Article

# Rome Establishes the Vision - Number Four

Roma stadfester synet – nummer fire

Reviving Old Controversies: The Battle Over Prophetic Interpretation in Adventism

Gjenoppliving gamle stridsspørsmål: kampen om den profetiske tolkningen i adventismen

Author

Jeff Pippenger

Published

August 8, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been forewarned that “old controversies” would be revived in the last days.

Vi er blitt advart på forhånd om at «gamle stridsspørsmål» ville bli gjenopplivet i de siste dager.

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been, will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising.” Selected Messages, book 2, 109.

> «I historie og profeti fremstiller Guds Ord den langvarige konflikten mellom sannhet og villfarelse. Denne konflikten pågår ennå. Det som har vært, vil bli gjentatt. Gamle stridsspørsmål vil bli gjenopplivet, og nye teorier vil stadig oppstå.» Selected Messages, bok 2, 109.

Invariably those old controversies were a satanic attempt to undermine the role of Modern Rome, for it is papal Rome of the last days who establishes the vision. There are several examples of this fact in the history of Adventism. The first was the controversy between the Protestants and the Millerites as represented upon the 1843 pioneer chart. The only reference on the sacred 1843 pioneer chart, which “was directed by the Lord and should not be altered,” that was not a direct reference to a prophetic truth of God’s word, was the representation of the controversy of the Millerites with the Protestants of that period. The Protestants identified the “robbers of thy people” of Daniel chapter eleven, verse fourteen as Antiochus Epiphanes, while the Millerites knew it was Rome.

Ufravikelig var disse gamle stridsspørsmålene et satanisk forsøk på å undergrave det moderne Romas rolle, for det er pavens Roma i de siste dager som stadfester synet. Det finnes flere eksempler på dette forholdet i adventismens historie. Det første var striden mellom protestantene og millerittene, slik den er framstilt på pionerkartet fra 1843. Den eneste henvisningen på det hellige pionerkartet fra 1843, som «ble ledet av Herren og ikke skulle endres», som ikke var en direkte henvisning til en profetisk sannhet i Guds ord, var framstillingen av striden mellom millerittene og protestantene på den tiden. Protestantene identifiserte «røverne av ditt folk» i Daniel kapittel elleve, vers fjorten, som Antiokus Epifanes, mens millerittene visste at det var Roma.

> “164 Death of Antiochus Epiphanes, who of course, stood not up against the Prince of Princes, as he had been 164 yrs. dead before the Prince of Princes was born.” 1843 Pioneer Chart.

> «164 Antiochus Epifanes’ død, som naturligvis ikke reiste seg opp mot fyrstenes Fyrste, ettersom han hadde vært død i 164 år før fyrstenes Fyrste ble født.» 1843 Pioneer Chart.

Thereafter there was the controversy between James White and Uriah Smith over the correct identification of the “king of the north” in Daniel chapter eleven. James was correct in identifying the “king of the north” in the final verses of Daniel eleven as papal Rome, or as I call it modern Rome. Smith argued the “king of the north” of Daniel chapter eleven, verse thirty-six was atheistic France.

Deretter oppstod det en strid mellom James White og Uriah Smith om den riktige identifikasjonen av «kongen i nord» i Daniel kapittel elleve. James hadde rett i å identifisere «kongen i nord» i de avsluttende versene i Daniel elleve som det pavelige Roma, eller, som jeg kaller det, det moderne Roma. Smith hevdet at «kongen i nord» i Daniel kapittel elleve, vers trettiseks, var det ateistiske Frankrike.

> “VERSE 36. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvelous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished; for that that is determined shall be done.

> «VERS 36. Og kongen skal gjøre etter sitt forgodtbefinnende; og han skal opphøye seg selv og gjøre seg større enn enhver gud, og skal tale forunderlige ord mot gudenes Gud, og det skal lykkes for ham inntil vreden er fullbyrdet; for det som er fastsatt, skal bli gjort.»

> “The king here introduced cannot denote the same power which was last noticed; namely, the papal power; for the specifications will not hold good if applied to that power.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

> «Kongen som her blir innført, kan ikke betegne den samme makt som sist ble omtalt, nemlig den pavelige makt; for beskrivelsene vil ikke holde stikk dersom de anvendes på den makten.» Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 292.

Smith inserted his own “private interpretation” when he stated, “The king here introduced cannot denote the same power which was last noticed; namely, the papal power; for the specifications will not hold good if applied to that power.” God’s Word never fails, and it is grammatically incorrect to use a human proposition to deny the clear grammatical structure of the passage. The verse says “and the king” which demands that the king being identified is the same king represented in the previous passage. There is no evidence of a new king, and Smith affirms the “same power which was last noticed” was the “papal power.” He acknowledges in his book that from verse thirty-one through verse thirty-five is the papal power, and with no grammatical evidence identifying a new king in verse thirty-six, he simply argues that the verses following verse thirty-five do not represent the prophetic characteristics of the papal power. He therefore inserts his opinion about France.

Smith innsatte sin egen «private tolkning» da han skrev: «Kongen som her innføres, kan ikke betegne den samme makt som sist ble omtalt; nemlig den pavelige makt; for spesifikasjonene vil ikke stemme dersom de anvendes på den makten.» Guds Ord svikter aldri, og det er grammatisk uriktig å bruke et menneskelig utsagn til å benekte avsnittets klare grammatiske struktur. Verset sier «og kongen», hvilket krever at den kongen som identifiseres, er den samme kongen som fremstilles i det foregående avsnittet. Det finnes intet bevis for en ny konge, og Smith bekrefter at den «samme makt som sist ble omtalt» var den «pavelige makt». Han erkjenner i sin bok at fra vers trettien til og med vers trettifem er det den pavelige makt, og uten noe grammatisk bevis som identifiserer en ny konge i vers trettiseks, hevder han ganske enkelt at versene som følger etter vers trettifem, ikke fremstiller den pavelige makts profetiske kjennetegn. Han innsetter derfor sin oppfatning om Frankrike.

When Smith addresses verse forty, the faulty prophetic platform he has erected with his private interpretation forces him to identify a three way war, that by his conjectures identifies the king of the south as Egypt, who in the verse “pushes” against France, and Turkey he identifies as the king of the north who also comes against France. That added human interpretation builds a prophetic model that has Smith identifying a literal Armageddon, where Turkey marches to Jerusalem, marking the close of human probation as Michael stands up. Many books in Adventism’s history have been written correctly identifying the fallacy of such an application.

Når Smith behandler vers førti, tvinger den feilaktige profetiske plattformen han har oppført ved sin private fortolkning ham til å identifisere en treveis krig, som ved hans formodninger utpeker Sydens konge som Egypt, som i verset «støter» mot Frankrike, og Tyrkia identifiserer han som Nordens konge, som også kommer mot Frankrike. Denne tilføyde menneskelige fortolkningen bygger en profetisk modell som får Smith til å identifisere et bokstavelig Harmageddon, hvor Tyrkia marsjerer til Jerusalem og markerer avslutningen på menneskets prøvetid idet Mikael står fram. Mange bøker i adventismens historie er blitt skrevet som på korrekt måte identifiserer feilslutningen i en slik anvendelse.

It is not the purpose of this article to address the fruits of Uriah Smith’s private interpretation, but simply to identify the controversy that ensued when he began to promote his private interpretation, for as James White opposed his fallacious view it became another line of controversy in Adventism where the correct identification of Rome was attacked by a false application.

Hensikten med denne artikkelen er ikke å behandle fruktene av Uriah Smiths private fortolkning, men ganske enkelt å identifisere den striden som fulgte da han begynte å fremme sin private fortolkning; for idet James White motsatte seg hans feilaktige syn, ble det enda en stridslinje innen adventismen, hvor den riktige identifikasjonen av Roma ble angrepet gjennom en falsk anvendelse.

There was also the long-drawn-out controversy over “the daily” in the book of Daniel, when Laodicean Adventism adopted the apostate Protestant view identifying “the daily” in the book of Daniel as Christ’s sanctuary ministry, in contradiction to the established foundational truth that “the daily” was a symbol of pagan Rome.

Det var også den langvarige striden om «det daglige» i Daniels bok, da laodikeisk adventisme tok til seg det frafalne protestantiske synet som identifiserte «det daglige» i Daniels bok som Kristi tjeneste i helligdommen, i strid med den etablerte grunnleggende sannheten om at «det daglige» var et symbol på det hedenske Roma.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed. Time has not been a test since 1844, and it will never again be a test.” Early Writings, 74.

> «Deretter så jeg med hensyn til det «daglige» (Daniel 8:12) at ordet «offer» var tilføyd ved menneskers visdom, og ikke hører til i teksten, og at Herren gav det rette syn på dette til dem som forkynte ropet om dommens time. Da enhet rådde, før 1844, var nesten alle forent om det rette syn på det «daglige»; men i forvirringen siden 1844 er andre syn blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt. Tid har ikke vært en prøve siden 1844, og den vil aldri igjen bli en prøve.» Early Writings, 74.

At the time of the end, in 1989, when the last six verses of Daniel eleven were unsealed, the king of the north was then recognized to be papal Rome, just as James White previously identified in his controversy with Uriah Smith. White had applied the methodology of “line upon line” as he addressed Smith’s fallacy. White argued if the last power represented in Daniel two, and the last power represented in Daniel seven, and the last power represented in Daniel eight were all Rome, then upon three lines of witnesses the power who comes to his end in Daniel eleven is Rome, not Smith’s claim that it is Turkey.

Ved endens tid, i 1989, da de seks siste versene i Daniel elleve ble åpnet, ble nordens konge da erkjent å være det pavelige Roma, slik James White tidligere hadde identifisert i sin strid med Uriah Smith. White hadde anvendt metodologien «linje på linje» da han imøtegikk Smiths feilslutning. White hevdet at dersom den siste makten som er fremstilt i Daniel to, og den siste makten som er fremstilt i Daniel sju, og den siste makten som er fremstilt i Daniel åtte, alle var Roma, så er den makten som kommer til sin ende i Daniel elleve, på tre vitners linjer, Roma, og ikke, slik Smith hevdet, Tyrkia.

The prophetic movement of the third angel which began in 1989, was confronted shortly after September 11, 2001 with a controversy over Joel chapter one. Within the first five verses, two witnesses, first of generations, then of insects identify a progressive destruction brought upon Adventism by Rome. The “drunkards” in prophecy according to Isaiah are the “scornful men which rule Jerusalem.” They awake in the fourth and final generation. The progressive destruction is a spiritual destruction for it is addressing Jerusalem of the last days, and from the rebellion of 1863 onward the Laodicean Seventh-day Adventists progressively imbibed in the doctrines of Rome.

Den profetiske bevegelsen til den tredje engel, som begynte i 1989, ble kort tid etter 11. september 2001 konfrontert med en strid om Joel kapittel én. Innenfor de fem første versene identifiserer to vitner, først slektsledd, deretter insekter, en gradvis ødeleggelse som er blitt påført adventismen av Roma. «Drankerne» i profetien er ifølge Jesaja de «spottende menn som hersker over Jerusalem». De våkner i den fjerde og siste slektsledd. Den gradvise ødeleggelsen er en åndelig ødeleggelse, for den henvender seg til de siste dagers Jerusalem, og fra opprøret i 1863 og fremover har de laodikeiske syvendedagsadventistene gradvis drukket inn Romes læresetninger.

> The word of the Lord that came to Joel the son of Pethuel. Hear this, ye old men, and give ear, all ye inhabitants of the land. Hath this been in your days, or even in the days of your fathers? Tell ye your children of it, and let your children tell their children, and their children another generation. That which the palmerworm hath left hath the locust eaten; and that which the locust hath left hath the cankerworm eaten; and that which the cankerworm hath left hath the caterpillar eaten. Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine, for it is cut off from your mouth. Joel 1:1–5.

> Dette er Herrens ord som kom til Joel, Petuels sønn. Hør dette, dere gamle menn, og lytt, alle dere som bor i landet. Har slikt hendt i deres dager, eller endog i deres fedres dager? Fortell deres barn om det, og la deres barn fortelle sine barn, og deres barn en annen slekt. Det som gresshoppen lot tilbake, åt svermeren opp; og det som svermeren lot tilbake, åt den vingeløse gresshoppen opp; og det som den vingeløse gresshoppen lot tilbake, åt gnageren opp. Våkn opp, dere drukkenbolter, og gråt; og hyl, alle dere vindrikkere, over den nye vinen, for den er tatt bort fra deres munn. Joel 1:1–5.

After the great buildings of New York City came down, it was understood that the latter rain then began to “sprinkle”, and that the controversy of Habakkuk chapter two, that was fulfilled in Millerite history, was once again under way. The controversy was over correct prophetic methodology.

Etter at de store bygningene i New York City falt sammen, ble det forstått at sildigregnet da begynte å «sprinkle», og at striden i Habakkuk kapittel to, som ble oppfylt i millerittisk historie, igjen var i gang. Striden dreide seg om korrekt profetisk metodologi.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people. Habakkuk 2:1–5.

> Jeg vil stå på min vaktpost og stille meg på tårnet, og speide for å se hva han vil tale til meg, og hva jeg skal svare når jeg blir irettesatt. Og Herren svarte meg og sa: Skriv synet ned og gjør det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe. For synet gjelder ennå den fastsatte tid; men ved enden skal det tale og ikke lyve. Om det dryger, så vent på det; for det skal visselig komme, det skal ikke utebli. Se, oppblåst er den sjel som ikke er rettskaffen i ham; men den rettferdige skal leve ved sin tro. Ja, fordi han synder ved vin, er han en hovmodig mann, og holder seg ikke i ro hjemme. Han utvider sin begjærlighet som dødsriket, og er som døden og kan ikke mettes, men samler til seg alle folkeslag og sanker til seg alle folk. Habakkuk 2:1–5.

The testing of Habakkuk two typified the testing of the movement of the one hundred and forty-four thousand which began when the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended on September 11, 2001. Then a controversy began between those who stood upon the foundations of Adventism represented upon the 1843 pioneer chart, and those who in Habakkuk transgress “by wine” and who were the “drunkards” of Joel who then “awoke,” only to have the “new wine” cut off from their “mouth.”

Prøvelsen i Habakkuk to var et forbilde på prøvelsen av de hundre og førtifire tusens bevegelse, som begynte da den mektige engelen i Åpenbaringen kapittel atten steg ned den 11. september 2001. Da begynte en strid mellom dem som sto på adventismens grunnvoller, slik de er fremstilt på pionerkartet fra 1843, og dem som i Habakkuk overtrer «ved vin», og som var Joels «drukne», som deretter «våknet», bare for å få «den nye vinen» avskåret fra sin «munn».

The Hebrew word “reproved” in verse one means “argued with”. The argument given to the Millerite watchmen was represented upon the 1843 pioneer chart which was produced in May of 1842 in fulfillment of these verses. One class who lived by their faith was in controversy over the prophetic present truth message for that period, with another class who transgressed by wine. Those are Joel’s drunkards who awake to find the wine, a symbol of doctrine, is cut off from their mouths. They are Isaiah’s drunkards of Ephraim who rule Jerusalem and are unable to understand the book that is sealed.

Det hebraiske ordet «irettesatt» i vers én betyr «trettet med». Den argumentasjonen som ble gitt til de millerittiske vekterne, ble framstilt på pionerkartet fra 1843, som ble utarbeidet i mai 1842 som oppfyllelse av disse versene. Én klasse, som levde ved sin tro, var i strid om det profetiske nærværende sannhetsbudskapet for den perioden, med en annen klasse som overtrådte ved vin. Dette er Joels drankere, som våkner og finner at vinen, et symbol på lære, er skåret bort fra deres munn. De er Jesajas Efraims drankere, som hersker over Jerusalem og er ute av stand til å forstå den boken som er forseglet.

> Woe to the crown of pride, to the drunkards of Ephraim, whose glorious beauty is a fading flower, which are on the head of the fat valleys of them that are overcome with wine! Behold, the Lord hath a mighty and strong one, which as a tempest of hail and a destroying storm, as a flood of mighty waters overflowing, shall cast down to the earth with the hand. The crown of pride, the drunkards of Ephraim, shall be trodden under feet. . .. Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. . .. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Isaiah 28:1–3, 14; 29:9–12.

> Ve den hovmodige krans, Efraims drukkenbolter, hvis herlige skjønnhet er en visnende blomst, som er på hodet av de fete daler hos dem som er overvunnet av vin! Se, Herren har en som er mektig og sterk, som et haglvær og en ødeleggende storm, som en flom av mektige vannmasser som veller over; med hånd skal han kaste den til jorden. Den hovmodige krans, Efraims drukkenbolter, skal trampes under føtter.... Stans opp og undres; rop ut og skrik: de er drukne, men ikke av vin; de vakler, men ikke av sterk drikk.... Derfor, hør Herrens ord, dere spottere, som hersker over dette folk som er i Jerusalem. For Herren har utøst over dere en dyp søvns ånd og lukket deres øyne; profetene og deres herskere, seerne, har han tildekket. Og alt syn er blitt for dere som ordene i en forseglet bok, som en gir til en som er lærd, og sier: Les dette, jeg ber deg; og han sier: Jeg kan ikke, for den er forseglet. Og boken blir gitt til en som ikke er lærd, og det blir sagt: Les dette, jeg ber deg; og han sier: Jeg er ikke lærd. Jesaja 28:1–3, 14; 29:9–12.

The argument of Habakkuk between the drunkards of Ephraim and those who walk by faith in God’s prophetic Word is specifically identified as the argument over correct versus incorrect methodology in Isaiah’s testimony, for Isaiah identifies that it is the methodology of “line upon line” that causes the drunkards to stumble and enter into a covenant of death.

Striden i Habakkuk mellom Efraims drankere og dem som vandrer ved tro på Guds profetiske Ord, blir uttrykkelig identifisert som striden om riktig kontra uriktig metodologi i Jesajas vitnesbyrd; for Jesaja påviser at det er metodologien «bud på bud, regel på regel» som får drankerne til å snuble og inngå en dødspakt.

> But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves. Isaiah 28:7–15.

> Men også disse farer vill ved vin, og ved sterk drikk kommer de på avveier; presten og profeten farer vill ved sterk drikk, de er oppslukt av vin, de kommer på avveier ved sterk drikk; de farer vill i syn, de snubler i dom. For alle bord er fulle av spy og urenhet, så det ikke finnes et rent sted. Hvem skal han lære kunnskap? og hvem skal han få til å forstå læren? Dem som er avvent fra melken, dem som er tatt fra mors bryst. For bud må komme på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt, og der litt. For med stammende lepper og med et annet tungemål skal han tale til dette folk. Til dem sa han: Dette er hvilen, la den trette få hvile; og dette er vederkvegelsen; men de ville ikke høre. Så ble Herrens ord for dem bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt, og der litt; for at de skulle gå og falle bakover og bli knust og bli fanget i snaren og tatt til fange. Hør derfor Herrens ord, dere spottere, som hersker over dette folket som er i Jerusalem. Fordi dere har sagt: Vi har sluttet en pakt med døden, og med dødsriket har vi gjort avtale; når den oversvømmende svøpen farer fram, skal den ikke nå oss. For vi har gjort løgnen til vår tilflukt, og under falskhet har vi skjult oss. Jesaja 28:7–15.

Isaiah then identifies what God placed into the controversy of Habakkuk that would bring judgment upon the drunkards, and it was the foundation stone, the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was the first time prophecy that Gabriel and the angels led William Miller to understand.

Jesaja identifiserer deretter hva Gud la inn i Habakkuks stridstale som skulle føre dom over drankerne, og det var grunnsteinen, de «sju tider» i Tredje Mosebok 26, som var den første tidsprofetien Gabriel og englene ledet William Miller til å forstå.

> Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:16–18.

> Derfor, så sier Herren Gud: Se, jeg legger i Sion en stein til grunnvoll, en prøvet stein, en kostelig hjørnestein, en sikker grunnvoll; den som tror, skal ikke haste. Og retten vil jeg legge til målesnoren, og rettferdigheten til loddsnoren; haglet skal feie bort løgnens tilflukt, og vannene skal oversvømme skjulestedet. Og deres pakt med døden skal gjøres ugyldig, og deres overenskomst med dødsriket skal ikke bli stående; når den overstrømmende svøpen farer fram, da skal dere bli nedtrådt av den. Jesaja 28:16–18.

Shortly after the Lord led His people back to the old paths, beginning on September 11, 2001 there was a group who had been participating in the movement who determined that the four insects of Joel represented Islam of the third woe. When the methodology of “line upon line” had been opened up to God’s people in that final generation, a key prophetic rule was recognized. That rule is the triple application of prophecy, and the group that determined the four generations of Joel represented Islam of the third woe, incorrectly applied the rule of a triple application of prophecy to uphold their incorrect application.

Kort tid etter at Herren ledet sitt folk tilbake til de gamle stier, begynte det fra 11. september 2001 å fremstå en gruppe som hadde deltatt i bevegelsen, og som fastslo at Joels fire insekter representerte islam i det tredje ve. Da metodologien «linje på linje» var blitt åpnet for Guds folk i den siste generasjon, ble en sentral profetisk regel erkjent. Denne regelen er profetiens tredobbelte anvendelse, og gruppen som fastslo at Joels fire slekter representerte islam i det tredje ve, anvendte feilaktig regelen om profetiens tredobbelte anvendelse for å opprettholde sin uriktige anvendelse.

Then in the 2014 time period Satan was allowed into this movement with the homosexual “woke” agenda out of Great Britain and Australia that based its attack upon a false interpretation of the history represented in Daniel chapter eleven verses one through fifteen. The pro-homosexual leaders who infiltrated and attacked this movement ultimately claimed that Adventism needed to apologize to the pope of Rome, for supposedly making false accusations against the antichrist, the pope of Rome. The purpose of this attack was to slay the movement, and primarily to produce confusion on the very passage (Daniel 11:1–15) where “the robbers of thy people” are identified.

Deretter, i tidsperioden omkring 2014, fikk Satan adgang til denne bevegelsen med den homoseksuelle «woke»-agendaen fra Storbritannia og Australia, som bygde sitt angrep på en falsk fortolkning av den historie som fremstilles i Daniel kapittel elleve, vers én til femten. De pro-homoseksuelle lederne som infiltrerte og angrep denne bevegelsen, hevdet til slutt at adventismen måtte be paven i Roma om unnskyldning for angivelig å ha fremsatt falske anklager mot antikrist, paven i Roma. Hensikten med dette angrepet var å drepe bevegelsen, og først og fremst å frembringe forvirring omkring nettopp det skriftstedet (Daniel 11:1–15) hvor «røverne av ditt folk» blir identifisert.

All these controversies were an attempt by Satan to confuse the symbol of papal Rome. There is nothing new under the sun, according to the wisest man who ever lived. Today the controversy is again based upon the identification of Rome, symbolized as “the robbers of thy people”. The new and private interpretation claims “the robbers of thy people” is the United States, and in doing so they are evidently unaware that this is the identical controversy as the very first controversy between the Millerites and Protestants, and the old saying attributed to sixteenth century author John Heywood that states, “There are none so blind as those who will not see.” Another variation of his phrase is “None so deaf as those who will not hear.” Most probably don’t know this phrase is attributed to Heywood, nor do they understand that the phrase of Heywood was derived from the Bible passages such as found in Jeremiah, Isaiah and quoted by Jesus in the New Testament.

Alle disse stridsspørsmålene var et forsøk fra Satans side på å skape forvirring om symbolet på det pavelige Roma. Det finnes intet nytt under solen, ifølge den viseste mann som noen gang har levd. I dag bygger striden igjen på identifikasjonen av Roma, symbolisert som «røverne av ditt folk». Den nye og private tolkningen hevder at «røverne av ditt folk» er De forente stater, og dermed er de åpenbart uvitende om at dette er den samme striden som den aller første striden mellom millerittene og protestantene, og om det gamle ordtaket som tilskrives forfatteren John Heywood fra det sekstende århundre, som lyder: «Ingen er så blind som den som ikke vil se.» En annen variant av hans uttrykk er: «Ingen så døv som den som ikke vil høre.» De fleste vet sannsynligvis ikke at dette uttrykket tilskrives Heywood, og de forstår heller ikke at Heywoods formulering var avledet fra bibelsteder som dem vi finner i Jeremia og Jesaja, og som Jesus siterte i Det nye testamente.

> Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not. Jeremiah 5:21.

> Hør nå dette, du dårlige og uforstandige folk, som har øyne og ikke ser, som har ører og ikke hører. Jeremia 5:21.

It is Daniel’s “wicked” and Matthew’s “foolish virgins” that do not understand the “increase of knowledge”. The increase of knowledge in 1989 was primarily the recognition that the last six verses of Daniel chapter eleven identify the final rise and fall of papal, or as I labeled it Modern Rome. The verses identify the United States, but only the relation of the United States to the papal power. The “wicked” and “foolish” are contrasted with the “wise”, and the wise of the last days do have understanding of the increase of knowledge in 1989. The foolish are those who have eyes, but do not see, and ears and do not hear.

Det er Daniels «ugudelige» og Matteus’ «dåraktige jomfruer» som ikke forstår «kunnskapens vekst». Kunnskapens vekst i 1989 var først og fremst erkjennelsen av at de siste seks versene i Daniels ellevte kapittel identifiserer den endelige oppgang og fall for den pavelige makt, eller, slik jeg betegnet den, det moderne Roma. Versene identifiserer De forente stater, men bare De forente staters forhold til den pavelige makt. De «ugudelige» og «dåraktige» settes i kontrast til de «vise», og de vise i de siste dager har forståelse av kunnskapens vekst i 1989. De dåraktige er de som har øyne, men ikke ser, og ører, men ikke hører.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:8–10.

> Så hørte jeg Herrens røst, som sa: Hvem skal jeg sende, og hvem vil gå for oss? Da sa jeg: Se, her er jeg; send meg. Og han sa: Gå og si til dette folk: Dere skal høre og høre, men ikke forstå; dere skal se og se, men ikke skjønne. Gjør hjertet til dette folk fett, gjør deres ører tunge, og lukk deres øyne, for at de ikke skal se med sine øyne og høre med sine ører og forstå med sitt hjerte og omvende seg og bli helbredet. Jesaja 6:8–10.

The people being addressed in Isaiah chapter six, are those who profess to be in the “present truth” message that arrived on September 11, 2001, for Isaiah six marks the passage as occurring when “the earth is full of the glory of the Lord”. The earth was lightened with God’s glory when the angel of Revelation eighteen descended when the great buildings of New York City were thrown down by a touch from God.

De mennesker som tiltales i Jesaja kapittel seks, er de som bekjenner seg til å stå i budskapet om «nærværende sannhet» som kom den 11. september 2001, for Jesaja seks markerer avsnittet som noe som finner sted når «jorden er full av Herrens herlighet». Jorden ble opplyst av Guds herlighet da engelen i Åpenbaringen atten steg ned, da New York Citys store bygninger ble styrtet i grus ved et berøring fra Gud.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Isaiah 6:1–4.

> I det året da kong Ussia døde, så jeg også Herren sitte på en trone, høy og opphøyd, og slepet av hans kappe fylte tempelet. Over den stod serafer; hver av dem hadde seks vinger: med to dekket han sitt ansikt, med to dekket han sine føtter, og med to fløy han. Og den ene ropte til den andre og sa: Hellig, hellig, hellig er hærskarenes Herre; hele jorden er full av hans herlighet. Og dørstolpene skalv ved røsten av ham som ropte, og huset ble fylt med røyk. Jesaja 6:1–4.

Sister White connects the angel’s proclamation with the event that marks when the angel of Revelation chapter eighteen fills the earth with his glory.

Søster White knytter engelens forkynnelse til den begivenheten som markerer når engelen i Åpenbaringen kapittel atten fyller jorden med sin herlighet.

> “When God was about to send Isaiah with a message to His people, He first permitted the prophet to look in vision into the holy of holies within the sanctuary. Suddenly the gate and the inner veil of the temple seemed to be uplifted or withdrawn, and he was permitted to gaze within, upon the holy of holies, where even the prophet’s feet might not enter. There rose before him a vision of Jehovah sitting upon a throne high and lifted up, while the train of His glory filled the temple. Around the throne were seraphim, as guards about the great King, and they reflected the glory that surrounded them. As their songs of praise resounded in deep notes of adoration, the pillars of the gate trembled, as if shaken by an earthquake. With lips unpolluted by sin, these angels poured forth the praises of God. ‘Holy, holy, holy, is the Lord of hosts,’ they cried; ‘the whole earth is full of His glory.’ [See Isaiah 6:1–8.]

> «Da Gud sto i begrep med å sende Jesaja med et budskap til sitt folk, lot Han først profeten i et syn få skue inn i det aller helligste i helligdommen. Plutselig syntes porten og det indre forhenget i templet å bli løftet opp eller trukket til side, og han fikk lov til å se der innenfor, inn i det aller helligste, hvor selv profetens føtter ikke kunne tre inn. For ham steg et syn fram av Jehova som satt på en trone, høy og opphøyd, mens slepet av Hans herlighet fylte templet. Rundt tronen sto serafer, som vakter omkring den store Konge, og de gjenspeilte herligheten som omgav dem. Da deres lovsanger gjenlød i dype toner av tilbedelse, skalv portens søyler, som om de ble rystet av et jordskjelv. Med lepper som ikke var besmittet av synd, lot disse englene Guds lovprisning strømme fram. ‘Hellig, hellig, hellig er Herren, hærskarenes Gud,’ ropte de; ‘all jorden er full av Hans herlighet.’ [Se Jesaja 6:1–8.]»

> “The seraphim around the throne are so filled with reverential awe as they behold the glory of God, that they do not for an instant look upon themselves with admiration. Their praise is for the Lord of hosts. As they look into the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of hosts.’” Gospel Workers, 21.

> «Seraferne omkring tronen er så fylt av ærbødig ærefrykt når de skuer Guds herlighet, at de ikke et øyeblikk betrakter seg selv med beundring. Deres lovprisning er for Herren, hærskarenes Gud. Idet de skuer inn i fremtiden, når hele jorden skal bli fylt med Hans herlighet, lyder den triumferende sang gjen fra den ene til den andre i melodiøs sang: ‘Hellig, hellig, hellig er Herren, hærskarenes Gud.’» Gospel Workers, 21.

Isaiah, representing God’s people during the sealing time that began on September 11, 2001, was given a message to carry to a people who had eyes, but did not choose to see, and ears, but did not choose to hear. Jesus, as Alpha and Omega, illustrates the end of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand with the beginning. At the end there will again be a messenger represented by Isaiah who carries a message to a people who choose not to see and hear. That message will produce the final purging of the one hundred and forty-four thousand. The message is the words of Truth, that are brought from God’s prophetic testimony. That prophetic testimony is the “vision” that is established by the power symbolized as “the robbers of thy people”.

Jesaja, som representerer Guds folk i beseglingstiden som begynte den 11. september 2001, fikk et budskap å bære til et folk som hadde øyne, men ikke valgte å se, og ører, men ikke valgte å høre. Jesus, som Alfa og Omega, illustrerer enden på beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen ved begynnelsen. Ved enden vil det igjen være et sendebud representert ved Jesaja, som bærer et budskap til et folk som velger ikke å se og høre. Dette budskapet vil frembringe den endelige utrenskningen av de hundre og førtifire tusen. Budskapet er sannhetens ord, som blir brakt fra Guds profetiske vitnesbyrd. Dette profetiske vitnesbyrdet er «synet» som blir stadfestet ved den kraft som symboliseres som «røverne av ditt folk».

In the next article we will take each of these controversies and lay them over each other in a line-upon-line fashion. The Millerite line, the Smith and White line, the “daily” line, the “king of the north” in 1989 line, the insects of Joel line and the current controversy. Six old controversies, which when viewed line-upon-line clearly uphold the truth of the first controversy which is represented upon the 1843 pioneer chart. That truth being that Rome is “the robbers of thy people”, who exalt themselves, and who fall, and establish the vision.

I den neste artikkelen vil vi ta hver av disse stridsspørsmålene og legge dem over hverandre på linje over linje-vis. Millerittlinjen, Smiths og Whites linje, «det daglige»-linjen, «kongen i nord» i 1989-linjen, Joels insektslinje og den nåværende striden. Seks gamle stridsspørsmål, som når de betraktes linje over linje, tydelig stadfester sannheten i den første striden, som er fremstilt på pionerkartet fra 1843. Denne sannheten er at Roma er «røverne av ditt folk», som opphøyer seg selv, og som faller, og stadfester synet.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74.

> «Jeg har sett at 1843-diagrammet ble ledet av Herrens hånd, og at det ikke skulle forandres; at tallene var slik Han ville ha dem; at Hans hånd var over og skjulte en feil i noen av tallene, slik at ingen kunne se den før Hans hånd ble fjernet.» Early Writings, 74.

To reject the truths upon that chart is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy, and the chart identifies that it is Rome, not the United States, who establishes “the vision”, which is the vision that Solomon instructs us that without that “vision”, God’s people will perish.

Å forkaste sannhetene på det kartet er samtidig å forkaste Profetiens Ånds autoritet, og kartet viser at det er Roma, ikke De forente stater, som stadfester «synet», det synet som Salomo lærer oss at uten dette «synet» vil Guds folk gå til grunne.

> “Satan is . . . constantly pressing in the spurious—to lead away from the truth. The very last deception of Satan will be to make of none effect the testimony of the Spirit of God. ‘Where there is no vision, the people perish’ (Proverbs 29:18). Satan will work ingeniously, in different ways and through different agencies, to unsettle the confidence of God’s remnant people in the true testimony.

> «Satan er ... stadig opptatt med å føre det falske inn — for å lede bort fra sannheten. Satans aller siste bedrag vil være å gjøre Guds Ånds vitnesbyrd uten virkning. «Hvor ingen åpenbaring er, blir folket tøylesløst» (Ordspråkene 29:18). Satan vil arbeide listig, på ulike måter og gjennom forskjellige redskaper, for å rokke ved Guds restfolks tillit til det sanne vitnesbyrd.»

> “There will be a hatred kindled against the Testimonies which is satanic. The workings of Satan will be to unsettle the faith of the churches in them, for this reason: Satan cannot have so clear a track to bring in his deceptions and bind up souls in his delusions if the warnings and reproofs and counsels of the Spirit of God are heeded.” Selected Messages, book 1, 48.

> «Det vil bli tent et hat mot Vitnesbyrdene som er satanisk. Satans gjerninger vil gå ut på å rokke ved menighetenes tro på dem, av denne grunn: Satan kan ikke ha så fri bane til å føre inn sine bedrag og binde sjeler i sine villfarelser dersom Guds Ånds advarsler og irettesettelser og råd blir gitt akt på.» Selected Messages, bok 1, 48.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> «Han som ser under overflaten, som leser alle menneskers hjerter, sier om dem som har hatt stort lys: ‘De er ikke plaget og forferdet på grunn av sin moralske og åndelige tilstand.’ Ja, de har valgt sine egne veier, og deres sjel har behag i sine vederstyggeligheter. Også jeg vil velge deres villfarelser og la det de frykter, komme over dem; for da jeg kalte, var det ingen som svarte; da jeg talte, hørte de ikke; men de gjorde det som var ondt for Mine øyne, og valgte det som Jeg ikke hadde behag i.’ ‘Gud skal sende dem kraftig villfarelse, så de tror løgnen,’ fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst, ‘men hadde behag i urettferdigheten.’ Jesaja 66:3, 4; 2 Tessaloniker 2:11, 10, 12.»

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> «Den himmelske Lærer spurte: ‘Hvilken sterkere villfarelse kan forblinde sinnet enn den innbilning at du bygger på den rette grunnvoll, og at Gud godtar dine gjerninger, når du i virkeligheten utfører mange ting etter verdslig klokskap og synder mot Jehova? Å, det er et stort bedrag, en fengslende villfarelse, som tar sinn i besittelse når mennesker som en gang har kjent sannheten, forveksler gudsfryktens form med dens ånd og kraft; når de antar at de er rike og har overflod og ikke trenger noe, mens de i virkeligheten trenger alt.’» Testimonies, bind 8, 249, 250.

Back to Articles