Article

# Panium - Number Seven

Panium – Tallet syv

Daniel 11 Unveiled: Prophetic Lines from 1989 to the Sunday Law

Daniel 11 avdekket: Profetiske linjer fra 1989 til søndagsloven

Author

Jeff Pippenger

Published

March 15, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are working on bringing all the lines of Daniel eleven together in connection with the hidden history of verse forty that represents 1989 unto the Sunday law in the United States. Our calling as students of prophecy is to rightly divide the word of truth.

Vi arbeider med å føre sammen alle linjene i Daniel elleve i forbindelse med den skjulte historien i vers førti, som representerer 1989 frem til søndagsloven i Amerikas forente stater. Vårt kall som profetistudenter er å dele sannhetens ord rett.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Legg vinn på å framstilla deg sjølv godkjend for Gud, som ein arbeidar som ikkje treng å skjemmast, og som rett deler sannings ord. 2 Timoteus 2:15.

Daniel chapter eleven can be divided into ten prophetic lines. Verses one through four represent one prophetic line. Verse five through nine represents a second line. Verse ten represents a third line. Verses eleven and twelve represent the fourth line. The fifth line is verses thirteen through fifteen. The sixth line is verses sixteen through twenty-two. The seventh line is verses twenty-three and twenty-four. Verse twenty-four through verse thirty-one is the eighth line. Verse thirty-one through forty is the ninth line, and the tenth and final line are verses forty through forty-five. These ten lines are to be brought together line upon line.

Daniel kapittel elleve kan deles inn i ti profetiske linjer. Versene én til fire representerer én profetisk linje. Versene fem til ni representerer en annen linje. Vers ti representerer en tredje linje. Versene elleve og tolv representerer den fjerde linjen. Den femte linjen er versene tretten til femten. Den sjette linjen er versene seksten til tjueto. Den sjuende linjen er versene tjuetre og tjuefire. Vers tjuefire til vers trettién er den åttende linjen. Vers trettién til førti er den niende linjen, og den tiende og siste linjen er versene førti til førtifem. Disse ti linjene skal føres sammen, linje på linje.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts.

> Kven vil han læra kunnskap? og kven vil han få til å forstå læra? Dei som er avvende frå mjølka og tekne bort frå brysta.

> For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little:

> For bud må være på bud, bud på bud; linje på linje, linje på linje; her litt, og der litt:

> For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear.

> For med stammende lepper og med et annet tungemål skal han tale til dette folket, til dem han sa: Dette er hvilen som dere kan la den trette finne hvile ved; og dette er vederkvegelsen. Men de ville ikke høre.

> But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Isaiah 28:9–13.

> Men Herrens ord ble for dem bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt og der litt; for at de skulle gå og falle bakover og bli knust og fanget i snaren og bli tatt. Jesaja 28:9–13.

Each of the ten prophetic lines are of course interrelated, but within each line a specific theme can be recognized. Though each line has a primary theme, the lines possess more than a singular testimony. I intend to identify each of the themes in the ten lines.

Hver av de ti profetiske linjene er naturligvis innbyrdes forbundet, men innenfor hver linje kan et bestemt tema gjenkjennes. Selv om hver linje har et hovedtema, rommer linjene mer enn ett enkelt vitnesbyrd. Jeg har til hensikt å identifisere hvert av temaene i de ti linjene.

## First Line

Første linje

> Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. And now will I shew thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. And a mighty king shall stand up, that shall rule with great dominion, and do according to his will. And when he shall stand up, his kingdom shall be broken, and shall be divided toward the four winds of heaven; and not to his posterity, nor according to his dominion which he ruled: for his kingdom shall be plucked up, even for others beside those. Daniel 11:1–4.

> Også jeg stod opp i det første året under mederen Darius for å styrke og verne ham. Og nå vil jeg kunngjøre deg sannheten. Se, ennå skal tre konger framstå i Persia; og den fjerde skal være langt rikere enn dem alle. Og når han ved sin styrke gjennom sin rikdom er blitt mektig, skal han egge alle opp mot Hellas’ rike. Og en mektig konge skal framstå, en som skal herske med stort herredømme og gjøre etter sin vilje. Men når han er stått fram, skal hans rike bli knust og delt mot himmelens fire vinder, men ikke til hans etterkommere, heller ikke etter det herredømmet som han hersket med; for hans rike skal rykkes opp med roten og tilfalle andre enn disse. Daniel 11:1–4.

The first year of Darius marks the end of seventy years, thus identifying a prophetic time of the end. By verse three Alexander the Great establishes his worldwide kingdom, and by verse four his kingdom was to be plucked up and divided unto the four winds. Using Darius as the time of the end in 1989 allows us to count the kings represented in verse two. When Gabriel states in verse one, “Also in the first year of Darius” he is following up on what he informed Daniel at the beginning of the vision, which began in chapter ten.

Det første året til Dareios markerer slutten på sytti år og identifiserer således en profetisk endetid. I vers tre oppretter Aleksander den store sitt verdensomspennende rike, og i vers fire skulle hans rike rykkes opp og deles mot himmelens fire vinder. Når vi bruker Dareios som endetiden i 1989, kan vi telle kongene som er framstilt i vers to. Når Gabriel i vers én sier: «Også i Dareios’ første regjeringsår», følger han opp det han meddelte Daniel ved begynnelsen av synet, som tok til i kapittel ti.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I Kyros’, Persias konges, tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, han som fikk navnet Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tiden var lang; og han forstod ordet og hadde innsikt i synet. Daniel 10:1.

The waymark that represents a “time of the end” contains two symbols. The “time of the end” for Moses’ prophetic line was Aaron’s birth, followed three years later with the birth of Moses. Aaron and Moses are the twofold symbol of the “time of the end” in their history and typify the birth of John the Baptist and Jesus six months thereafter. The “time of the end” in 1798 marked the capture of the pope of Rome who thereafter died in captivity in 1799. From “the first year of Darius the Mede” unto “the third year of Cyrus king of Persia”; Darius and Cyrus represent thee “time of the end” in 1989, for all the prophets are speaking more about the last days than the days in which they lived.

Veimerket som representerer «endens tid», inneholder to symboler. «Endens tid» for Moses’ profetiske linje var Arons fødsel, fulgt tre år senere av Moses’ fødsel. Aron og Moses er det todelte symbolet på «endens tid» i deres historie og er et forbilde på Johannes Døperens og Jesu fødsel seks måneder senere. «Endens tid» i 1798 markerte fangenskapet til paven i Roma, som deretter døde i fangenskap i 1799. Fra «det første året til mederen Dareios» til «det tredje året til Kyros, Persias konge»; Dareios og Kyros representerer «endens tid» i 1989, for alle profetene taler mer om de siste dager enn om de dager de selv levde i.

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Alt dette hendte dem som forbilder; og det er blitt skrevet til formaning for oss, som de siste tider er kommet til. 1 Korinterbrev 10:11.

Darius and Cyrus represent Ronald Reagan and George Bush senior in 1989. Both were presidents that year. Verse one of chapter eleven places the vision in the third year of Cyrus, which would represent George Bush the senior who followed Reagan as Cyrus followed Darius. Verse two states that three kings would yet stand up and the fourth is far richer than them all. The final “time of the end” in chapter eleven begins in 1989 and identifies that after George Bush senior three kings would yet stand up, thus identifying the three presidents that followed Bush senior. Those three kings were Bill Clinton, George Bush junior, Barak Obama and then the richest president, Donald Trump would “by his strength” and “through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia”.

Darius og Kyros representerer Ronald Reagan og George Bush den eldre i 1989. Begge var presidenter det året. Vers én i kapittel elleve plasserer synet i Kyros’ tredje regjeringsår, noe som ville representere George Bush den eldre, som fulgte Reagan slik Kyros fulgte Darius. Vers to sier at tre konger ennå skal stå fram, og den fjerde er langt rikere enn dem alle. Den siste «endetid» i kapittel elleve begynner i 1989 og identifiserer at etter George Bush den eldre skulle ennå tre konger stå fram, og dermed identifiseres de tre presidentene som fulgte Bush den eldre. Disse tre kongene var Bill Clinton, George Bush den yngre, Barak Obama, og deretter skulle den rikeste presidenten, Donald Trump, «ved sin styrke» og «ved sine rikdommer egge alle opp mot Greklands rike».

Verse three then introduces Alexander the Great and therefore typifies the last leader of United Nations who unites with the papacy in the last days, but who like unto the papacy comes to his end. The United Nations is the seventh kingdom represented as ten kings in Revelation seventeen, and the confederacy of ten kings agree to give their seventh kingdom unto the papal beast for one symbolic hour.

Vers tre innfører deretter Aleksander den store og er derfor et forbilde på De forente nasjoners siste leder, som forener seg med pavedømmet i de siste dager, men som, likesom pavedømmet, går til sin ende. De forente nasjoner er det sjuende riket, framstilt som ti konger i Åpenbaringen sytten, og forbundet av ti konger blir enige om å gi sitt sjuende rike til det pavelige dyret for én symbolsk time.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. Revelation 17:12–14.

> Og de ti horn som du så, er ti konger, som ennå ikke har fått noe rike; men de får myndighet som konger i én time sammen med dyret. Disse har ett sinn, og de gir sin makt og styrke til dyret. Disse skal føre krig mot Lammet, og Lammet skal seire over dem; for han er herrenes Herre og kongenes Konge; og de som er med ham, er kalte og utvalgte og trofaste. Åpenbaringen 17:12–14.

Those ten kings are represented by verses three and four and also by the history of the rise and fall of Alexander the Great who fulfilled the verses in the fourth century. Greece is the third kingdom of Bible prophecy and is a symbol of the dragon, a third of the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet. At the cross the message “King of the Jews” was recorded in Hebrew, Latin and Greek; representing the Jews, the Romans and the rest of the multitudes from the other nations that would be in Jerusalem at the Passover. The Greeks represent the dragon, the Romans represent the beast, and the Jews were the false prophet.

Disse ti kongene er framstilt ved vers tre og fire og også ved historien om Aleksander den stores oppgang og fall, han som oppfylte versene i det fjerde århundre. Hellas er det tredje riket i Bibelens profeti og er et symbol på dragen, en tredjedel av den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profet. Ved korset ble budskapet «Jødenes konge» nedtegnet på hebraisk, latin og gresk; som representerte jødene, romerne og resten av folkemengdene fra de andre nasjonene som ville være i Jerusalem ved påsken. Grekerne representerer dragen, romerne representerer dyret, og jødene var den falske profet.

The first four verses of chapter eleven identify the end of the earthly dragon power who commits fornication with the papal power as human probation closes. Verses three and four identify the final rise and fall of the last manifestation of an earthly dragon power. The verses overlay the last six verses which identify the end of the beast who commits fornication with the kings of the earth. The beginning and ending of chapter eleven identify the history where the enemies of God come to their end with none to help. The first four verses aligned with the last six verses and in so doing they bear the symbolism of the Ten Commandments with a table of the first four commandments and a table with the last six commandments, while also symbolizing a test with the number ten.

De første fire versene i kapittel elleve identifiserer enden på den jordiske dragemakten som driver hor med den pavelige makten idet menneskets nådetid avsluttes. Vers tre og fire identifiserer den endelige oppkomst og det endelige fall til den siste manifestasjonen av en jordisk dragemakt. Disse versene ligger over de siste seks versene, som identifiserer enden på dyret som driver hor med jordens konger. Begynnelsen og avslutningen av kapittel elleve identifiserer den historien hvor Guds fiender kommer til sin ende uten noen til å hjelpe. De første fire versene, sammenstilt med de siste seks versene, bærer således symbolikken til De ti bud, med en tavle med de første fire budene og en tavle med de siste seks budene, samtidig som de også symboliserer en prøve ved tallet ti.

The first four verses represent a beginning that illustrates the ending while anchoring the message as beginning at the “time of the end” in 1989. The verses represent 1989 until the close of human probation, thus summarizing the message of the last six verses which are the increase of knowledge that was unsealed in 1989, which identify the events connected with the close of probation.

De fire første versene representerer en begynnelse som illustrerer avslutningen, samtidig som de forankrer budskapet ved dets begynnelse ved «endens tid» i 1989. Versene representerer dermed perioden fra 1989 og frem til menneskenes nådetids avslutning, og sammenfatter således budskapet i de siste seks versene, som utgjør den økte kunnskap som ble åpnet i 1989, og som identifiserer begivenhetene knyttet til nådetidens avslutning.

The verses provide the prophetic anchor to recognize that beginning in 1989 there would be a total of eight presidents, with the eighth being of the seven previous presidents, thus tying the passage together with the enigma of the eighth being of the seven, which is a prophetic characteristic that is present truth in the last days.

Versene gir det profetiske ankeret for å erkjenne at det, med begynnelse i 1989, ville være i alt åtte presidenter, hvor den åttende var av de sju foregående presidentene, og dermed knytter avsnittet sammen med gåten om at den åttende er av de sju, noe som er et profetisk kjennetegn som er nåværende sannhet i de siste dager.

The theme which can be understood with the verses is the final destruction of the dragon power who commits fornication with the whore of Tyre. The whore commits fornication with all the kings of the earth, but just as ancient France became the firstborn of the Catholic church when Clovis dedicated his throne to the papacy in 496, so too, the earth beast of the United States will also be the first of the kings to commit fornication with the whore at the Sunday law. Just as in the ending six verses the beginning four verses identify and emphasize all three powers that lead the world to Armageddon, but the theme in the first four verses is the dragon power represented by Grecia and Alexander the Great.

Temaet som kan forstås ut fra versene, er den endelige ødeleggelsen av dragemakten som driver hor med Tyrus’ skjøge. Skjøgen driver hor med alle jordens konger, men slik det gamle Frankrike ble den katolske kirkes førstefødte da Klodvig viet sin trone til pavedømmet i 496, slik skal også jorddyret, De forente stater, bli den første av kongene til å drive hor med skjøgen ved søndagsloven. Likesom de første fire versene i de avsluttende seks versene identifiserer og fremhever alle de tre maktene som leder verden til Harmageddon, er temaet i de første fire versene dragemakten, fremstilt ved Grecia og Aleksander den store.

Reagan began the process of eight presidents that has led now to the last of the eight presidents. The eighth president will erect the image of the beast and enforce a Sunday law in the United States, while also brokering and arrangement making him the head of the United Nations, that will at that very point enter into a worldwide church state relationship under the guise of solving the increasing warfare of radical Islam.

Reagan innledet rekken av åtte presidenter som nå har ført frem til den siste av de åtte presidentene. Den åttende presidenten vil reise dyrets bilde og håndheve en søndagslov i De forente stater, samtidig som han vil megle frem og få i stand en ordning som gjør ham til overhode for De forente nasjoner, som nettopp på det tidspunktet vil tre inn i et verdensomspennende forhold mellom kirke og stat under påskudd av å løse den tiltagende krigføringen fra radikal islam.

The transition of the United States, which is the earth beast of Revelation chapter thirteen from being the sixth kingdom of Bible prophecy unto the head of the seventh kingdom of Bible prophecy, while consummating the unlawful relationship with the eighth kingdom of Bible prophecy is illustrated from verse one identifying 1989, through the presidents that lead to the Sunday law in the United States, and immediately then identifies the mighty king standing up. That mighty king is Trump assuming control over the United Nations, which he is now in the process of dismantling in advance of his demands.

Overgangen til De forente stater, som er jorddyret i Åpenbaringen kapittel tretten, fra å være det sjette riket i Bibelens profeti til å bli hodet for det sjuende riket i Bibelens profeti, mens det fullbyrder det ulovlige forholdet til det åttende riket i Bibelens profeti, blir illustrert fra vers én, som identifiserer 1989, gjennom de presidentene som leder fram til søndagsloven i De forente stater, og identifiserer deretter umiddelbart den mektige kongen som står fram. Den mektige kongen er Trump, idet han overtar kontrollen over De forente nasjoner, som han nå er i ferd med å demontere i forkant av sine krav.

## Second Line

Andre linje

Verse five through nine represents the first mention and the point by point illustration of the battle between the kings of the north and south that the entire chapter employs as the primary prophetic backdrop. Verse five sets forth the theme of the passage.

Vers fem til ni utgjør den første omtalen og den punktvise fremstillingen av kampen mellom kongene i nord og sør, som hele kapitlet benytter som den primære profetiske bakgrunnen. Vers fem fremsetter avsnittets tema.

> And the king of the south shall be strong, and one of his princes; and he shall be strong above him, and have dominion; his dominion shall be a great dominion. Daniel 11:5.

> Og kongen i sør skal være sterk, og en av hans fyrster; og han skal være sterkere enn ham og få herredømme; hans herredømme skal være et stort herredømme. Daniel 11:5.

Ptolemy I Soter and Seleucus I Nicator are represented in the verse. Both were a fourth of the “Diadochi” (meaning successor) of Alexander’s kingdom. Seleucus is the first “king of the north” in chapter eleven, and in agreement with pagan Rome, papal Rome and modern Rome—Seleucus was only established as the prophetic king of the north after three primary victories or pivotal events: his reclamation of Babylon in 312 BC, the Battle of Ipsus in 301 BC, and the Battle of Corupedium in 281 BC. These movements defeated his major rivals, expanded his empire, and solidified his dominance in the region.

Ptolemaios I Soter og Seleukos I Nikator er fremstilt i verset. Begge var en fjerdedel av «diadokene» (som betyr etterfølgerne) av Alexanders rike. Seleukos er den første «kongen i nord» i kapittel elleve, og i samsvar med det hedenske Roma, det pavelige Roma og det moderne Roma ble Seleukos først etablert som den profetiske kongen i nord etter tre primære seire eller avgjørende begivenheter: hans gjenerobring av Babylon i 312 f.Kr., slaget ved Ipsos i 301 f.Kr., og slaget ved Korupedion i 281 f.Kr. Disse bevegelsene beseiret hans fremste rivaler, utvidet hans rike og befestet hans herredømme i regionen.

The second line begins with identifying the kings of the north and south in distinction with any other of the successors (Diadochi) of Alexander’s divided kingdom. It begins with identifying that the king of the north is only empowered after three conquests. Then in the history of the struggle for dominion that unfolded after Alexanders death in verses six through nine, identify a period that concludes with the overthrow of the king of the north by the king of the south. This is the first of three times in chapter eleven that the king of the south prevails over the king of the north. They provide three internal witnesses within the chapter that clearly establishes the waymarks of the history that leads to a king of the south defeating a king of the north.

Den andre linjen begynner med å identifisere kongene i nord og sør i motsetning til enhver annen av etterfølgerne (diadokene) til Alexanders delte rike. Den begynner med å fastslå at kongen i nord først får makt etter tre erobringer. Deretter identifiseres det, i historien om kampen om herredømmet som utspilte seg etter Alexanders død i vers seks til ni, en periode som avsluttes med at kongen i nord blir styrtet av kongen i sør. Dette er første av tre ganger i kapittel elleve at kongen i sør seirer over kongen i nord. De utgjør tre indre vitnesbyrd innenfor kapitlet som klart fastslår veimerkene i historien som fører frem til at en konge i sør beseirer en konge i nord.

> And the king of the south shall be strong, and one of his princes; and he shall be strong above him, and have dominion; his dominion shall be a great dominion. And in the end of years they shall join themselves together; for the king’s daughter of the south shall come to the king of the north to make an agreement: but she shall not retain the power of the arm; neither shall he stand, nor his arm: but she shall be given up, and they that brought her, and he that begat her, and he that strengthened her in these times. But out of a branch of her roots shall one stand up in his estate, which shall come with an army, and shall enter into the fortress of the king of the north, and shall deal against them, and shall prevail: And shall also carry captives into Egypt their gods, with their princes, and with their precious vessels of silver and of gold; and he shall continue more years than the king of the north. So the king of the south shall come into his kingdom, and shall return into his own land. Daniel 11:5–9.

> Og kongen i sør skal bli mektig, og en av hans fyrster; og han skal bli mektigere enn han, og få herredømme; hans herredømme skal være et stort herredømme. Og ved åras ende skal de slutte seg sammen; for kongens datter i sør skal komme til kongen i nord for å inngå en overenskomst; men hun skal ikke beholde armens kraft; heller ikke skal han bli stående, eller hans arm; men hun skal bli overgitt, og de som førte henne, og han som avlet henne, og han som styrket henne i disse tider. Men fra en gren av hennes røtter skal en stå fram i hans sted, som skal komme med en hær og trenge inn i festningen til kongen i nord, og han skal fare fram mot dem og seire. Også deres guder skal han føre bort til Egypt som fanger, sammen med deres fyrster og med deres kostbare kar av sølv og gull; og han skal bestå i flere år enn kongen i nord. Så skal kongen i sør komme inn i sitt rike og vende tilbake til sitt eget land. Daniel 11:5–9.

The historical fulfillment of the verses provides the template for the prophetic fulfillment of the twelve hundred and sixty years of papal rule identified in verses thirty-one through forty, and the prophetic template for the fulfillment of verse eleven, that was first fulfilled in 217 BC at the Battle of Raphia. Those three witnesses identify the characteristics of the Ukrainian War where Putin, the final king of the south will prevail over the proxy army of the papal king of the north.

Den historiske oppfyllelsen av versene danner mønsteret for den profetiske oppfyllelsen av de ett tusen to hundre og seksti årene med pavelig herredømme som er identifisert i vers trettien til førti, og det profetiske mønsteret for oppfyllelsen av vers elleve, som først ble oppfylt i 217 f.Kr. i slaget ved Raphia. Disse tre vitnene identifiserer kjennetegnene ved Ukrainakrigen, hvor Putin, den siste kongen i syd, skal seire over stedfortrederhæren til den pavelige kongen i nord.

The theme of the second line of prophetic history is how the deadly wound is delivered to the papacy in 1798, as represented by verses five through nine and the battle of Raphia in verse eleven. The king of the south, which is Egypt, is the dragon power.

Temaet for den andre linjen i den profetiske historien er hvordan dødssåret blir tilføyd pavedømmet i 1798, slik dette fremstilles i vers fem til ni og i slaget ved Rafia i vers elleve. Kongen i sør, som er Egypt, er dragens makt.

> Son of man, set thy face against Pharaoh king of Egypt, and prophesy against him, and against all Egypt: Speak, and say, Thus saith the Lord God; Behold, I am against thee, Pharaoh king of Egypt, the great dragon that lieth in the midst of his rivers, which hath said, My river is mine own, and I have made it for myself. Ezekiel 29:2, 3.

> Menneskesønn, vend ditt ansikt mot farao, kongen i Egypt, og profetér mot ham og mot hele Egypt. Tal og si: Så sier Herren Gud: Se, jeg er imot deg, farao, kongen i Egypt, den store dragen som ligger midt i sine elver, som har sagt: Min elv er min egen, og jeg har gjort den for meg selv. Esekiel 29:2, 3.

The three illustrations of the king of the south prevailing over the king of the north in chapter eleven combine to identify the final fall of the king of the north in verse forty-five.

De tre framstillingene i kapittel elleve av at sydens konge får overtaket over nordens konge, går sammen om å identifisere nordens konges endelige fall i vers førtifem.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. Daniel 11:45.

> Og han skal reise teltene til sitt palass mellom havene på det herlige hellige fjell; men han skal komme til sin ende, og ingen skal hjelpe ham. Daniel 11:45.

There are three lines in chapter eleven that illustrate a king of the south defeating a king of the north, but when the king of the north comes to his end with none to help it is not so apparent. But the book of Revelation identifies that it is the dragon power that brings her down by eating her flesh and burning her with fire. Once the dragon power is recognized from the book of Revelation we can see the kings, who are also the dragon and also the king of the south who are going to bring down the king of the north in verse forty-five. Three direct witnesses in the chapter that are all testifying to their perfect fulfillment as represented through the connection of the books of Daniel and Revelation.

Det er tre linjer i kapittel elleve som illustrerer at en konge i sør beseirer en konge i nord, men når kongen i nord kommer til sin ende uten noen til å hjelpe, er det ikke så tydelig. Men Johannes’ åpenbaring identifiserer at det er drakemakten som styrter henne ved å ete hennes kjøtt og brenne henne opp med ild. Når drakemakten først er gjenkjent ut fra Johannes’ åpenbaring, kan vi se kongene, som også er dragen og også kongen i sør, som skal styrte kongen i nord i vers førtifem. Tre direkte vitner i kapittelet som alle vitner om sin fullkomne oppfyllelse, slik dette fremstilles gjennom forbindelsen mellom Daniels bok og Johannes’ åpenbaring.

The modern papal king of the north comes to his end with none to help in verse forty-five, and the book of Revelation identifies how the papal power comes to his end at the hands of the dragon power.

Den moderne pavelige kongen i nord kommer til sin ende uten at noen hjelper ham i vers førtifem, og Åpenbaringsboken identifiserer hvordan den pavelige makten kommer til sin ende ved dragens makts hånd.

> And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. Revelation 17:16, 17.

> Og de ti hornene som du så på dyret, disse skal hate skjøgen, og de skal gjøre henne øde og naken, og ete hennes kjøtt og brenne henne opp med ild. For Gud har lagt i deres hjerter å fullbyrde hans vilje, og å være samstemmige og gi sitt rike til dyret, inntil Guds ord er blitt oppfylt. Åpenbaringen 17:16, 17.

The ten kings burn the papal king of the north with fire and eat her flesh. The kings of the last days are the dragon power.

De ti kongene brenner den pavelige kongen i nord opp med ild og eter hennes kjøtt. Kongene i de siste dager er drakemakten.

> “Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus. In their enmity against the people of God, they show themselves guilty also of the choice of Barabbas instead of Christ.” Testimonies to Ministers, 38.

> «Konger og herskere og stattholdere har satt på seg antikrists merke, og fremstilles som dragen som går bort for å føre krig mot de hellige—mot dem som holder Guds bud og har Jesu tro. I sitt fiendskap mot Guds folk viser de seg også skyldige i valget av Barabbas i stedet for Kristus.» Testimonies to Ministers, 38.

The ten kings are the dragon power, who is also represented by the kingdom of Greece and Alexander. Those kings are southern kings, for they are represented by Pharaoh king of Egypt. They will eat her flesh, for they are also the prophetic “dogs” which the Psalmist calls the “assembly of the wicked.”

De ti kongene er dragens makt, som også er framstilt ved kongeriket Hellas og Aleksander. Disse kongene er sørlige konger, for de er framstilt ved farao, kongen av Egypt. De skal ete hennes kjød, for de er også de profetiske «hunder» som salmisten kaller «de ugudeliges forsamling».

> For dogs have compassed me: the assembly of the wicked have enclosed me: they pierced my hands and my feet. I may tell all my bones: they look and stare upon me. They part my garments among them, and cast lots upon my vesture. Psalms 22:16–18.

> For hunder har omringet meg; de ugudeliges forsamling har omsluttet meg; de gjennomboret mine hender og mine føtter. Jeg kan telle alle mine ben; de ser på meg og stirrer på meg. De deler mine klær mellom seg og kaster lodd om min kledning. Salmenes 22:16–18.

The papacy is the king of the north in verse forty-five, and the papacy is represented by Jezebel in the church of Thyatira.

Pavedømmet er kongen i nord i vers førtifem, og pavedømmet er fremstilt ved Jesabel i menigheten i Tyatira.

> Notwithstanding I have a few things against thee, because thou sufferest that woman Jezebel, which calleth herself a prophetess, to teach and to seduce my servants to commit fornication, and to eat things sacrificed unto idols. And I gave her space to repent of her fornication; and she repented not. Behold, I will cast her into a bed, and them that commit adultery with her into great tribulation, except they repent of their deeds. Revelation 2:20–22.

> Men jeg har noen få ting imot deg: at du tåler den kvinnen Jesabel, hun som kaller seg selv en profetinne, og lærer og forfører mine tjenere til å drive hor og ete avgudsoffer. Og jeg gav henne tid til å omvende seg fra sitt horeliv, men hun omvendte seg ikke. Se, jeg kaster henne på sykeseng, og dem som driver hor med henne, ut i stor trengsel, dersom de ikke omvender seg fra sine gjerninger. Åpenbaringen 2:20–22.

Jezebel’s judgment is accomplished when she is eaten by dogs.

Jezebels dom fullbyrdes når hun blir oppspist av hunder.

> And of Jezebel also spake the Lord, saying, The dogs shall eat Jezebel by the wall of Jezreel. 1 Kings 21:23.

> Også om Jesabel talte Herren og sa: Hundene skal ete Jesabel ved muren i Jisre'el. 1. Kongebok 21:23.

The dogs are pagan Rome, the dragon power, for it was pagan Rome that crucified Christ.

Hundene er det hedenske Roma, dragens makt, for det var det hedenske Roma som korsfestet Kristus.

> “In the sufferings of Christ upon the cross prophecy was fulfilled. Centuries before the crucifixion, the Saviour had foretold the treatment He was to receive. He said, ‘Dogs have compassed Me: the assembly of the wicked have enclosed Me: they pierced My hands and My feet. I may tell all My bones: they look and stare upon Me. They part My garments among them, and cast lots upon My vesture.’ Psalm 22:16–18. The prophecy concerning His garments was carried out without counsel or interference from the friends or the enemies of the Crucified One. To the soldiers who had placed Him upon the cross, His clothing was given. Christ heard the men’s contention as they parted the garments among them. His tunic was woven throughout without seam, and they said, ‘Let us not rend it, but cast lots for it, whose it shall be.’” The Desire of Ages, 746.

> «I Kristi lidelser på korset ble profetien oppfylt. Århundrer før korsfestelsen hadde Frelseren forutsagt den behandling Han skulle få. Han sa: «Hunder omringer Meg; de ondes flokk har omsluttet Meg; de har gjennomboret Mine hender og Mine føtter. Jeg kan telle alle Mine ben; de ser på Meg og stirrer. De deler Mine klær mellom seg og kaster lodd om Min kledning.» Salme 22:16–18. Profetien om Hans klær ble oppfylt uten rådslagning eller innblanding fra venner eller fiender av den Korsfestede. Til soldatene som hadde naglet Ham til korset, ble Hans klær gitt. Kristus hørte mennenes strid mens de delte klærne mellom seg. Hans kjortel var vevd i ett stykke, uten søm, og de sa: «La oss ikke rive den i stykker, men kaste lodd om den, om hvem den skal tilhøre.»» Alfa og Omega, 746.

The ten kings, who are the dogs, who are the assembly of the wicked, who are Greece and Egypt will also to burn the whore with fire.

De ti kongene, som er hundene, som er de ugudeliges forsamling, som er Hellas og Egypt, skal også brenne skjøgen med ild.

> And the daughter of any priest, if she profane herself by playing the whore, she profaneth her father: she shall be burnt with fire. Leviticus 21:9.

> Og enhver prests datter, dersom hun vanhelliger seg ved å drive hor, vanhelliger hun sin far; med ild skal hun brennes opp. 3 Mosebok 21:9.

The ten kings burn the whore with fire for she professes to be a priestess but is a whore.

De ti kongene brenner horen med ild, for hun gir seg ut for å være en prestinne, men er en hore.

> And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. Isaiah 23:15–17.

> Og det skal skje på den dag at Tyrus skal bli glemt i sytti år, etter dagene til én konge; ved enden av sytti år skal det gå Tyrus som i en skjøgesang: Ta en harpe, gå omkring i byen, du glemte skjøge; spill vakkert, syng mange sanger, så du kan bli husket. Og det skal skje ved enden av sytti år, at Herren skal se til Tyrus, og hun skal vende tilbake til sin horelønn og drive hor med alle kongerikene i verden over hele jordens overflate. Jesaja 23:15–17.

In verses five through nine, and verses thirty-one through forty, we find witness to the papacy coming to its end at the hands of the dragon power. This principle is also currently being fulfilled in the Ukrainian War. These three witnesses inform us that when the king of the north comes to his end with none to help in verse forty-five, the dragon will eat her flesh and burn her with fire. Upon three witnesses the motivation for the dragon’s action will include a broken treaty.

I versene fem til ni, og versene trettien til førti, finner vi vitnesbyrd om at pavedømmet kommer til sin ende ved dragens makts hånd. Dette prinsippet blir også for tiden oppfylt i krigen i Ukraina. Disse tre vitnene forteller oss at når kongen i nord kommer til sin ende uten at noen hjelper ham i vers førtifem, vil dragen ete hennes kjøtt og brenne henne opp med ild. Etter tre vitners utsagn vil drivkraften bak dragens handling omfatte en brutt pakt.

In verses five through nine, the second Syrian War ended with a treaty in 253 BC. The war had started in 260 BC and seven years into the second Syrian War a peace treaty was accomplished by the king of the south giving a daughter to the king of the north so he could marry the king of the south’s daughter and bring about peace through the marriage alliance. Seven years after the marriage in 246 BC the king of the north set aside the southern bride and restored his original wife who he had set aside when he married the Egyptian princess. The motivation for the king of the south to invade the northern kingdom and capture the northern king was a broken treaty.

I vers fem til ni endte den andre syriske krigen med en traktat i 253 f.Kr. Krigen hadde begynt i 260 f.Kr., og sju år inn i den andre syriske krigen ble en fredstraktat inngått ved at kongen i sør gav en datter til kongen i nord, slik at han kunne gifte seg med kongen i sørs datter og frembringe fred gjennom ekteskapsalliansen. Sju år etter ekteskapet, i 246 f.Kr., satte kongen i nord den sørlige bruden til side og gjeninnsatte sin opprinnelige hustru, som han hadde satt til side da han giftet seg med den egyptiske prinsessen. Motivet for at kongen i sør invaderte det nordlige riket og tok den nordlige kongen til fange, var en brutt traktat.

The broken treaty typified the broken Treaty of Tolentino in 1797 that provided Napoleon with the motivation to take the pope captive in 1798, as Ptolemy had done to Seleucus in 246 BC. When Ptolemy III returned to Egypt from his victory over the northern Seleucid empire of Seleucus II he brought so many treasures back to Egypt that the Egyptians gave the title of “Euergetes” (meaning Benefactor) to Ptolemy III for restoring their “captive gods” after many years.

Den brutte traktaten var et forbilde på den brutte Tolentino-traktaten i 1797, som gav Napoleon motivasjon til å ta paven til fange i 1798, slik Ptolemaios hadde gjort med Selevkos i 246 f.Kr. Da Ptolemaios III vendte tilbake til Egypt fra sin seier over Selevkos IIs nordlige selevkidiske rike, førte han så mange skatter tilbake til Egypt at egypterne gav Ptolemaios III tittelen «Euergetes» (som betyr Velgjører) fordi han gjenopprettet deres «bortførte guder» etter mange år.

> But out of a branch of her roots shall one stand up in his estate, which shall come with an army, and shall enter into the fortress of the king of the north, and shall deal against them, and shall prevail: And shall also carry captives into Egypt their gods, with their princes, and with their precious vessels of silver and of gold; and he shall continue more years than the king of the north. Daniel 11:7, 8.

> Men fra en kvist av hennes røtter skal én stå frem i hans sted; han skal komme med en hær og trenge inn i festningen til kongen i nord, og han skal gå fram mot dem og få overtaket. Også deres guder skal han føre som fanger til Egypt, sammen med deres fyrster og deres kostbare kar av sølv og gull; og han skal bli stående i flere år enn kongen i nord. Daniel 11:7, 8.

When Napoleon took the pope captive in 1798, he robbed the Vatican treasures and brought them back to France as typified by Ptolemy III, who took treasures and also Seleucus II back to Egypt, where Seleucus II died falling from a horse. This typified Napoleon removing the papacy from the beast in 1798, and the death of the pope in 1799. The papacy in Revelation seventeen is the woman who rides upon the beast, and Seleucus’ defeat, captivity and subsequent death falling from a horse, typifies Napoleon removing the civil authority of the papacy (represented as a beast in Revelation seventeen).

Da Napoleon tok paven til fange i 1798, røvet han Vatikanets skatter og førte dem tilbake til Frankrike, slik dette er forbildet ved Ptolemaios III, som tok skatter og også Seleukos II tilbake til Egypt, hvor Seleukos II døde ved å falle fra en hest. Dette var et forbilde på at Napoleon fjernet pavedømmet fra dyret i 1798, og på pavens død i 1799. Pavedømmet i Åpenbaringen sytten er kvinnen som rir på dyret, og Seleukos’ nederlag, fangenskap og påfølgende død ved fall fra en hest, er et forbilde på at Napoleon fjernet pavedømmets sivile myndighet (framstilt som et dyr i Åpenbaringen sytten).

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. … And the angel said unto me, Wherefore didst thou marvel? I will tell thee the mystery of the woman, and of the beast that carrieth her, which hath the seven heads and ten horns. … And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:3, 7, 18.

> Så førte han meg bort i ånden ut i ørkenen; og jeg så en kvinne sitte på et skarlagenrødt dyr, fullt av bespottelige navn, med sju hoder og ti horn. … Og engelen sa til meg: Hvorfor undret du deg? Jeg vil fortelle deg hemmeligheten med kvinnen og med dyret som bærer henne, det som har de sju hodene og de ti hornene. … Og kvinnen som du så, er den store byen som hersker over jordens konger. Åpenbaringen 17:3, 7, 18.

Verse five through nine introduces the warfare between the king of the north and south in chapter eleven. Verse five provides the anchor to Rome as the king of the north for it identifies that the king of the north would conquer three geographical areas before it ruled supremely. The verses provide the prophetic structure that sets forth a period when the king of the north rules but comes to its end. This is the very premise and promise of chapter eleven. The theme of the line is the deadly wound of the papal king of the north, or as verse forty-five states, “he comes to his end, with none to help.” This truth is present truth in the last days.

Vers fem til ni innleder krigføringen mellom kongen i nord og kongen i sør i kapittel elleve. Vers fem gir forankringen til Roma som kongen i nord, for det identifiserer at kongen i nord skulle erobre tre geografiske områder før den hersket suverent. Versene gir den profetiske strukturen som framstiller en periode da kongen i nord hersker, men kommer til sin ende. Dette er selve premisset og løftet i kapittel elleve. Linjens tema er det dødelige såret på den pavelige kongen i nord, eller som vers førtifem sier: «han kommer til sin ende, og ingen hjelper ham.» Denne sannheten er sannhet for vår tid i de siste dager.

We will continue in the next article.

Vi vil fortsette i den neste artikkelen.

Back to Articles