근거로 세운 잘못된 전제를 바탕으로 떠받치는 그릇된 논변은, 단지 사람들을 다른 데로 돌리기 위한 호도에 불과하다.

The judgment represented as “seven times” in chapter twenty-six, is recognized by the context of the passage, not by some modern-day theologians wresting the Hebrew language. William Miller formed his conclusion without any reference to the Hebrew language, and inspiration endorsed his understanding as correct. The angels guided his understanding based upon the context of the chapter where the judgment of the “seven times” is located, not upon the Hebrew language.

Judecata reprezentată ca „șapte vremi” în capitolul douăzeci și șase este recunoscută din contextul pasajului, nu prin faptul că unii teologi moderni răstălmăcesc limba ebraică. William Miller și-a formulat concluzia fără nicio referire la limba ebraică, iar inspirația i-a confirmat înțelegerea ca fiind corectă. Îngerii i-au călăuzit înțelegerea pe baza contextului capitolului în care este situată judecata celor „șapte vremi”, nu pe baza limbii ebraice.

The context of chapter twenty-five is where the covenant directions are identified, and chapter twenty-six then provides a promised blessing for keeping those covenant instructions, and thereafter identifies what Daniel calls the “curse of Moses” for disobedience to those instructions.

Contextul capitolului douăzeci și cinci este acela în care sunt precizate rânduielile legământului, iar capitolul douăzeci și șase oferă apoi binecuvântarea făgăduită pentru păzirea acelor porunci ale legământului, iar după aceea identifică ceea ce Daniel numește „blestemul lui Moise” pentru neascultarea de acele porunci.

The context is the theme of the principle of a day-for-a-year in Bible prophecy. Those initial verses of Leviticus twenty-five identify that in Bible prophecy a day represents a year. In the book of Exodus, Moses clearly identifies the relationship of the seventh-day sabbath rest for man and beast, and the seventh-year sabbath rest for the land.

Contextul este tema principiului unei zile pentru un an în profeția biblică. Acele versete introductive din Leviticul douăzeci și cinci arată că, în profeția biblică, o zi reprezintă un an. În cartea Exodului, Moise identifică în mod clar relația dintre odihna de sabat din ziua a șaptea pentru om și animal și odihna de sabat din anul al șaptelea pentru pământ.

> And six years thou shalt sow thy land, and shalt gather in the fruits thereof: But the seventh year thou shalt let it rest and lie still; that the poor of thy people may eat: and what they leave the beasts of the field shall eat. In like manner thou shalt deal with thy vineyard, and with thy oliveyard. Six days thou shalt do thy work, and on the seventh day thou shalt rest: that thine ox and thine ass may rest, and the son of thy handmaid, and the stranger, may be refreshed. Exodus 23:10–12.

> Șase ani să semeni pământul tău și să-i strângi roadele; dar în anul al șaptelea să-l lași să se odihnească și să stea nelucrat, pentru ca să mănânce săracii poporului tău; iar ceea ce vor lăsa ei să mănânce fiarele câmpului. Tot astfel să faci cu via ta și cu măslinii tăi. Șase zile să-ți faci lucrul, iar în ziua a șaptea să te odihnești, pentru ca boul tău și măgarul tău să se odihnească și fiul roabei tale, și străinul, să se învioreze. Exodul 23:10–12.

Within those three verses can be recognized that a day of rest for men and beasts, equates to a year of rest for the land. In Leviticus chapter twenty-five, in the first five verses, we find the identical grammatical structure to the Sabbath commandment of Exodus chapter twenty, verses eight through eleven.

În cuprinsul acelor trei versete se poate observa că o zi de odihnă pentru oameni și pentru dobitoace corespunde unui an de odihnă pentru țară. În Leviticul, capitolul douăzeci și cinci, în primele cinci versete, găsim aceeași structură gramaticală ca în porunca privitoare la Sabat din Exodul, capitolul douăzeci, versetele opt până la unsprezece.

> And the Lord spake unto Moses in mount Sinai, saying, Speak unto the children of Israel, and say unto them, When ye come into the land which I give you, then shall the land keep a sabbath unto the Lord. Six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof; But in the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord: thou shalt neither sow thy field, nor prune thy vineyard. That which groweth of its own accord of thy harvest thou shalt not reap, neither gather the grapes of thy vine undressed: for it is a year of rest unto the land. Leviticus 25:1–5.

> Și Domnul a vorbit lui Moise pe muntele Sinai, zicând: „Vorbește copiilor lui Israel și spune-le: Când veți intra în țara pe care v-o dau, țara să țină un sabat pentru Domnul. Șase ani să-ți semeni ogorul și șase ani să-ți tai via și să-i aduni rodul; dar în al șaptelea an să fie un sabat de odihnă pentru țară, un sabat pentru Domnul: să nu-ți semeni ogorul și să nu-ți tai via. Ceea ce va răsări de la sine din secerișul tău să nu seceri și strugurii viei tale netăiate să nu-i culegi; căci este un an de odihnă pentru țară.” Leviticul 25:1–5.

> Remember the sabbath day, to keep it holy. Six days shalt thou labour, and do all thy work: But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God: in it thou shalt not do any work, thou, nor thy son, nor thy daughter, thy manservant, nor thy maidservant, nor thy cattle, nor thy stranger that is within thy gates: For in six days the Lord made heaven and earth, the sea, and all that in them is, and rested the seventh day: wherefore the Lord blessed the sabbath day, and hallowed it. Exodus 20:8–11.

> Amintiți-vă de ziua Sabatului, ca s-o sfințiți. Șase zile să lucrezi și să-ți faci tot lucrul tău; dar ziua a șaptea este Sabatul Domnului Dumnezeului tău: să nu faci în ea nicio lucrare, nici tu, nici fiul tău, nici fiica ta, nici robul tău, nici roaba ta, nici vitele tale, nici străinul care este înăuntrul porților tale. Căci în șase zile Domnul a făcut cerurile și pământul, marea și tot ce este în ele, iar în ziua a șaptea S-a odihnit; de aceea Domnul a binecuvântat ziua Sabatului și a sfințit-o. Exodul 20:8–11.

Together the two sabbath commandments identify the context of Leviticus twenty-five and twenty-six. Brought together line upon line, they testify that for “six days shalt thou labour, and do all thy work,” and for “six years thou shalt sow thy field, and six years thou shalt prune thy vineyard, and gather in the fruit thereof.” “But the seventh day is the sabbath of the Lord thy God,” and “the seventh year shall be a sabbath of rest unto the land, a sabbath for the Lord”.

Împreună, cele două porunci privitoare la sabat identifică contextul din Leviticul douăzeci și cinci și douăzeci și șase. Așezate împreună, rând peste rând, ele mărturisesc că „șase zile să lucrezi și să-ți faci tot lucrul tău”, iar „șase ani să-ți semeni ogorul, șase ani să-ți tai via și să-i strângi roadele”. „Dar ziua a șaptea este Sabatul Domnului Dumnezeului tău”, iar „al șaptelea an să fie un sabat de odihnă pentru țară, un sabat pentru Domnul”.

Both words that are translated as “seventh,” in either of the sabbath commandments, whether it is the sabbath for men or the sabbath for the land, are the same Hebrew word that is translated as “seven times” in chapter twenty-six of Leviticus. The context of chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus is set within the prophetic rule that a day represents a year in Bible prophecy. Just as significant is the prophetic rule of first mention.

Amagambo yombi asobanurwa ngo “irindwi,” haba mu mategeko ayo ari yo yose yerekeye isabato, yaba isabato y’abantu cyangwa isabato y’igihugu, ni ryo jambo rimwe ry’Igiheburayo risobanurwa ngo “incuro ndwi” mu gice cya makumyabiri na gatandatu cya Abalewi. Imvugiro y’ibice bya makumyabiri na gatanu na makumyabiri na gatandatu bya Abalewi ishingiye ku ihame ry’ubuhanuzi rivuga ko umunsi ugereranya umwaka mu buhanuzi bwa Bibiliya. Nk’uko ibyo bifite uburemere, ni na ko itegeko ry’ubuhanuzi ry’aho ikintu kivugwa bwa mbere rifite uburemere.

The first thing mentioned in these two chapters is the day-for-a-year principle. William Miller was led by Gabriel and other angels to identify the “seven times” of Leviticus as a symbol of twenty-five hundred and twenty years, and it is in total agreement with the context of the chapters which is the day-for-a-year principle that is set forth in the opening five verses of chapter twenty-five.

Mai întâi menționat în aceste două capitole este principiul unei zile pentru un an. William Miller a fost călăuzit de Gabriel și de alți îngeri să identifice „cele șapte vremi” din Levitic ca simbol al două mii cinci sute douăzeci de ani, iar aceasta este în deplin acord cu contextul capitolelor, care este principiul unei zile pentru un an, enunțat în primele cinci versete ale capitolului douăzeci și cinci.

When the author of Chronicles identified the reason Babylon was allowed to take the southern kingdom of Judah into captivity he said it was to allow the land to enjoy her sabbath rest. The only other place in God’s Word that identifies the land enjoying a rest is located in chapters twenty-five and twenty-six of Leviticus. The seventy years that Babylon reigned as the first kingdom of Bible prophecy, not only presents the symbolic years that the earth beast would reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, but the seventy years are a direct reference to the “seven times” of Moses’ curse.

Atunci când autorul Cronicilor a identificat motivul pentru care Babilonului i s-a îngăduit să ducă în captivitate regatul de sud al lui Iuda, el a spus că aceasta a fost pentru a permite țării să se bucure de odihna ei de sabat. Singurul alt loc din Cuvântul lui Dumnezeu care identifică țara bucurându-se de o odihnă se află în capitolele douăzeci și cinci și douăzeci și șase din Levitic. Cei șaptezeci de ani în care Babilonul a domnit ca prima împărăție a profeției biblice nu prezintă doar anii simbolici în care fiara pământului avea să domnească drept a șasea împărăție a profeției biblice, ci cei șaptezeci de ani sunt o referire directă la „șapte vremi” din blestemul lui Moise.

When we begin to study the prophecies that are represented in the first six chapters of Daniel, it is essential to know that the curse of the “seven times,” as well as the blessing of the “seven times,” is an element of each of those chapters.

Atunci când începem să studiem profețiile care sunt reprezentate în primele șase capitole ale lui Daniel, este esențial să știm că blestemul celor „șapte vremi”, precum și binecuvântarea celor „șapte vremi”, constituie un element al fiecăruia dintre aceste capitole.

It is also important to remember that the cycle of seven cycles of seven years is marked by the blowing of the trumpet of the jubilee on the tenth day of the seventh month, which is the Day of Atonement. This fact binds the “seven times” together with the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight, and verse fourteen. It is also important to remember that a prophetic year is three hundred and sixty days, and if you add together three hundred and sixty days, over and over, for “seven times” it equates to twenty-five hundred and twenty days.

De asemenea, este important să ne amintim că ciclul de șapte cicluri a câte șapte ani este marcat prin sunarea trâmbiței jubileului în ziua a zecea a lunii a șaptea, care este Ziua Ispășirii. Acest fapt leagă „cele șapte vremi” de cele două mii trei sute de zile din Daniel capitolul opt, versetul paisprezece. De asemenea, este important să ne amintim că un an profetic are trei sute șaizeci de zile, iar dacă adăugați laolaltă trei sute șaizeci de zile, iar și iar, pentru „șapte vremi”, rezultatul este de două mii cinci sute douăzeci de zile.

When Daniel understood by books the number of years that Jeremiah had identified, he began a prayer that addresses every element of the response of repentance that is identified as necessary, if God’s people ever awaken to the reality that they are captives in the enemy’s land. At the end of Daniel’s Leviticus twenty-six prayer, Gabriel appeared to give Daniel understanding of the vision which he had “heard”, the vision of the twenty-three hundred days. Gabriel began by informing Daniel that seventy weeks were “determined” for Daniel’s people.

Când Daniel a înțeles din cărți numărul anilor pe care Ieremia îi identificase, a început o rugăciune care cuprinde fiecare element al răspunsului de pocăință arătat ca fiind necesar, dacă poporul lui Dumnezeu se trezește vreodată la realitatea că este rob în țara vrăjmașului. La sfârșitul rugăciunii lui Daniel din Leviticul douăzeci și șase, Gabriel a apărut pentru a-i da lui Daniel înțelegere cu privire la vedenia pe care o „auzise”, vedenia celor două mii trei sute de zile. Gabriel a început prin a-l înștiința pe Daniel că șaptezeci de săptămâni erau „hotărâte” pentru poporul lui Daniel.

> Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Daniel 9:24.

> De șaptezeci de săptămâni sunt hotărâte asupra poporului tău și asupra cetății tale celei sfinte, pentru încetarea fărădelegii, pentru ispășirea păcatelor, pentru împăcarea pentru nelegiuire, pentru aducerea neprihănirii veșnice, pentru pecetluirea vedeniei și prorociei și pentru ungerea Celui Preasfânt. Daniel 9:24.

The word translated as “determined” in the verse means “cut off”, and therefore it means seventy weeks were to be cut off from the twenty-three hundred days. Beginning at the third decree in 457 BC, Daniel’s people would have seventy prophetic weeks of probationary time. Seventy prophetic weeks equals four hundred and ninety years. Four hundred and ninety years after the third decree, ancient Israel would stone Stephen in the year 34, and they would be fully divorced from God.

Cuvântul tradus prin „hotărâte” în verset înseamnă „tăiate”, și, prin urmare, înseamnă că șaptezeci de săptămâni urmau să fie tăiate din cele două mii trei sute de zile. Începând cu al treilea decret din anul 457 î.Hr., poporul lui Daniel avea să aibă șaptezeci de săptămâni profetice de timp de probă. Șaptezeci de săptămâni profetice sunt egale cu patru sute nouăzeci de ani. La patru sute nouăzeci de ani după al treilea decret, Israelul antic avea să-l ucidă cu pietre pe Ștefan, în anul 34, și avea să fie pe deplin despărțit de Dumnezeu.

The captivity that preceded the three decrees, that identify the starting point of the four hundred and ninety years of probationary time, had been seventy years. Those seventy years were to allow the land to enjoy the sabbath rests that ancient Israel never fulfilled. Seventy years of sabbath rests for the land, were brought about because of four hundred and ninety years (or seventy weeks of years) of rebellion against the oath of Moses.

रो ३ वटा आज्ञापत्रहरूअघिको बन्दीवास, जसले परीक्षाकालका चार सय नब्बे वर्षको प्रारम्भिक बिन्दु पहिचान गर्दछ, सत्तरी वर्षको थियो। ती सत्तरी वर्षहरू त्यस देशले ती विश्रामका शबाथहरू उपभोग गर्न पाओस् भनेर थिए, जुन प्राचीन इस्राएलले कहिल्यै पूरा गरेन। देशका लागि सत्तरी वर्षका शबाथ-विश्रामहरू, मोशाको शपथको विरुद्धमा भएको चार सय नब्बे वर्षको विद्रोह (वा वर्षहरूको सत्तरी हप्ता) का कारण आएका थिए।

Four hundred and ninety years of rebellion against the covenant of Leviticus twenty-five, produced seventy years of captivity for the land to enjoy its rest. The seventy years of captivity led to three decrees, which marked another four hundred and ninety years of probationary time for ancient Israel. So we see two probationary periods of four hundred and ninety years each. The three decrees typify the three angel’s messages, the first of which arrived in 1798, at the end of the first indignation of “seven times” against the northern kingdom. The third angel arrived twenty-three hundred years after the third decree on October 22, 1844, which is when “the last end of the indignation” also arrived.

Patru sute nouăzeci de ani de răzvrătire împotriva legământului din Leviticul douăzeci și cinci au produs șaptezeci de ani de robie, pentru ca țara să se bucure de odihna ei. Cei șaptezeci de ani de robie au dus la trei decrete, care au marcat alți patru sute nouăzeci de ani de timp de probă pentru Israelul antic. Astfel, vedem două perioade de probă a câte patru sute nouăzeci de ani fiecare. Cele trei decrete sunt un tip al întreitei solii îngerești, dintre care prima a sosit în 1798, la sfârșitul primei indignări de „șapte vremi” împotriva împărăției de nord. Al treilea înger a sosit la două mii trei sute de ani după al treilea decret, la 22 octombrie 1844, care este și momentul când a venit „sfârșitul de pe urmă al indignării”.

During the forty-six years between the end of the first indignation and the end of the last indignation Jesus laid the foundation of the Millerite temple, and the foundation stone was the “seven times.” That stone was to be either the foundation stone (or else the stumbling stone) for Adventism at the beginning, and either the headstone and capstone (or else the gravestone) for Adventism at the end. The three decrees that represent the arrival of the three angels’ messages in the history of 1798 through 1844, also represent the first three chapters of the book of Daniel.

Timp de patruzeci și șase de ani, între sfârșitul primei indignări și sfârșitul ultimei indignări, Isus a pus temelia templului millerit, iar piatra de temelie a fost „șapte vremi”. Acea piatră urma să fie fie piatra de temelie (sau altminteri piatra de poticnire) pentru adventism la început, și fie piatra din capul unghiului și piatra de încheiere (sau altminteri piatra funerară) pentru adventism la sfârșit. Cele trei decrete care reprezintă sosirea mesajelor celor trei îngeri în istoria anilor 1798–1844 reprezintă, de asemenea, primele trei capitole ale cărții lui Daniel.

We will begin to consider the first six chapters in the next article.

Vom începe să analizăm primele șase capitole în articolul următor.

> “When the books of Daniel and Revelation are better understood, believers will have an entirely different religious experience. . . One thing will certainly be understood from the study of Revelation—that the connection between God and His people is close and decided.” The Faith I Live By, 345.

> „Când cărțile lui Daniel și Apocalipsa vor fi înțelese mai bine, credincioșii vor avea o experiență religioasă cu totul diferită... Un lucru va fi înțeles cu siguranță din studiul Apocalipsei — că legătura dintre Dumnezeu și poporul Său este strânsă și hotărâtă.” The Faith I Live By, 345.

Back to Articles