Article

# The Eighth is of the Seven - Number One

Den åttende er av de sju – nummer én

Miller’s Two Rome’s

Millers to Romerr

Author

Jeff Pippenger

Published

September 13, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

William Miller based his prophetic message upon the framework of two desolating powers, which he correctly identified as pagan Rome and papal Rome.

William Miller bygde sitt profetiske budskap på rammen av to ødeleggende makter, som han med rette identifiserte som hedensk Roma og det pavelige Roma.

> “William Miller, when applying his hermeneutic, noticed in the various apocalyptic passages a recurring theme of controversy between the people of God and their enemies. In his analysis of the persecuting powers of God’s people throughout the ages he developed the concept of the two abominations, defined as paganism (the first abomination) symbolizing the persecuting force outside the church, and the papacy (the second abomination) representing the persecuting power within the church. It was the motif of the two abominations that characterized most of his following prophetic interpretations.” P. Gerard Damsteegt, Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission, 22.

> «Da William Miller anvendte sin hermeneutikk, la han merke til et tilbakevendende tema i de ulike apokalyptiske skriftstedene: en strid mellom Guds folk og deres fiender. I sin analyse av de makter som gjennom tidene forfulgte Guds folk, utviklet han begrepet om de to vederstyggeligheter, definert som hedenskapet (den første vederstyggelighet), som symboliserer forfølgermakten utenfor kirken, og pavedømmet (den andre vederstyggelighet), som representerer forfølgermakten innenfor kirken. Det var motivet om de to vederstyggeligheter som preget de fleste av hans påfølgende profetiske fortolkninger.» P. Gerard Damsteegt, Foundations of the Seventh-day Adventist Message and Mission, 22.

The theologians of Adventism acknowledge the fact that Miller’s framework of prophetic application was the two desolating powers of paganism and papalism, even if they only consider it as an analysis of Millerite history, and not as a truth that was given him by God.

Adventismens teologer erkjenner det faktum at Millers rammeverk for profetisk anvendelse var de to ødeleggende maktene, hedenskapet og pavedømmet, selv om de bare betrakter det som en analyse av millerittisk historie, og ikke som en sannhet som ble gitt ham av Gud.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> «Gud sendte sin engel for å virke på hjertet til en bonde som ikke hadde trodd Bibelen, for å lede ham til å granske profetiene. Guds engler besøkte gjentatte ganger denne utvalgte, for å lede hans sinn og åpne for hans forståelse profetier som alltid hadde vært dunkle for Guds folk. Begynnelsen på sannhetens kjede ble gitt ham, og han ble ledet videre til å søke etter ledd etter ledd, inntil han med undring og beundring skuet Guds Ord. Der så han en fullkommen sannhetens kjede. Dette Ordet, som han hadde betraktet som uinspirert, åpnet seg nå for hans blikk i sin skjønnhet og herlighet. Han så at én del av Skriften forklarer en annen, og når ett skriftsted var lukket for hans forståelse, fant han i en annen del av Ordet det som forklarte det. Han betraktet Guds hellige Ord med glede og med den dypeste respekt og ærefrykt.» Early Writings, 230.

“His angel” is identified directly as Gabriel by Sister White.

«Hans engel» blir direkte identifisert som Gabriel av søster White.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1. And to John the angel declared, ‘I am a fellow servant with thee and with thy brethren the prophets.’ Revelation 22:9, R.V. Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God to sinful men.” The Desire of Ages, 99.

> Engelens ord: «Jeg er Gabriel, som står for Guds åsyn», viser at han innehar en stilling av høy ære i de himmelske saler. Da han kom med et budskap til Daniel, sa han: «Det er ingen som står meg bi i disse ting, uten Mikael [Kristus], eders fyrste.» Daniel 10:21. Om Gabriel taler Frelseren i Åpenbaringen og sier at «han sendte den og kunngjorde den ved sin engel til sin tjener Johannes». Åpenbaringen 1:1. Og til Johannes erklærte engelen: «Jeg er medtjener med deg og med dine brødre profetene.» Åpenbaringen 22:9, R.V. Underfulle tanke — at den engel som står nærmest Guds Sønn i ære, er den som er utvalgt til å åpenbare Guds rådslutninger for syndige mennesker.» The Desire of Ages, 99.

“Wonderful thought—that the angel who stands next in honor to the Son of God is the one chosen to open the purposes of God” to William Miller’s mind. Not only Gabriel, but angels in the plural guided his understanding of the prophecies “which had ever been dark to God’s people.” Gabriel and other angels led Miller through the Bible consecutively from Genesis onward. He therefore was led to the longest time prophecy in the Bible, which is the “seven times” (twenty-five hundred and twenty years) of Leviticus twenty-six, well before he was led to the twenty-three hundred days of Daniel chapter eight and verse fourteen.

«Vidunderlig tanke—at engelen som står nærmest Guds Sønn i ære, er den som ble utvalgt til å åpne Guds hensikter» for William Millers sinn. Det var ikke bare Gabriel, men engler i flertall som ledet hans forståelse av profetiene «som alltid hadde vært dunkle for Guds folk». Gabriel og andre engler førte Miller gjennom Bibelen fortløpende fra Første Mosebok og videre. Han ble derfor ledet til den lengste tidsprofetien i Bibelen, som er «de sju tider» (to tusen fem hundre og tjue år) i Tredje Mosebok tjueseks, lenge før han ble ledet til de to tusen tre hundre dagene i Daniel kapittel åtte, vers fjorten.

> “I then devoted myself to prayer and to the reading of the word. I determined to lay aside all my prepossessions, to thoroughly compare Scripture with Scripture, and to pursue its study in a regular and methodical manner. I commenced with Genesis, and read verse by verse, proceeding no faster than the meaning of the several passages should be so unfolded, as to leave me free from embarrassment respecting any mysticism or contradictions. Whenever I found anything obscure, my practice was to compare it with all collateral passages; and by the help of CRUDEN, I examined all the texts of Scripture in which were found any of the prominent words contained in any obscure portion. Then by letting every word have its proper bearing on the subject of the text, if my view of it harmonized with every collateral passage in the Bible, it ceased to be a difficulty. In this way I pursued the study of the Bible, in my first perusal of it, for about two years, and was fully satisfied that it is its own interpreter. I found that by a comparison of Scripture with history, all the prophecies, as far as they have been fulfilled, had been fulfilled literally; that all the various figures, metaphors, parables, similitudes, etc. of the Bible, were either explained in their immediate connection, or the terms in which they were expressed were defined in other portions of the word, and when thus explained, are to be literally understood in accordance with such explanation. I was thus satisfied that the Bible is a system of revealed truths, so clearly and simply given, that the “wayfaring man, though a fool, need not err therein.’ …

> «Jeg viet meg deretter til bønn og til lesningen av Ordet. Jeg besluttet å legge til side alle mine forutinntatte oppfatninger, grundig å sammenligne Skrift med Skrift og å følge studiet av den på en regelmessig og metodisk måte. Jeg begynte med Første Mosebok og leste vers for vers, uten å gå raskere frem enn at meningen i de enkelte avsnitt kunne bli så utfoldet at jeg stod fri fra forvirring med hensyn til enhver mystikk eller enhver motsigelse. Når jeg fant noe dunkelt, var min fremgangsmåte å sammenligne det med alle parallelle skriftsteder; og ved hjelp av CRUDEN undersøkte jeg alle de skriftstedene hvor noen av de fremtredende ordene i et dunkelt avsnitt forekom. Deretter, ved å la hvert ord få sin rette betydning i forhold til tekstens emne, opphørte det å være en vanskelighet dersom min forståelse av det stemte overens med hvert parallelt skriftsted i Bibelen. På denne måten fortsatte jeg studiet av Bibelen, ved min første gjennomlesning av den, i omkring to år, og jeg ble fullt overbevist om at den er sin egen fortolker. Jeg fant at ved å sammenligne Skriften med historien, var alle profetiene, så langt de var blitt oppfylt, blitt oppfylt bokstavelig; at alle de ulike bilder, metaforer, lignelser, sammenligninger osv. i Bibelen enten ble forklart i sin umiddelbare sammenheng, eller at de uttrykk de var formulert i, ble definert i andre deler av Ordet, og når de således var forklart, skal de forstås bokstavelig i samsvar med en slik forklaring. Jeg ble således overbevist om at Bibelen er et system av åpenbarte sannheter, gitt så klart og enkelt, at «selv en vandringsmann, om enn en dåre, ikke behøver å fare vill på den.» …»

> “From a farther study of the Scriptures, I concluded that the seven times of Gentile supremacy must commence when the Jews ceased to be an independent nation at the captivity of Manasseh, which the best chronologers assigned to B. C. 677; that the 2300 days commenced with the seventy weeks, which the best chronologers dated from B. C. 457; and that the 1335 days commencing with the taking away of the daily, and the setting up of the abomination that maketh desolate, Daniel chapter seven verse eleven, were to be dated from the setting up of the Papal supremacy, after the taking away of Pagan abominations, and which, according to the best historians I could consult, should be dated from about A. D. 508. Reckoning all these prophetic periods from the several dates assigned by the best chronologers for the events from which they should evidently be reckoned, they all would terminate together, about A. D. 1843. I was thus brought, in 1818, at the close of my two years study of the Scriptures, to the solemn conclusion, that in about twenty-five years from that time all the affairs of our present state would be wound up…” William Miller’s Apology and Defense, 6, 12.

> «Ved videre studium av Skriftene kom jeg til den konklusjon at de sju tidene med hedensk overherredømme måtte begynne da jødene opphørte å være en uavhengig nasjon ved Manasses fangenskap, som de beste kronologer tidfestet til 677 f.Kr.; at de 2300 dagene begynte med de sytti ukene, som de beste kronologer daterte fra 457 f.Kr.; og at de 1335 dagene, som begynte med avskaffelsen av det daglige og opprettelsen av ødeleggelsens vederstyggelighet, Daniel kapittel sju vers elleve, måtte regnes fra opprettelsen av det pavelige overherredømme, etter at de hedenske vederstyggeligheter var tatt bort, og som, ifølge de beste historikere jeg kunne rådføre meg med, burde dateres fra omkring år 508 e.Kr. Når man regnet alle disse profetiske perioder fra de ulike tidspunkter som de beste kronologer hadde fastsatt for de begivenheter som de åpenbart skulle regnes fra, ville de alle ende samtidig, omkring år 1843 e.Kr. Slik ble jeg i 1818, ved avslutningen av mitt toårige studium av Skriftene, ledet til den høytidelige konklusjon at om omkring tjuefem år fra den tid ville alle forhold ved vår nåværende tilstand være avviklet …» William Miller’s Apology and Defense, 6, 12.

The rule of first mention establishes that the first thing mentioned is of the greatest importance, and the first thing mentioned in Revelation chapter one verse one is the communication process that the Father employs as He gives a message to Jesus, who in turn gives it to His angel, which then gives it to a prophet that then writes it out and sends it to the churches. When Adventism rejected the work and discoveries of William Miller, they not only rejected their foundations, but they also rejected the very communication process which led Miller to his understandings, and they rejected the process which is the only avenue for men to understand the Revelation of Jesus Christ that is opened up just before probation closes.

Prinsippet om første omtale fastslår at det som omtales først, er av størst betydning, og det første som omtales i Åpenbaringen kapittel én vers én, er den kommunikasjonsprosessen som Faderen benytter idet Han gir et budskap til Jesus, som deretter gir det til sin engel, som så gir det til en profet, som så skriver det ned og sender det til menighetene. Da adventismen forkastet William Millers arbeid og oppdagelser, forkastet den ikke bare sitt eget grunnlag, men den forkastet også selve den kommunikasjonsprosessen som ledet Miller til hans forståelse, og den forkastet den prosessen som er den eneste vei hvorigjennom mennesker kan forstå Jesu Kristi åpenbaring, som åpnes like før nådetiden avsluttes.

Miller was led to understand that the seven times of Leviticus commenced in 677 BC. It was not until 1856 that the Lord used Hiram Edson to identify that the scattering of the seven times was also carried out against the northern ten tribes of Israel. The Lord was attempting to develop the understanding of the seven times in agreement with, but well beyond Miller’s foundational discovery of the seven times. But in 1856 the light presented by Hiram Edson came mysteriously to an end, for the eighth article in the series ended with the words of James White, then the Editor of the Review and Herald, “To be continued.” It was to be “continued” but not until post September 11, 2001 when the Lord led his people to the “old paths” and ultimately to the unfinished series of articles penned by Hiram Edson.

Miller ble ledet til å forstå at de syv tider i Tredje Mosebok begynte i 677 f.Kr. Det var ikke før i 1856 at Herren brukte Hiram Edson til å påvise at adspredelsen i de syv tider også ble fullbyrdet over Israels nordlige ti stammer. Herren søkte å utvikle forståelsen av de syv tider i samsvar med, men langt utover, Millers grunnleggende oppdagelse av de syv tider. Men i 1856 tok lyset som ble framlagt av Hiram Edson på gåtefullt vis slutt, for den åttende artikkelen i serien endte med ordene til James White, som da var redaktør for Review and Herald: «Fortsettelse følger.» Den skulle «fortsettes», men ikke før etter 11. september 2001, da Herren ledet sitt folk til «de gamle stier» og til sist til den ufullendte artikkelserien ført i pennen av Hiram Edson.

We are not currently addressing the rebellion that began shortly after the great disappointment, but to simply point out that even though Miller was led to the “seven times” of Leviticus twenty-six, it is clear that the Lord purposed to increase the initial understanding of the seven times beyond Miller’s foundational understanding of the subject. He chose Hiram Edson, the same servant from that very history that He had previously chosen to give the vision of Christ moving into the Most Holy Place on October 23, 1844.

Vi behandler for øyeblikket ikke det opprøret som begynte kort tid etter den store skuffelsen, men påpeker ganske enkelt at selv om Miller ble ledet til «de sju tider» i 3. Mosebok 26, er det tydelig at Herren hadde til hensikt å utvide den opprinnelige forståelsen av de sju tider utover Millers grunnleggende forståelse av emnet. Han utvalgte Hiram Edson, den samme tjeneren fra nettopp den historien som Han tidligere hadde utvalgt til å gi synet av Kristus som gikk inn i Det Aller Helligste den 23. oktober 1844.

This is why I used the Adventist theologian’s words to acknowledge that the framework for all of Miller’s prophetic applications was based upon his understanding of the two desolating powers that in the book of Daniel are represented as the “daily” (paganism), which is always associated with either the “transgression” or “abomination,” both representing different aspects of the desolating power of papalism. Miller’s foundational understanding of the Roman powers has greatly increased since the history he represents.

Derfor brukte jeg den adventistiske teologens ord for å erkjenne at rammeverket for alle Millers profetiske anvendelser var basert på hans forståelse av de to ødeleggende maktene som i Daniels bok fremstilles som «det daglige» (hedenskapet), hvilket alltid forbindes med enten «overtredelsen» eller «styggedommen», som begge representerer ulike aspekter ved pavedømmets ødeleggende makt. Millers grunnleggende forståelse av de romerske maktene har i betydelig grad økt siden den historien han fremstiller.

The angels of God, including Gabriel, led Miller to the understandings he proclaimed. Those understandings included the prophecies he proclaimed, the rules of biblical interpretation he used and also the framework that allowed him to organize the prophecies correctly. Miller was given the framework that the two desolating powers addressed in Daniel were pagan Rome and papal Rome. Future for America was led to the framework of the three desolating powers of the dragon, the beast and false prophet.

Guds engler, deriblant Gabriel, ledet Miller til de forståelsene han forkynte. Disse forståelsene omfattet profetiene han forkynte, de reglene for bibelsk fortolkning han benyttet, og også den rammen som gjorde det mulig for ham å ordne profetiene riktig. Miller fikk den rammen at de to ødeleggende maktene som omtales i Daniel, var hedensk Roma og det pavelige Roma. Future for America ble ledet til rammen om de tre ødeleggende maktene: dragen, dyret og den falske profet.

> And I saw three unclean spirits like frogs come out of the mouth of the dragon, and out of the mouth of the beast, and out of the mouth of the false prophet. For they are the spirits of devils, working miracles, which go forth unto the kings of the earth and of the whole world, to gather them to the battle of that great day of God Almighty. Revelation 16:13, 14.

> Og jeg så tre urene ånder, lik frosker, komme ut av dragens munn og ut av dyrets munn og ut av den falske profets munn. For de er onde ånder som gjør tegn, og som går ut til kongene på jorden og i hele verden for å samle dem til striden på den store dag for Gud, Den Allmektige. Åpenbaringen 16:13, 14.

Future for America’s framework is built upon Miller’s work, but goes beyond where his work left off. Adventism left his framework and returned to the theology of apostate Protestantism and Rome. The same line of prophecy is taken up in the book of Revelation that is began in the book of Daniel.

Fremtiden for Amerikas rammeverk er bygget på Millers arbeid, men går videre der hans arbeid tok slutt. Adventismen forlot hans rammeverk og vendte tilbake til den frafalne protestantismens og Roms teologi. Den samme profetiske linjen som ble påbegynt i Daniels bok, blir tatt opp igjen i Åpenbaringen.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> «Åpenbaringen er en forseglet bok, men den er også en åpnet bok. Den nedtegner vidunderlige begivenheter som skal finne sted i de siste dager av denne jordens historie. Læresetningene i denne boken er bestemte, ikke mystiske og uforståelige. I den tas den samme profetiske linje opp som i Daniel. Noen profetier har Gud gjentatt og derved vist at det må tillegges dem betydning. Herren gjentar ikke ting som ikke er av stor betydning.» Manuscript Releases, bind 9, 8.

Miller could not grasp the prophecies of the book of Revelation, for the line of paganism and papalism that is so firmly identified in Daniel is expanded in the book of Revelation to include the next persecuting power to arrive on the stage of prophetic history.

Miller kunne ikke fatte profetiene i Åpenbaringsboken, for den linjen av hedenskap og pavedømme som så tydelig er identifisert i Daniel, blir i Åpenbaringsboken utvidet til å omfatte den neste forfølgende makten som trer frem på den profetiske historiens scene.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.

> «Gjennom hedenskapet, og deretter gjennom pavedømmet, utøvde Satan sin makt i mange århundrer i et forsøk på å utslette Guds trofaste vitner fra jorden. Hedninger og papister ble drevet av den samme dragens ånd. De skilte seg bare i det at pavedømmet, idet det lot som om det tjente Gud, var den farligere og grusommere fienden. Gjennom romanismens virksomhet tok Satan verden til fange. Guds bekjennende menighet ble revet med inn i denne villfarelsens rekker, og i mer enn tusen år led Guds folk under dragens vrede. Og da pavedømmet, berøvet sin styrke, ble tvunget til å opphøre med forfølgelsen, så Johannes en ny makt stige opp for å gjenta dragens røst og føre videre det samme grusomme og gudsbespottelige verk. Denne makten, den siste som skal føre krig mot menigheten og Guds lov, ble symbolisert ved et dyr med horn som et lam. Dyrene som gikk forut for det, hadde steget opp av havet, men dette steg opp av jorden, noe som representerer den fredelige fremveksten av den nasjonen som symboliseres. De «to horn som et lam» fremstiller treffende De forente staters styreform, slik den kommer til uttrykk i dets to grunnleggende prinsipper, republikanisme og protestantisme. Disse prinsippene er hemmeligheten bak vår makt og velstand som nasjon. De som først fant et fristed ved Amerikas kyster, gledet seg over at de hadde nådd et land fritt for pavevesenets hovmodige krav og det kongelige eneveldets tyranni. De bestemte seg for å opprette en regjering på den brede grunnvoll av borgerlig og religiøs frihet.»

> “But the stern tracing of the prophetic pencil reveals a change in this peaceful scene. The beast with lamblike horns speaks with the voice of a dragon, and ‘exerciseth all the power of the first beast before him.’ Prophecy declares that he will say to them that dwell on the earth that they should make an image to the beast, and that ‘he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads; and that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name.’ Thus Protestantism follows in the steps of the Papacy.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> «Men den strenge opptegningen fra den profetiske blyanten åpenbarer en forandring i dette fredelige bildet. Dyret med horn som et lam taler med en drages røst og ‘utøver all makten til det første dyret for dets øyne.’ Profetien erklærer at det vil si til dem som bor på jorden at de skal gjøre et bilde av dyret, og at ‘det gjør at alle, små og store, rike og fattige, frie og treller, får et merke på sin høyre hånd eller på sin panne, og at ingen kan kjøpe eller selge uten den som har merket eller dyrets navn eller tallet for dets navn.’ Slik følger protestantismen i pavemaktens fotspor.» Signs of the Times, 1. november 1899.

For Miller the sea beast and earth beast of Revelation thirteen represented pagan Rome followed by papal Rome. Miller also attempted to apply his framework to Revelation seventeen, but the healing of the deadly wound of the papacy, the prophetic role of the United States and the United Nations were outside the divine framework that had been given him by angels. For him the beast that came up out of the earth in Revelation thirteen was the papacy.

For Miller representerte havdyret og jorddyret i Åpenbaringen tretten det hedenske Roma, etterfulgt av det pavelige Roma. Miller forsøkte også å anvende sitt rammeverk på Åpenbaringen sytten, men legedommen av pavedømmets dødelige sår, De forente staters og De forente nasjoners profetiske rolle, lå utenfor den guddommelige rammen som var blitt gitt ham av engler. For ham var dyret som steg opp av jorden i Åpenbaringen tretten pavedømmet.

Miller was the messenger that was to be used to remove the mantle of Protestantism from the hands of the professed Protestants that had come out of the Dark Ages. The period when the United States would speak as a dragon, when Republicanism turned into a democracy and apostate Protestantism would combine with the apostate government and repeat the combination of church and state that is the image of the papacy was still future to his day. For that reason, he attempted to place the book of Revelation into the divine framework he had been given by angels.

Miller var budbæreren som skulle brukes til å ta protestantismens kappe ut av hendene på de bekjennende protestantene som var kommet ut av mørketiden. Tiden da Amerikas forente stater skulle tale som en drage, da republikanismen ble forvandlet til et demokrati og det frafalne protestantismen ville forene seg med den frafalne regjeringen og gjenta foreningen av kirke og stat, som er pavedømmets bilde, lå ennå i fremtiden i hans dager. Av den grunn forsøkte han å plassere Åpenbaringsboken inn i den guddommelige rammen han hadde fått av engler.

He was chosen to understand the increase of knowledge that was produced in 1798 when the Ulai River vision of Daniel eight and nine was unsealed. Future for America was to understand the vision of the Hiddekel River of Daniel chapters ten through twelve that was unsealed in 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States.

Han ble utvalgt til å forstå den økningen i kunnskap som ble frambrakt i 1798 da synet ved elven Ulai i Daniel åtte og ni ble åpnet. I fremtiden skulle Amerika forstå synet ved elven Hiddekel i Daniel kapitlene ti til tolv, som ble åpnet i 1989, da, slik det er beskrevet i Daniel elleve, vers førti, landene som representerte det tidligere Sovjetunionen, ble feid bort av pavedømmet og De forente stater.

The framework that was given by angels to Future for America was based upon the identification of, and application of prophecy in the context of the three-fold union of the dragon, the beast and false prophet.

Rammeverket som ble gitt av engler til Future for America, var basert på identifikasjonen av og anvendelsen av profeti i sammenhengen med den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profeten.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.” Testimonies to Ministers, 112.

> «Det lys som Daniel mottok fra Gud, ble gitt særlig for disse siste dager. De synene han så ved breddene av Ulai og Hiddekel, de store elvene i Sinear, er nå i ferd med å bli oppfylt, og alle de hendelser som er forutsagt, vil snart finne sted.» Testimonies to Ministers, 112.

The Millerites presented the first and second angel’s message, announcing the opening of the judgment. Future for America is presenting the third angel’s message.

Millerittene frembar den første og den andre engels budskap og forkynte åpningen av dommen. Future for America frembærer den tredje engels budskap.

> I have planted, Apollos watered; but God gave the increase. So then neither is he that planteth any thing, neither he that watereth; but God that giveth the increase. Now he that planteth and he that watereth are one: and every man shall receive his own reward according to his own labour. For we are labourers together with God: ye are God’s husbandry, ye are God’s building. According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:6–11.

> Jeg plantet, Apollos vannet; men Gud gav vekst. Derfor er verken den som planter, noe, eller den som vanner, men Gud, som gir vekst. Den som planter, og den som vanner, er ett; men hver skal få sin egen lønn etter sitt eget arbeid. For vi er Guds medarbeidere; dere er Guds åkerland, Guds bygning. Etter den Guds nåde som er gitt meg, har jeg som en vis byggmester lagt grunnvollen, og en annen bygger videre på den. Men enhver må se til hvordan han bygger på den. For ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt, og den er Jesus Kristus. 1 Korinterbrev 3:6–11.

To correctly present the third angel’s message you must also present the first two angels’ messages, for we are informed that there cannot be a third without a first and second. The first and second messages are the foundation and the third is the capstone, but the third message will never deny or contradict the first and second. If it does it is not the genuine message.

For å fremholde den tredje engels budskap på rette måte må du også fremholde de to første englers budskap, for vi er blitt underrettet om at det ikke kan være en tredje uten en første og en annen. Det første og det andre budskap er grunnvollen, og det tredje er sluttstenen, men det tredje budskap vil aldri fornekte eller motsi det første og det andre. Gjør det det, er det ikke det ekte budskap.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104, 105.

> «Det første og det andre budskapet ble gitt i 1843 og 1844, og vi står nå under forkynnelsen av det tredje; men alle tre budskapene skal fortsatt forkynnes. Det er nå like vesentlig som noen gang før at de blir gjentatt for dem som søker sannheten. Med penn og røst skal vi la forkynnelsen lyde, idet vi viser deres rekkefølge og anvendelsen av profetiene som fører oss fram til den tredje engels budskap. Det kan ikke finnes et tredje uten det første og det andre. Disse budskapene skal vi gi til verden gjennom publikasjoner og taler, idet vi i den profetiske histories linje viser de ting som har vært, og de ting som skal komme.» Selected Messages, bok 2, 104, 105.

There is a very nice observation of Millerite history and our history. The Millerites were the beginning and we are the end. They presented and lived the first and second angel’s messages. We present the third angel. Their unsealed message (the Ulai vision) is found in two chapters of Daniel, and ours (the Hiddekel vision) is found in three chapters. They identified the first and second woes, and lived within the fulfillment of the second woe. We identify and live within the fulfillment of the third woe. Their framework of prophetic application was pagan Rome (the dragon) and papal Rome (the beast). Our framework for prophetic application is modern Rome as a three-fold beast.

Det finnes en meget treffende observasjon i Millerittenes historie og vår historie. Millerittene var begynnelsen, og vi er enden. De fremholdt og levde det første og det annet engels budskap. Vi fremholder det tredje engels budskap. Deres uforseglede budskap (Ulai-synet) finnes i to kapitler i Daniel, og vårt (Hiddekel-synet) finnes i tre kapitler. De identifiserte det første og det annet ve, og levde innen oppfyllelsen av det annet ve. Vi identifiserer og lever innen oppfyllelsen av det tredje ve. Deres rammeverk for profetisk anvendelse var det hedenske Roma (dragen) og det pavelige Roma (dyret). Vårt rammeverk for profetisk anvendelse er det moderne Roma som et trefoldig dyr.

As we begin to consider the characteristic of papal Rome in chapter seventeen of Revelation being the eighth that is of the seven it is worthwhile to consider what the Millerites understood of Rome during the foundational history. The third angel will have additional light, but that light will never contradict established truth.

Når vi begynner å betrakte kjennetegnet ved det pavelige Roma i det syttende kapittel av Åpenbaringen som den åttende, som er av de sju, er det verdt å overveie hva millerittene forstod om Roma i grunnleggelseshistorien. Den tredje engel vil ha ytterligere lys, men det lyset vil aldri motsi etablert sannhet.

Daniel chapter two, seven, eight, eleven and twelve identify Rome, among other powers. We are considering Rome’s two phases prior to 1798; pagan and papal as the framework for Miller’s prophetic applications. Miller and the pioneers identify that “the robbers of thy people” in Daniel chapter eleven and verse fourteen represents Rome.

Daniel kapittel to, sju, åtte, elleve og tolv identifiserer Roma, blant andre makter. Vi betrakter Romas to faser før 1798; den hedenske og den pavelige, som rammen for Millers profetiske anvendelser. Miller og pionerene identifiserer at «røverne av ditt folk» i Daniel kapittel elleve og vers fjorten representerer Roma.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Og i de tider skal mange reise seg mot kongen i sør; også voldsmennene blant ditt folk skal opphøye seg for å stadfeste synet; men de skal falle. Daniel 11,14.

There are at least two important points to consider within this verse. The word “vision” in the verse is one of two Hebrew words in the book of Daniel that are translated as “vision.” One of the Hebrew words translated as “vision” is châzôn, and means a dream, or a prophecy or a vision. The word châzôn identifies prophetic history, or a period of time, and it is found ten times in Daniel and always translated as “vision.”

Det er minst to viktige punkter å overveie i dette verset. Ordet «syn» i verset er ett av to hebraiske ord i Daniels bok som er oversatt med «syn». Det ene av de hebraiske ordene som er oversatt med «syn», er châzôn, og betyr en drøm, eller en profeti eller et syn. Ordet châzôn betegner profetisk historie, eller et tidsrom, og det forekommer ti ganger i Daniel og er alltid oversatt med «syn».

The other Hebrew word that is also translated as “vision” is mar-eh’ and means appearance. The word mar-eh’ is identifying a singular sight, a point in time. The Hebrew word mar-eh’ is found thirteen times in Daniel and it is translated as “vision” six times, four times as “countenance,” twice as “appearance” and once as “well favored.”

Det andre hebraiske ordet som også oversettes med «syn», er mar-eh’, og betyr utseende. Ordet mar-eh’ betegner et enkeltstående syn, et punkt i tiden. Det hebraiske ordet mar-eh’ forekommer tretten ganger i Daniel, og det oversettes seks ganger med «syn», fire ganger med «åsyn», to ganger med «utseende» og én gang med «velfager».

The robbers of thy people represent Rome and it is therefore the prophetic subject of Rome that establishes the prophetic “vision” in the book of Daniel. For this reason, it is important to understand the significance of Rome as a prophetic symbol.

Røverne av ditt folk representerer Roma, og det er derfor det profetiske emnet Roma som stadfester det profetiske «synet» i Daniels bok. Av denne grunn er det viktig å forstå betydningen av Roma som et profetisk symbol.

Prophetic logic demands that the word “vision” representing prophetic history is the same “vision” that is addressed in the book of Revelation, for inspiration identifies that Daniel and Revelation are the same book, that they complement each other, that they bring each other to perfection and that the same line of prophecy that is located in Daniel is taken up in the Revelation. Those points set forth in the Spirit of Prophecy have already been included in this series of articles, so I won’t include them again. I will add another point that we have also already included from Sister White. That point is that all the books of the Bible meet and end in the book of Revelation. The “vision” of prophetic history (châzôn) that is found in Daniel and is established with the prophetic subject of Rome, represents the vision of prophetic history throughout the Bible. All the books of the Bible meet and end in the Revelation and God never contradicts Himself. Never! If you think He has, you are misunderstanding something. The very same Hebrew word (châzôn) is also translated as vision in the book of Proverbs.

Profetisk logikk krever at ordet «syn», som representerer profetisk historie, er det samme «syn» som omtales i Åpenbaringsboken, for inspirasjonen identifiserer Daniel og Åpenbaringen som den samme bok, at de utfyller hverandre, at de fører hverandre til fullkommenhet, og at den samme profetiske linjen som finnes i Daniel, tas opp igjen i Åpenbaringen. Disse punktene, slik de er fremlagt i Profetiens Ånd, er allerede blitt tatt med i denne artikkelserien, så jeg vil ikke ta dem med igjen. Jeg vil tilføye enda et punkt som vi også allerede har tatt med fra søster White. Dette punktet er at alle Bibelens bøker møtes og ender i Åpenbaringsboken. «Synet» av den profetiske historie (châzôn), som finnes i Daniel og er knyttet til det profetiske emnet Roma, representerer synet av den profetiske historie gjennom hele Bibelen. Alle Bibelens bøker møtes og ender i Åpenbaringen, og Gud motsier aldri seg selv. Aldri! Dersom du mener at Han har gjort det, misforstår du noe. Det samme hebraiske ordet (châzôn) er også oversatt med syn i Ordspråksboken.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Uten åpenbaring blir folket tøylesløst; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29:18.

That is the first point to consider about the verse. If we misunderstand Rome, then we cannot establish the vision of prophetic history. That fact essentially defines the efforts of Jesuits and others throughout history who have introduced counterfeit theology to destroy the prophetic subject of Rome. As we consider the foundational understanding of Rome, we should bear this in mind.

Det er det første punktet å ta i betraktning vedrørende verset. Dersom vi misforstår Roma, kan vi ikke etablere synet på den profetiske historien. Dette forholdet definerer i det vesentlige jesuittenes og andres bestrebelser gjennom historien, de som har innført en forfalsket teologi for å ødelegge det profetiske emnet om Roma. Når vi betrakter den grunnleggende forståelsen av Roma, bør vi ha dette i minne.

> “Those who become confused in their understanding of the word, who fail to see the meaning of antichrist, will surely place themselves on the side of antichrist. There is no time now for us to assimilate with the world. Daniel is standing in his lot and in his place. The prophecies of Daniel and of John are to be understood. They interpret each other. They give to the world truths which everyone should understand. These prophecies are to be witness in the world. By their fulfillment in these last days, they will explain themselves.” Kress Collection, 105.

> «De som blir forvirret i sin forståelse av Ordet, som unnlater å se antikrists betydning, vil visselig stille seg på antikrists side. Det er nå ingen tid for oss til å assimilere oss med verden. Daniel står i sin lodd og på sin plass. Daniels og Johannes’ profetier skal forstås. De tolker hverandre. De gir verden sannheter som alle burde forstå. Disse profetiene skal være et vitnesbyrd i verden. Ved deres oppfyllelse i disse siste dager vil de forklare seg selv.» Kress Collection, 105.

If you fail to see the meaning of antichrist (Rome) you will join Rome, and this warning is placed within the context of being able to or not being able to understand the books of Daniel and Revelation. The Millerites built the foundational understanding of Adventism upon their identification of Rome. They understood that Rome was represented by two desolating powers, that both were phases of Rome, but they were not at a place in history to see Rome as a three-fold union as represented in the book of Revelation. Daniel is therefore the foundation represented by the Millerites and Revelation is the capstone represented by Future for America. There is another point from Daniel eleven verse fourteen which we wish to identify.

Hvis du ikke makter å se betydningen av antikrist (Roma), vil du slutte deg til Roma, og denne advarselen er plassert innenfor sammenhengen av å kunne eller ikke kunne forstå Daniels bok og Åpenbaringen. Millerittene bygde den grunnleggende forståelsen av adventismen på sin identifikasjon av Roma. De forstod at Roma var representert ved to ødeleggende makter, at begge var faser av Roma, men de befant seg ikke på et sted i historien hvor de kunne se Roma som en trefoldig union, slik den er fremstilt i Åpenbaringen. Daniel er derfor grunnvollen representert ved millerittene, og Åpenbaringen er hjørnesteinen representert ved Future for America. Det er et annet punkt fra Daniel 11, vers 14, som vi ønsker å identifisere.

Miller and the pioneers understood that the image of Nebuchadnezzar’s dream represented the four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome. They could not see beyond the fourth kingdom, for they understood that papal Rome was simply a second phase of Rome and therefore that the fourth kingdom had ended in 1798. From their vantage point of history the only prophetic waymark left was the Second Coming of Christ, where the rock that was cut out of the mountain would strike the feet of the image. The Millerites recognized prophetic distinctions between pagan and papal Rome, but being forced to align 1798 with Christ’s return they could see no further than four kingdoms.

Miller og pionerene forstod at bildet i Nebukadnesars drøm representerte de fire rikene Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma. De kunne ikke se forbi det fjerde riket, for de forstod at det pavelige Roma ganske enkelt var en annen fase av Roma, og derfor at det fjerde riket hadde tatt slutt i 1798. Fra deres historiske ståsted var det eneste profetiske veimerket som gjenstod, Kristi annet komme, da steinen som ble revet løs fra fjellet, skulle treffe bildets føtter. Millerittene erkjente profetiske forskjeller mellom hedensk og pavelig Roma, men idet de var tvunget til å samordne 1798 med Kristi gjenkomst, kunne de ikke se lenger enn til fire riker.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> «Vi er kommet til en tid da Guds hellige verk er fremstilt ved billedstøttens føtter, hvor jernet var blandet med det leirholdige ler. Gud har et folk, et utvalgt folk, hvis dømmekraft må helliges, som ikke må bli vanhellige ved å legge tre, høy og strå på grunnvollen. Hver sjel som er lojal mot Guds bud, vil se at det særpregede kjennetegn ved vår tro er sabbaten på den syvende dag. Dersom myndighetene ville ære sabbaten slik Gud har befalt, ville de stå i Guds styrke og til forsvar for den tro som én gang ble overgitt til de hellige. Men statsmenn vil opprettholde den falske sabbat, og vil blande sin religiøse tro med holdelsen av dette pavedømmets barn og sette den over den sabbat Herren har helliget og velsignet, idet Han skilte den ut for at mennesket skulle holde den hellig, som et tegn mellom Ham og Hans folk i tusen slektsledd. Sammenblandingen av kirkepolitikk og statspolitikk er fremstilt ved jernet og leiren. Denne foreningen svekker all kirkens kraft. Dette at kirken utrustes med statens makt, vil føre til onde resultater. Mennesker har nesten overskredet grensen for Guds langmodighet. De har satt sin styrke inn i politikken og har sluttet seg til pavedømmet. Men tiden vil komme da Gud vil straffe dem som har satt Hans lov ut av kraft, og deres onde verk vil falle tilbake på dem selv.» Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 4, 1168.

Revelation seventeen is the last identification of the kingdoms of Bible prophecy, and it identifies that seven kingdoms have fallen and that the eighth kingdom is the three-fold union of modern Rome. If the first reference to the kingdoms of Bible prophecy is Daniel chapter two, and it most certainly is; then the last reference should be illustrated by the first reference. How can the four kingdoms of Daniel chapter two agree with eight kingdoms in Revelation seventeen?

Åpenbaringen sytten er den siste identifikasjonen av rikene i Bibelens profeti, og den identifiserer at sju riker er falt, og at det åttende riket er den trefoldige foreningen av det moderne Roma. Dersom den første henvisningen til rikene i Bibelens profeti er Daniel kapittel to, og det er den så visst; da bør den siste henvisningen bli illustrert ved den første henvisningen. Hvordan kan de fire rikene i Daniel kapittel to stemme overens med åtte riker i Åpenbaringen sytten?

Remember therefore as we proceed, the Millerites could not see prophetic events beyond their history. The message they understood and proclaimed identified the Second Coming of Christ as the next waymark of prophetic history. But if the Millerite understanding of Rome as the symbol that establishes the vision of prophetic history and also Daniel chapter two are both Millerite foundational truths, how can this agree with the eight kingdoms of chapter seventeen of Revelation?

Husk derfor, mens vi går videre, at millerittene ikke kunne se profetiske begivenheter bortenfor sin egen historie. Budskapet de forstod og forkynte, identifiserte Kristi annet komme som det neste veimerket i den profetiske historien. Men dersom millerittenes forståelse av Roma som det symbolet som etablerer synet om den profetiske historien, og også Daniel kapittel to, begge er millerittiske grunnsannheter, hvordan kan dette da stemme overens med de åtte kongene i kapittel sytten i Åpenbaringen?

If you are uncertain if the image of Daniel two is foundational, all you need to do is consider the 1843 and 1850 pioneer charts. Both have the image of Daniel two portrayed upon them. Just as significantly is that Ellen White identifies that both charts were made by God’s direction and by His design.

Dersom du er usikker på om bildet i Daniel 2 er grunnleggende, behøver du bare å betrakte pionerkartene fra 1843 og 1850. Begge har bildet fra Daniel 2 framstilt på seg. Like betydningsfullt er det at Ellen White fastslår at begge kartene ble laget etter Guds ledelse og etter Hans plan.

> “I have seen that the 1843 chart was directed by the hand of the Lord, and that it should not be altered; that the figures were as He wanted them; that His hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until His hand was removed.” Early Writings, 74, 75.

> «Jeg har sett at 1843-kartet ble ledet av Herrens hånd, og at det ikke skulle endres; at tallene var slik Han ville ha dem; at Hans hånd var over og skjulte en feil i noen av tallene, slik at ingen kunne se den før Hans hånd ble trukket bort.» Early Writings, 74, 75.

Of the 1850 chart she stated:

Om 1850-diagrammet uttalte hun:

> “I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.” Manuscript Releases, volume 13, 359.

> «Jeg så at Gud var med i utgivelsen av tavlen ved bror Nichols. Jeg så at det fantes en profeti om denne tavlen i Bibelen, og dersom denne tavlen er bestemt for Guds folk, hvis den er tilstrekkelig for én, så er den det for en annen, og dersom én trengte en ny tavle malt i større målestokk, trenger alle den i like høy grad.» Manuscript Releases, bind 13, 359.

There is an ancient proverb from the world that states, “Error has many paths, but truth has only one.” There are several various errors that have been employed to prevent people from recognizing that modern Rome in Revelation seventeen is the eighth head that is of the seven. One of those errors which is employed by the theologians of Adventism is a misrepresentation of the kingdoms of history. I am not here referring to the kingdoms of Bible prophecy, these are two different designations. The kingdoms of Bible prophecy are established upon the first mention in Daniel chapter two, but there were kingdoms of history that preceded Babylon. Ellen White clearly identifies who the kingdoms of history were, but the theologians of Adventism ignore the inspired testimony and create a sequence of kingdoms of history that clouds the understanding that Rome always comes up eighth and is of the seven. Yet it is Rome that establishes the vision.

Det finnes et gammelt ordtak fra verden som sier: «Villfarelsen har mange stier, men sannheten har bare én.» Det finnes flere forskjellige villfarelser som er blitt tatt i bruk for å hindre mennesker i å erkjenne at det moderne Roma i Åpenbaringen sytten er det åttende hode, som er av de sju. En av disse villfarelsene som benyttes av adventismens teologer, er en forvrengning av historiens riker. Jeg sikter her ikke til den bibelske profetiens riker; dette er to forskjellige betegnelser. Den bibelske profetiens riker blir fastlagt ved den første omtalen i Daniel kapittel to, men det fantes historiens riker som gikk forut for Babylon. Ellen White identifiserer klart hvem historiens riker var, men adventismens teologer ser bort fra det inspirerte vitnesbyrd og konstruerer en rekke av historiens riker som tilslører forståelsen av at Roma alltid fremstår som det åttende og er av de sju. Likevel er det Roma som etablerer synet.

The theologians of Adventism and apostate Protestantism suggest that the kingdoms of history were Egypt, Assyria, Babylon, Medo-Persia, Greece, Rome and on. Sister White informs us that there is a third kingdom of history, which they choose to leave out. Are they leaving out that kingdom, or are they leaving out the Spirit of Prophecy? Both.

Teologene innen adventismen og den frafalne protestantismen antyder at historiens riker var Egypt, Assyria, Babylon, Medo-Persia, Hellas, Roma og videre. Søster White gjør oss oppmerksom på at det finnes et tredje rike i historien, som de velger å utelate. Utelater de det riket, eller utelater de Profetiens Ånd? Begge deler.

> “The history of nations that one after another have occupied their allotted time and place, unconsciously witnessing to the truth of which they themselves knew not the meaning, speaks to us. To every nation and to every individual of today God has assigned a place in His great plan. Today men and nations are being measured by the plummet in the hand of Him who makes no mistake. All are by their own choice deciding their destiny, and God is overruling all for the accomplishment of His purposes.

> Historien om nasjonene som én etter én har fylt den tid og den plass som var tildelt dem, og ubevisst vitnet om den sannhet hvis mening de selv ikke kjente, taler til oss. Hver nasjon og hvert menneske i vår tid har Gud tildelt en plass i sin store plan. I dag blir mennesker og nasjoner målt med loddsnoren i Hans hånd, Han som aldri tar feil. Alle avgjør ved sitt eget valg sin skjebne, og Gud styrer over alt for å fullbyrde sine hensikter.

> “The history which the great I AM has marked out in His word, uniting link after link in the prophetic chain, from eternity in the past to eternity in the future, tells us where we are today in the procession of the ages, and what may be expected in the time to come. All that prophecy has foretold as coming to pass, until the present time, has been traced on the pages of history, and we may be assured that all which is yet to come will be fulfilled in its order.

> Den historie som den store JEG ER har opptegnet i sitt Ord, idet han føyer ledd til ledd i den profetiske kjede, fra evigheten i fortiden til evigheten i fremtiden, forteller oss hvor vi befinner oss i dag i tidsaldrernes rekke, og hva som kan ventes i den kommende tid. Alt det profetien har forutsagt skulle skje, inntil nåværende tid, er blitt nedtegnet på historiens sider, og vi kan være forvisset om at alt det som ennå skal komme, vil bli oppfylt i sin orden.

> “The final overthrow of all earthly dominions is plainly foretold in the word of truth. In the prophecy uttered when sentence from God was pronounced upon the last king of Israel is given the message: ‘Thus saith the Lord God; Remove the diadem, and take off the crown: … exalt him that is low, and abase him that is high. I will overturn, overturn, overturn, it: and it shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’ Ezekiel 21:26, 27.

> «Den endelige omstyrtelse av alle jordiske herredømmer er klart forutsagt i sannhetens ord. I profetien som ble uttalt da dommen fra Gud ble avsagt over Israels siste konge, gis budskapet: «Så sier Herren Gud: Ta av hodebindet, og ta kronen av! … opphøy den som er lav, og fornedre den som er høy. Jeg vil omstyrte, omstyrte, omstyrte det; og det skal ikke være mer, inntil Han kommer som det med rette tilhører; og jeg vil gi det til Ham.» Esekiel 21:26, 27.

> “The crown removed from Israel passed successively to the kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. God says, ‘It shall be no more, until He come whose right it is; and I will give it Him.’

> «Kronen som ble tatt bort fra Israel, gikk etter hverandre over til rikene Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma. Gud sier: ‘Den skal ikke være mer, før han kommer som den tilhører med rette; og jeg vil gi den til ham.’»

> “That time is at hand. Today the signs of the times declare that we are standing on the threshold of great and solemn events. Everything in our world is in agitation. Before our eyes is fulfilling the Saviour’s prophecy of the events to precede His coming: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars…. Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places.’ Matthew 24:6, 7.

> «Den tiden er nær. I dag vitner tidens tegn om at vi står på terskelen til store og høytidelige begivenheter. Alt i vår verden er i opprør. For våre øyne oppfylles Frelserens profeti om de hendelser som skal gå forut for hans komme: ‘Ye shall hear of wars and rumors of wars…. Nation shall rise against nation, and kingdom against kingdom: and there shall be famines, and pestilences, and earthquakes, in divers places.’ Matteus 24:6, 7.»

> “The present is a time of overwhelming interest to all living. Rulers and statesmen, men who occupy positions of trust and authority, thinking men and women of all classes, have their attention fixed upon the events taking place about us. They are watching the strained, restless relations that exist among the nations. They observe the intensity that is taking possession of every earthly element, and they recognize that something great and decisive is about to take place—that the world is on the verge of a stupendous crisis.

> «Nåtiden er en tid av overveldende interesse for alle som lever. Herskere og statsmenn, menn som innehar stillinger av tillit og myndighet, tenkende menn og kvinner av alle klasser, har sin oppmerksomhet rettet mot de begivenheter som finner sted omkring oss. De iakttar de spente, urolige forhold som består mellom nasjonene. De ser den intensitet som er i ferd med å gripe ethvert jordisk element, og de erkjenner at noe stort og avgjørende står for å skje—at verden står på randen av en overveldende krise.

> “Angels are now restraining the winds of strife, that they may not blow until the world shall be warned of its coming doom; but a storm is gathering, ready to burst upon the earth; and when God shall bid His angels loose the winds, there will be such a scene of strife as no pen can picture.

> «Engler holder nå stridens vinder tilbake, for at de ikke skal blåse før verden er blitt advart om sin forestående undergang; men en storm samler seg, rede til å bryte løs over jorden; og når Gud byr sine engler å slippe vindene løs, da vil det bli et slikt stridens skue at ingen penn kan skildre det.»

> “The Bible, and the Bible only, gives a correct view of these things. Here are revealed the great final scenes in the history of our world, events that already are casting their shadows before, the sound of their approach causing the earth to tremble and men’s hearts to fail them for fear.” Education, 178–180.

> «Bibelen, og Bibelen alene, gir et riktig syn på disse ting. Her åpenbares de store avsluttende scener i vår verdens historie, begivenheter som allerede kaster sine skygger foran seg, idet lyden av deres komme får jorden til å skjelve og menneskenes hjerter til å svikte av frykt.» Education, 178–180.

This passage has much light for our time, but what I want to point out is that Sister White clearly identifies that the kingdom of history that preceded Babylon was Israel, not Assyria. The kingdoms of history that is used by theologians leave out Israel as a kingdom of history, in spite of the power and glory that was established during the reign of king Solomon, and in spite of inspiration’s direct testimony through Ezekiel and Ellen White that the crown of Israel passed to Babylon.

Dette avsnittet inneholder mye lys for vår tid, men det jeg ønsker å påpeke, er at Søster White klart identifiserer at det historiske riket som gikk forut for Babylon, var Israel, ikke Assyria. De historiske rikene som benyttes av teologer, utelater Israel som et historisk rike, til tross for den makt og herlighet som ble etablert under kong Salomos regjering, og til tross for inspirasjonens direkte vitnesbyrd gjennom Esekiel og Ellen White om at Israels krone gikk over til Babylon.

If we apply the inspired commentary to the kingdoms of history, we find that Israel needs to be counted among those kingdoms. Israel, Assyria and Egypt are kingdoms of history that preceded the first kingdom of Bible prophecy which was Babylon. Therefore, the fourth kingdom of “history” was Babylon, the fifth was Medo-Persia, the sixth was Greece, the seventh was pagan Rome, and the eighth was papal Rome, which was of the seven for it represents the second phase of pagan Rome. With the kingdoms of history papal Rome is the eighth, and is of the seven.

Hvis vi anvender den inspirerede kommentaren på historiens riker, finner vi at Israel må regnes blant disse rikene. Israel, Assyria og Egypt er historiens riker som gikk forut for det første riket i Bibelens profeti, som var Babylon. Derfor var det fjerde riket i «historien» Babylon, det femte var Medo-Persia, det sjette var Hellas, det sjuende var det hedenske Roma, og det åttende var det pavelige Roma, som var av de sju, for det representerer den andre fasen av det hedenske Roma. Med historiens riker er det pavelige Roma det åttende, og er av de sju.

In Daniel seven we have the kingdoms of Bible prophecy represented by beasts. Babylon is the lion that was followed by the bear of Medo-Persia. The third was Greece as the leopard, and then Rome as the “dreadful and terrible” beast that had “iron teeth.” The terrible beast in agreement with the image of Daniel two is Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy.

I Daniel sju har vi rikene i Bibelens profeti fremstilt ved dyr. Babylon er løven som ble etterfulgt av bjørnen, Medo-Persia. Det tredje var Hellas som leoparden, og deretter Roma som det «fryktelige og forferdelige» dyret som hadde «jern-tenner». Det fryktelige dyret er, i samsvar med bildet i Daniel to, Roma, det fjerde riket i Bibelens profeti.

The Millerites understood the fourth kingdom to be Rome, so they understood the characteristics of the terrible beast as such, and simply applied all the prophetic characteristics of the beast unto the fourth kingdom. They saw the distinction between pagan Rome and papal Rome in the passage, but could not see a fifth kingdom of Bible prophecy, for they correctly used the first mention of the kingdoms of Bible prophecy as their point of reference. But the distinction between the two Rome’s is in the passage, which allows us to consider the distinction between the two Rome’s as representing two kingdoms. But this is not the point we are considering.

Millerittene forstod det fjerde riket som Roma, og de forstod derfor kjennetegnene ved det fryktelige dyret på denne måten og anvendte ganske enkelt alle dyrets profetiske kjennetegn på det fjerde riket. De så skillet mellom hedensk Roma og pavelig Roma i avsnittet, men kunne ikke se et femte rike i Bibelens profetier, for de brukte med rette den første omtalen av rikene i Bibelens profeti som sitt referansepunkt. Men skillet mellom de to Roma-er er i avsnittet, noe som gir oss anledning til å betrakte skillet mellom de to Roma-er som representerende to riker. Men dette er ikke det poenget vi behandler.

> Thus he said, The fourth beast shall be the fourth kingdom upon earth, which shall be diverse from all kingdoms, and shall devour the whole earth, and shall tread it down, and break it in pieces. And the ten horns out of this kingdom are ten kings that shall arise: and another shall rise after them; and he shall be diverse from the first, and he shall subdue three kings. And he shall speak great words against the most High, and shall wear out the saints of the most High, and think to change times and laws: and they shall be given into his hand until a time and times and the dividing of time. But the judgment shall sit, and they shall take away his dominion, to consume and to destroy it unto the end. Daniel 7:23–26.

> Så sa han: Det fjerde dyret skal være det fjerde riket på jorden, og det skal være forskjellig fra alle riker; og det skal oppsluke hele jorden og tråkke den ned og knuse den i stykker. Og de ti hornene fra dette riket er ti konger som skal oppstå; og en annen skal oppstå etter dem, og han skal være forskjellig fra de første, og han skal underkue tre konger. Og han skal tale store ord mot Den Høyeste og undertrykke Den Høyestes hellige og tenke på å forandre tider og lover; og de skal bli gitt i hans hånd inntil en tid og tider og en halv tid. Men dommen skal settes, og de skal ta bort hans herredømme for å tilintetgjøre og ødelegge det til enden. Daniel 7:23–26.

The fourth kingdom in Daniel two is Rome. The ten horns represent the ten nations that represent the kingdom of pagan Rome, and before papal Rome would take control of the world in 538, three of those kingdoms would be removed, or plucked up. Then the “little” “horn” of verse eight with “eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things,” would arise. If we have ten horns in the fourth kingdom and three are removed in order for the “little horn” to replace those three horns, then when the three horns are removed it leaves seven horns, and the little horn is the eighth, for Rome always comes up eighth and is of the seven. There is much light concerning Rome in its two phases in this chapter, but we are simply here providing a second witness that prophetically as well as historically, Rome comes up eighth and is of the seven.

Det fjerde riket i Daniel 2 er Roma. De ti hornene representerer de ti nasjonene som representerer det hedenske Romerrikets kongedømme, og før det pavelige Roma skulle ta kontroll over verden i 538, ville tre av disse rikene bli fjernet, eller revet opp med roten. Deretter skulle det «lille» «hornet» i vers åtte, med «øyne som menneskeøyne, og en munn som talte store ord», stå fram. Hvis vi har ti horn i det fjerde riket og tre blir fjernet for at det «lille hornet» skal erstatte disse tre hornene, så gjenstår det sju horn når de tre hornene er fjernet, og det lille hornet er det åttende, for Roma kommer alltid opp som det åttende og er av de sju. Det finnes mye lys om Roma i dets to faser i dette kapitlet, men vi fremlegger her ganske enkelt et annet vitne om at Roma, både profetisk og historisk, kommer opp som det åttende og er av de sju.

In chapter eight we find the enlargement of chapter seven. The chapter once again identifies the kingdoms of Bible prophecy but leaves off the first kingdom of Babylon for when Daniel received the vision of chapter eight it was very close to the end of Babylon. In the chapter Medo-Persia is represented by a ram that had two horns. Greece is represented by a goat with one horn that is broken and produces four horns out of the broken horn. Then a “little horn” follows after Greece, and once again the little horn is representing Rome. Though Rome was not a direct descendant from the empire of Greece, the passage portrays the little horn as coming out of one of the four horns that arose in the Greek kingdom after the first horn—representing Alexander the Great—was broken. Rome was not a descendant of the Greeks, but it began its conquering of the world from the area of Greece, and in that sense, it came out of one of those four horns.

I kapittel åtte finner vi en utvidelse av kapittel sju. Kapitlet identifiserer igjen rikene i Bibelens profeti, men utelater det første riket, Babylon; for da Daniel mottok synet i kapittel åtte, var Babylon svært nær sin ende. I kapitlet blir Medo-Persia fremstilt ved en vær som hadde to horn. Hellas blir fremstilt ved en geitebukk med ett horn, som blir brukket av og frembringer fire horn fra det brukne hornet. Deretter følger et «lite horn» etter Hellas, og nok en gang representerer det lille hornet Roma. Selv om Roma ikke var en direkte etterkommer av det greske riket, fremstiller teksten det lille hornet som om det kom ut fra ett av de fire hornene som oppstod i det greske riket etter at det første hornet — som representerer Aleksander den store — ble brukket av. Roma var ikke en etterkommer av grekerne, men det begynte sin erobring av verden fra området omkring Hellas, og i den forstand kom det ut fra ett av disse fire hornene.

We therefore find in chapter eight a second witness to chapter seven. Medo-Persia had two horns, Greece had one and thereafter four more horns. That equals seven horns before Rome, as the little horn came out of one of Greece’s four horns. Two plus one plus four equals seven, then Rome, the little horn, is the eighth and it is of the seven. It is worth noting that in this passage that identifies that Rome comes out of one of the Greek horns is one of the greatest prophetic arguments that Miller and his co-laborers had to meet in their history.

Vi finner derfor i kapittel åtte et annet vitnesbyrd til kapittel sju. Medo-Persia hadde to horn, Hellas hadde ett og deretter ytterligere fire horn. Det utgjør sju horn før Roma, ettersom det lille hornet kom ut fra ett av Hellas’ fire horn. To pluss ett pluss fire er lik sju; deretter er Roma, det lille hornet, det åttende, og det er av de sju. Det er verdt å merke seg at i dette avsnittet, som fastslår at Roma kommer ut fra ett av de greske hornene, ligger et av de største profetiske argumentene som Miller og hans medarbeidere måtte møte i sin historie.

The Protestants of that history insisted that the little horn of Rome could not be Rome, for the prophecy identifies that the little horn came out from one of the four Grecian horns. They therefore argued that the little horn represented Antiochus Epiphanes who was one of the Seleucid kings that carried on through history after the division of Alexander the Great’s demise. The argument of Millerite history over this issue was so great that on the 1843 chart the argument against the Protestant teaching that was based upon the fact that Daniel saw the little horn come out from one of the four Grecian horns and therefore could not identify Rome, for Rome did not descend from Greece. The argument impacted all the passages in Daniel where Rome is identified. The Protestant position included that the “robbers of thy people” in verse fourteen of Daniel eleven had to be Antiochus Epiphanes. The Millerites therefore included upon the chart that Sister White identified was “directed by the hand of the Lord and should not be altered,” a reference to Antiochus Epiphanes identifying why he could not have been that fourth kingdom. Does Rome establish the vision of prophetic history or did a Seleucid king that died over a hundred years before Christ was born represent the power that stood up against Christ at his crucifixion?

Protestantene i denne historien fastholdt at Romas lille horn ikke kunne være Roma, for profetien identifiserer at det lille horn kom ut fra ett av de fire greske hornene. De hevdet derfor at det lille horn representerte Antiokus Epifanes, som var en av de selevkidiske kongene som fortsatte gjennom historien etter delingen ved Aleksander den stores bortgang. Argumentasjonen i millerittisk historie om dette spørsmålet var så betydelig at det på 1843-diagrammet ble fremført et argument mot den protestantiske læren, som bygde på det forhold at Daniel så det lille horn komme ut fra ett av de fire greske hornene og derfor ikke kunne identifisere Roma, for Roma stammet ikke fra Hellas. Argumentet påvirket alle avsnittene i Daniel der Roma identifiseres. Det protestantiske standpunktet omfattet at «røverne av ditt folk» i vers fjorten i Daniel elleve måtte være Antiokus Epifanes. Millerittene tok derfor med på diagrammet, som Søster White identifiserte som «ledet av Herrens hånd og ikke burde forandres», en henvisning til Antiokus Epifanes som identifiserte hvorfor han ikke kunne ha vært det fjerde riket. Er det Roma som stadfester synet om den profetiske historien, eller representerte en selevkidisk konge som døde over hundre år før Kristus ble født, den makten som stod fram mot Kristus ved hans korsfestelse?

The question that could be raised is, why was Daniel shown Rome coming out of one of the Grecian horns, if Rome was not a direct descendant of Greece? The answer is that the beginning of Rome’s rise to power began in that region which had formerly been Greek territory, but why was the prophecy portrayed in such a way to allow for that confusion?

Spørsmålet som kan reises, er hvorfor Daniel fikk se Roma komme frem fra ett av de greske hornene, dersom Roma ikke var en direkte etterkommer av Hellas? Svaret er at begynnelsen på Romas maktoppgang tok til i den regionen som tidligere hadde vært gresk territorium, men hvorfor ble profetien fremstilt på en slik måte at den åpnet for denne forvirringen?

At least one answer, beyond the importance of noting where Rome began to rise, is that the enigma of Rome always coming up eighth and being of the seven is answered by Rome being associated with the territory of Greece, in order to retain the enigma’s point of Rome being of the seven. The enigma is that important, though the Millerites could never have understood that concept from their vantage point in history. The fact that all the references upon not only the 1843, but also the 1850 chart are illustrations of subjects that are directly addressed in God’s prophetic Word, except for the one reference that emphasizes that Antiochus Epiphanes is not the power that stood against Christ, makes the addition to the chart very significant. How sad is it that when Adventism left their foundations, they find themselves today teaching that the power of verse fourteen of Daniel eleven is Antiochus Epiphanes and not Rome! They now teach what the Millerites opposed so strongly that they represented that controversy upon the 1843 chart!

Minst ett svar, ut over viktigheten av å merke seg hvor Roma begynte å stige fram, er at gåten om at Roma alltid kommer opp som den åttende og er av de sju, besvares ved at Roma forbindes med Hellas’ territorium, for å bevare gåtens poeng om at Roma er av de sju. Gåten er så viktig, selv om millerittene aldri kunne ha forstått dette begrepet ut fra sitt historiske perspektiv. Det faktum at alle henvisningene på ikke bare 1843-kartet, men også 1850-kartet, er framstillinger av emner som blir direkte behandlet i Guds profetiske Ord, bortsett fra den ene henvisningen som understreker at Antiokus Epifanes ikke er den makten som stod mot Kristus, gjør tilføyelsen til kartet svært betydningsfull. Hvor sørgelig er det ikke at når adventismen forlot sine grunnvoller, finner den seg i dag i å lære at makten i Daniel 11, vers fjorten, er Antiokus Epifanes og ikke Roma! De lærer nå det som millerittene motsatte seg så sterkt at de framstilte den striden på 1843-kartet!

The kingdoms of history identify that Rome comes up eighth and is of the seven. The “little horn” in chapter seven that speaks “great words against the Most High” comes up eighth and is of the seven. The horns of chapter eight identify that Rome comes up eighth and is of the seven.

Historiens riker viser at Roma står frem som den åttende og er av de syv. Det «lille horn» i kapittel sju, som taler «store ord mot Den Høyeste», står frem som den åttende og er av de syv. Hornene i kapittel åtte viser at Roma står frem som den åttende og er av de syv.

In the next article we will consider how modern Rome, as represented in Revelation seventeen comes up eighth and is of the seven. We will then return to Daniel two and identify why Daniel two’s four kingdoms, which is the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, is in agreement with Revelation seventeen’s eight kingdoms.

I den neste artikkelen vil vi undersøke hvordan det moderne Roma, slik det fremstilles i Åpenbaringen sytten, kommer opp som den åttende og er av de sju. Deretter vil vi vende tilbake til Daniel to og påvise hvorfor de fire rikene i Daniel to, som er den første omtalen av rikene i Bibelens profeti, er i overensstemmelse med de åtte rikene i Åpenbaringen sytten.

Back to Articles