Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty

Daniels bok – nummer ett hundre og tjue

Unveiling the Prophetic Signs: Understanding the Fulfillment of Biblical Prophecies

Åpenbaring av de profetiske tegn: Forståelsen av oppfyllelsen av bibelske profetier

Author

Jeff Pippenger

Published

March 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The fulfillment of the signs represented by the sun, moon, and stars have been amply addressed by the historians, the pioneers of Adventism and through the writings of Sister White. Some of the signs Jesus addressed are not as familiar as others. Few recognize that the “distress of nations” upon the “earth,” had a specific fulfillment. They are not clear about what the symbol of the shaking of the “powers of heaven,” as opposed to the shaking the powers of earth represent. And few Laodicean Adventist understand that the “coming” of “the Son of man coming in a cloud” was fulfilled in Millerite history.

Oppfyllelsen av tegnene som ble fremstilt ved solen, månen og stjernene, er blitt grundig behandlet av historikerne, av adventismens pionerer og gjennom Søster Whites skrifter. Noen av de tegnene Jesus omtalte, er ikke like velkjente som andre. Få erkjenner at «folkenes fortvilelse» på «jorden» hadde en særskilt oppfyllelse. De har ikke klart for seg hva symbolet på rystelsen av «himmelens krefter» representerer, i motsetning til den rystelse som jordens krefter representerer. Og få laodikeiske adventister forstår at «Menneskesønnens komme i en sky» ble oppfylt i millerittisk historie.

> “The exact day and hour of Christ’s coming have not been revealed. The Saviour told his disciples that he himself could not make known the hour of his second appearing. But he mentioned certain events by which they might know when his coming was near. ‘There shall be signs,’ he said, ‘in the sun, and in the moon, and in the stars.’ ‘The sun shall be darkened, and the moon shall not give her light, and the stars of heaven shall fall.’ Upon the earth, he said, there shall be ‘distress of nations, with perplexity; the sea and the waves roaring; men’s hearts failing them for fear, and for looking after those things which are coming on the earth.’

> «Den nøyaktige dag og time for Kristi komme er ikke blitt åpenbart. Frelseren sa til sine disipler at han selv ikke kunne kunngjøre timen for sitt annet komme. Men han nevnte visse hendelser hvorved de kunne vite når hans komme var nær. «Det skal være tegn,» sa han, «i sol og måne og stjerner.» «Solen skal formørkes, og månen skal ikke gi sitt lys, og himmelens stjerner skal falle.» På jorden, sa han, skal det være «folkenes angst i fortvilelse; hav og brenning bruser; mennesker forgår av redsel og gru for det som skal komme over jorden.»

> “‘And they shall see the Son of man coming in the clouds of heaven with power and great glory. And he shall send his angels with a great sound of a trumpet, and they shall gather together his elect from the four winds, from one end of heaven to the other.’

> «‘Og de skal se Menneskesønnen komme på himmelens skyer med kraft og stor herlighet. Og han skal sende ut sine engler med en mektig basunklang, og de skal samle hans utvalgte fra de fire vinder, fra himmelens ene ende til den andre.’»

> “The signs in the sun, moon, and stars have been fulfilled. Since that time earthquakes, tempests, tidal waves, pestilence, and famine have multiplied. The most awful destructions, by fire and flood, are following one another in quick succession. The terrible disasters that are taking place from week to week speak to us in earnest tones of warning, declaring that the end is near, that something great and decisive will soon of necessity take place.

> «Tegnene i solen, månen og stjernene er blitt oppfylt. Siden den tid har jordskjelv, stormer, flodbølger, pest og hungersnød tiltatt. De mest fryktelige ødeleggelser, ved ild og vannflom, følger den ene etter den andre i rask rekkefølge. De forferdelige katastrofene som finner sted fra uke til uke, taler til oss i alvorlige toner av advarsel og forkynner at enden er nær, at noe stort og avgjørende snart av nødvendighet vil finne sted.»

> “Probationary time will not continue much longer. Now God is withdrawing his restraining hand from the earth. Long has he been speaking to men and women through the agency of his Holy Spirit; but they have not heeded the call. Now he is speaking to his people, and to the world, by his judgments. The time of these judgments is a time of mercy for those who have not yet had opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; his hand is still stretched out to save. Large numbers will be admitted to the fold of safety who in these last days will hear the truth for the first time.” Review and Herald, November 22, 1906.

> «Prøvetiden vil ikke vare stort lenger. Nå trekker Gud sin tilbakeholdende hånd bort fra jorden. Lenge har han talt til menn og kvinner ved sin Hellige Ånds virksomhet; men de har ikke gitt akt på kallet. Nå taler han til sitt folk og til verden gjennom sine dommer. Tiden for disse dommene er en nådetid for dem som ennå ikke har hatt anledning til å lære hva sannheten er. Herren vil se mildt på dem. Hans barmhjertige hjerte røres; hans hånd er fremdeles utstrakt for å frelse. Store skarer vil bli tatt opp i trygghetens hjord, de som i disse siste dager for første gang vil høre sannheten.» Review and Herald, 22. november 1906.

The Millerite history is repeated to the very letter in the last days. The “signs” that marked the arrival and history of the first angel, typify “signs” that mark the arrival and history of the third angel. All the sacred reformatory movements parallel the movement of the third angel in the last days.

Milleritt-historien blir gjentatt til punkt og prikke i de siste dager. De «tegn» som markerte den første engels komme og historie, er forbilde på de «tegn» som markerer den tredje engels komme og historie. Alle de hellige reformatoriske bevegelser løper parallelt med den tredje engels bevegelse i de siste dager.

> “The work of God in the earth presents, from age to age, a striking similarity in every great reformation or religious movement. The principles of God’s dealing with men are ever the same. The important movements of the present have their parallel in those of the past, and the experience of the church in former ages has lessons of great value for our own time.” The Great Controversy, 343.

> «Guds verk på jorden viser, fra tidsalder til tidsalder, en slående likhet i enhver stor reformasjon eller religiøs bevegelse. Prinsippene for Guds handlemåte med menneskene er alltid de samme. De viktige bevegelsene i nåtiden har sine paralleller i fortiden, og kirkens erfaring i tidligere tidsaldre har lærdommer av stor verdi for vår egen tid.» The Great Controversy, 343.

The history represented by the mighty angel of Revelation eighteen, is the third angel, and the history represented by the third angel runs parallel to the history of the first and second angels of Millerite history.

Historien som fremstilles ved den mektige engelen i Åpenbaringen atten, er den tredje engel, og den historien som fremstilles ved den tredje engel, løper parallelt med historien til den første og den andre engel i den millerittiske historie.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> «Gud har gitt budskapene i Åpenbaringen 14 deres plass i profetienes rekke, og deres gjerning skal ikke opphøre før avslutningen på denne jordens historie. Den første og den andre engels budskap er fremdeles sannhet for denne tid, og skal løpe parallelt med dette som følger. Den tredje engel forkynner sin advarsel med høy røst. «Etter dette,» sa Johannes, «så jeg en annen engel stige ned fra himmelen; han hadde stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet.» I denne opplysningen er lyset fra alle de tre budskapene forent.» The 1888 Materials, 803, 804.

The work of the first and second angels, which is paralleled by the work of the third angel, is also illustrated in the parable of the ten virgins.

Verket til den første og den andre engel, som har sin parallell i den tredje engels verk, blir også illustrert i lignelsen om de ti jomfruene.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Jeg blir ofte henvist til lignelsen om de ti jomfruene, hvorav fem var kloke og fem uforstandige. Denne lignelsen er blitt og vil bli oppfylt til minste bokstav, for den har en særlig anvendelse på denne tid, og har, lik den tredje engels budskap, blitt oppfylt og vil fortsette å være nåtidens sannhet inntil tidens ende.» Review and Herald, 19. august 1890.

The history represented in Revelation chapter ten of the Book of revelation is represented as the seven thunders, and the seven thunders represent the events which took place during the history of the Millerites, which was the history of the first and second angels’ messages. The seven thunders also represent “future events” that occur in the last days, and they are fulfilled in the same “order” as they were in the history of the Millerites.

Historien som er framstilt i Åpenbaringen kapittel ti i Johannes’ åpenbaring, fremstilles som de sju tordener, og de sju tordener representerer de hendelser som fant sted under millerittenes historie, som var historien om den første og den andre engels budskap. De sju tordener representerer også «framtidige hendelser» som finner sted i de siste dager, og de oppfylles i samme «rekkefølge» som de gjorde i millerittenes historie.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages. …

> «Det særlige lys som ble gitt til Johannes, og som kom til uttrykk i de sju tordener, var en skildring av hendelser som skulle finne sted under den første og den andre engels budskap. …»

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> «Etter at disse sju tordener hadde latt sine røster høres, kommer påbudet til Johannes, slik det kom til Daniel angående den lille boken: ‘Forsegl det som de sju tordener talte.’ Disse gjelder framtidige hendelser som vil bli åpenbart i sin rekkefølge.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 971.

All the reform movements parallel one another, and they are to be brought together “line upon line,” in order to illustrate the final reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand. The parable of the ten virgins illustrates the internal experience of God’s people in the Millerite movement and the movement of the one hundred and forty-four thousand.

Alle reformbevegelsene løper parallelt med hverandre, og de skal føres sammen «linje på linje» for å belyse den siste reformatoriske bevegelsen blant de hundre og førtifire tusen. Lignelsen om de ti jomfruene illustrerer Guds folks indre erfaring i millerittbevegelsen og i bevegelsen blant de hundre og førtifire tusen.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> «Lignelsen om de ti jomfruer i Matteus 25 illustrerer også adventfolkets erfaring.» The Great Controversy, 393.

The work and message of both the Millerites and the one hundred and forty-four thousand is represented by the three angels of Revelation fourteen.

Arbeidet og budskapet til både millerittene og de hundre og førtifire tusen fremstilles ved de tre englene i Åpenbaringen 14.

> “I have had precious opportunities to obtain an experience. I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God, and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.” Life Sketches, 429.

> «Jeg har hatt dyrebare anledninger til å vinne en erfaring. Jeg har hatt erfaring i den første, den andre og den tredje engels budskap. Englene fremstilles som flygende midt over himmelen og forkynner for verden et advarselsbudskap, som har direkte betydning for de mennesker som lever i de siste dager av denne jords historie. Ingen hører disse englenes røst, for de er et symbol som representerer Guds folk, som arbeider i samklang med himmelens univers. Menn og kvinner, opplyst av Guds Ånd og helliget ved sannheten, forkynner de tre budskapene i deres rekkefølge.» Life Sketches, 429.

The prophetic events represented in Revelation chapter ten, are represented by the seven thunders. Those events mark where the divine is joined with the human. The “signs” that were identified by Christ in Matthew chapter twenty-four, Mark thirteen and Luke twenty-one represent the “signs” that ushered in the Millerite movement and represent a parallel testimony to the movement of the one hundred and forty-four thousand. The one hundred and forty-four thousand do not taste of death as represented by Enoch and Elijah. September 11, 2001, the “sign” that Christ identified as marking the arrival of the final generation of earth’s history, is identified in Luke chapter twenty-one. To be among that group that has been represented by Enoch and Elijah, who are called the one hundred and forty-four thousand requires that the “sign” and all that it represents is recognized.

De profetiske begivenhetene som er framstilt i Åpenbaringen kapittel ti, er framstilt ved de sju tordener. Disse begivenhetene markerer punktet hvor det guddommelige blir forent med det menneskelige. De «tegn» som Kristus identifiserte i Matteus kapittel tjuefire, Markus tretten og Lukas tjueén, representerer de «tegn» som innledet millerittbevegelsen og utgjør et parallelt vitnesbyrd om de hundre og førtifiretusens bevegelse. De hundre og førtifiretusen smaker ikke døden, slik dette er framstilt ved Enok og Elia. 11. september 2001, det «tegn» som Kristus identifiserte som markeringen av den siste generasjons ankomst i jordens historie, blir identifisert i Lukas kapittel tjueén. Å være blant den gruppen som er blitt framstilt ved Enok og Elia, og som kalles de hundre og førtifiretusen, krever at «tegnet» og alt det representerer, blir erkjent.

After Jesus led His disciples down through the history of the “signs” which ushered in the Millerite movement He then repeated and enlarged His historical testimony, by including a parable that represented the same history.

Etter at Jesus hadde ført sine disipler gjennom historien om de «tegn» som innledet den millerittiske bevegelsen, gjentok og utvidet Han deretter sitt historiske vitnesbyrd ved å inkludere en lignelse som fremstilte den samme historien.

> And he spake to them a parable; Behold the fig tree, and all the trees; When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand. Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:29–33.

> Og han talte en lignelse til dem: Se fikentreet og alle trærne; når de nå skyter skudd, ser dere det og forstår av dere selv at sommeren allerede er nær. Slik skal også dere, når dere ser disse ting skje, vite at Guds rike er nær. Sannelig sier jeg dere: Denne slekt skal slett ikke forgå før alt er blitt oppfylt. Himmel og jord skal forgå, men mine ord skal slett ikke forgå. Lukas 21:29–33.

Jesus begins the parable by identifying a distinction between “the fig tree,” in the singular, and “all the trees.” The “fig tree,” is the covenant people, who in the last days is Laodicean Adventism, who profess to be the remnant people of God. The other “trees” were the Gentiles.

Jesus innleder lignelsen ved å påvise et skille mellom «fikentreet», i entall, og «alle trærne». «Fikentreet» er paktsfolket, som i de siste dager er laodikeisk adventisme, som bekjenner seg til å være Guds restfolk. De andre «trærne» var hedningene.

> “Mark the cursing of the fig tree, representing the Jewish nation, covered with leaves of profession, but no fruit to be found thereon. The curse is pronounced upon the fig tree, which represents the moral, thinking, living agent, cursed of God, living as were the Jews for forty years after this event, yet dead. Mark, the other trees, representing the Gentiles, were not covered. They were leafless, making no pretension to having a knowledge of God. Their time of fruit-leaving was not yet.” Special Testimonies for Ministers and Workers, number 7, 59–61.

> «Legg merke til forbannelsen over fikentreet, som representerer den jødiske nasjon, dekket av bekjennelsens løv, men uten frukt å finne på det. Forbannelsen uttales over fikentreet, som representerer det moralske, tenkende, levende vesen, forbannet av Gud, levende slik jødene var i førti år etter denne hendelsen, og likevel dødt. Legg merke til at de andre trærne, som representerer hedningene, ikke var dekket. De var uten løv og gjorde ingen fordring på å ha kunnskap om Gud. Deres tid for å bære frukt var ennå ikke kommet.» Special Testimonies for Ministers and Workers, number 7, 59–61.

Laodicean Adventism in the last days is cursed, for though it professes to be the remnant people of God, its profession is fruitless. Jesus is making two interconnected, but different points in the passage. He is identifying the distinction between the professed people of God and the Gentiles, who do not profess to uphold the law of God, or possess the Spirit of Prophecy which are the characteristics of the remnant of the last days, which Laodicean Adventism professes to uphold. The leaves in the last days represent the claimed profession to be the remnant identified by John in the book of Revelation.

Laodikeisk adventisme i de siste dager er forbannet, for selv om den bekjenner seg å være Guds restfolk, er dens bekjennelse uten frukt. Jesus fremholder to innbyrdes forbundne, men forskjellige poenger i dette avsnittet. Han påviser skillet mellom Guds bekjennende folk og hedningene, som ikke bekjenner seg til å opprettholde Guds lov eller eie profetiens Ånd, som er kjennetegnene på de siste dagers rest, og som laodikeisk adventisme bekjenner seg til å opprettholde. Bladene i de siste dager representerer den påberopte bekjennelsen om å være den rest som Johannes identifiserer i Åpenbaringsboken.

> “The Gentile world was represented by the leafless, fruitless fig trees. The Gentiles were destitute, as were the Jews, of godliness, but they had not claimed to be in favor with God. They made no boast of exalted spirituality. They were blind in every sense to the ways and works of God, With them the time for figs was not yet. They were still looking forward to a day which would bring them light and hope.” Signs of the Times, February 15, 1899.

> «Hedningenes verden ble fremstilt ved de bladløse, fruktløse fikentrærne. Hedningene var blottet for gudsfrykt, likesom jødene, men de hadde ikke gjort krav på å stå i gunst hos Gud. De skrøt ikke av opphøyet åndelighet. De var blinde i enhver forstand for Guds veier og gjerninger. For dem var tiden for fikener ennå ikke kommet. De så fremdeles frem mot en dag som ville bringe dem lys og håp.» Signs of the Times, 15. februar 1899.

The distinction between the fig tree and the other trees was given one other distinction by Christ. The time for the trees to bud out for the figs, was different than the time for the Gentiles trees to bud out. In the last days “two distinct calls are given to the churches,” and the first voice from the angel of Revelation chapter eighteen, identifies the time when the budding-out for the one hundred and forty-four thousand was to occur. The “second voice” of Revelation eighteen, represents when the other trees were to bud out.

Skillet mellom fikentreet og de andre trærne ble av Kristus gitt enda et særtrekk. Tiden da trærne skulle skyte knopper for fikenene, var forskjellig fra tiden da hedningetrærne skulle skyte knopper. I de siste dager «gis to adskilte kall til menighetene», og den første røsten fra engelen i Åpenbaringen kapittel atten identifiserer tiden da knoppskytingen for de hundre og førtifire tusen skulle finne sted. Den «annen røst» i Åpenbaringen atten representerer når de andre trærne skulle skyte knopper.

In Christ’s day the Jews were the fig tree, the Gentiles were the other trees. In Millerite history the Protestants were the fig tree, and the Millerites were the other trees. In the last days, Laodicean Adventism is the fruitless fig tree which is removed from Jerusalem (the vineyard), and the one hundred and forty-four thousand are the fig trees that bears fruit. God’s other children who are still in Babylon are represented as the Gentiles.

På Kristi tid var jødene fikentreet, og hedningene var de andre trærne. I den millerittiske historien var protestantene fikentreet, og millerittene var de andre trærne. I de siste dager er laodikeisk adventisme det ufruktbare fikentreet som blir fjernet fra Jerusalem (vingården), og de hundre og førtifire tusen er fikentrærne som bærer frukt. Guds andre barn, som fremdeles er i Babylon, er fremstilt som hedningene.

A “gentile,” by definition is a “stranger.” The gentile trees are dormant (dead), bearing no buds or fruit at the time the fig tree buds out and comes to life. A dormant tree is a dry tree, and when the Gentiles are called to come out of Babylon, by the second voice of Revelation chapter eighteen, they will then choose to keep the seventh-day Sabbath and enter into covenant with the Lord.

En «hedning» er per definisjon en «fremmed». Hedningenes trær er i dvale (døde) og bærer verken knopper eller frukt på den tid da fikentreet skyter knopp og kommer til live. Et tre i dvale er et tørt tre, og når hedningene blir kalt til å komme ut av Babylon ved den andre røsten i Åpenbaringen kapittel atten, vil de da velge å holde sabbaten på den syvende dag og tre inn i pakt med Herren.

> Neither let the son of the stranger, that hath joined himself to the Lord, speak, saying, The Lord hath utterly separated me from his people: neither let the eunuch say, Behold, I am a dry tree. For thus saith the Lord unto the eunuchs that keep my sabbaths, and choose the things that please me, and take hold of my covenant; Even unto them will I give in mine house and within my walls a place and a name better than of sons and of daughters: I will give them an everlasting name, that shall not be cut off. Also the sons of the stranger, that join themselves to the Lord, to serve him, and to love the name of the Lord, to be his servants, every one that keepeth the sabbath from polluting it, and taketh hold of my covenant; Even them will I bring to my holy mountain, and make them joyful in my house of prayer: their burnt offerings and their sacrifices shall be accepted upon mine altar; for mine house shall be called an house of prayer for all people. Isaiah 56:3–7.

> Den fremmede sønn, som har sluttet seg til Herren, må ikke si: Herren har helt skilt meg ut fra sitt folk. Og den vanføre må ikke si: Se, jeg er et tørt tre. For så sier Herren om de vanføre som holder mine sabbater og velger det som behager meg, og holder fast ved min pakt: Jeg vil gi dem i mitt hus og innenfor mine murer et minne og et navn, bedre enn sønner og døtre; jeg vil gi dem et evig navn, som ikke skal utslettes. Og de fremmedes sønner, som slutter seg til Herren for å tjene ham og elske Herrens navn, for å være hans tjenere, hver den som holder sabbaten så han ikke vanhelliger den, og holder fast ved min pakt, dem vil jeg føre til mitt hellige berg og gjøre dem glade i mitt bønnens hus. Deres brennoffer og deres slaktoffer skal være til behag på mitt alter; for mitt hus skal kalles et bønnens hus for alle folk. Jesaja 56:3–7.

A stranger is a “gentile,” and the “second voice” calls them to come out of Babylon, and they are brought to God’s holy mountain, it will then be His “holy” mountain, for the wheat and tares will have been separated by the testing process represented in the history of the “first voice”. When they come to the mountain of the Lord in the last days, the Gentiles will no longer be strangers, or dry trees.

En fremmed er en «hedning», og «den andre røst» kaller dem til å komme ut av Babylon, og de blir ført til Guds hellige berg; da vil det være Hans «hellige» berg, for hveten og ugresset vil være blitt skilt ved den prøvingsprosess som er fremstilt i historien om «den første røst». Når de kommer til Herrens berg i de siste dager, vil hedningene ikke lenger være fremmede eller tørre trær.

> The sun and the moon shall be darkened, and the stars shall withdraw their shining. The Lord also shall roar out of Zion, and utter his voice from Jerusalem; and the heavens and the earth shall shake: but the Lord will be the hope of his people, and the strength of the children of Israel. So shall ye know that I am the Lord your God dwelling in Zion, my holy mountain: then shall Jerusalem be holy, and there shall no strangers pass through her any more. Joel 3:15–17.

> Solen og månen skal formørkes, og stjernene skal trekke tilbake sitt skinn. Herren skal også brøle fra Sion og la sin røst lyde fra Jerusalem; himlene og jorden skal skjelve. Men Herren skal være håp for sitt folk og styrke for Israels barn. Så skal dere kjenne at jeg er Herren deres Gud, som bor på Sion, mitt hellige berg. Da skal Jerusalem være hellig, og ingen fremmede skal mer dra gjennom henne. Joel 3:15–17.

The ushering in of the history where the “second voice” calls God’s other flock out of Babylon has “signs” that were typified by the signs of the Millerite movement. In Matthew chapter twenty-four, Mark chapter thirteen and Luke chapter twenty-one Christ’s testimony that we are considering is set forth. In each of those three witnesses one of the “signs” identified is that the powers of heaven shall be shaken, but in Joel’s representation of the “signs” which identify when Jerusalem shall be “holy”, both “the heavens and the earth shall shake.”

Innledningen av den historie hvor den «andre røst» kaller Guds andre hjord ut av Babylon, har «tegn» som var forbilledlig fremstilt ved tegnene i millerittbevegelsen. I Matteus kapittel tjuefire, Markus kapittel tretten og Lukas kapittel tjueén fremsettes Kristi vitnesbyrd som vi betrakter. I hvert av disse tre vitnene er ett av de «tegn» som blir angitt, at himmelens krefter skal rokkes; men i Joels fremstilling av de «tegn» som angir når Jerusalem skal være «hellig», skal både «himmelen og jorden rokkes».

Joel is identifying the perfect fulfillment of the predicted “signs” that occur when Jerusalem is holy. That time is when the Lord has removed the sins from the one hundred and forty-four thousand, and the church of Laodicea has transitioned to the movement of Philadelphia. It is then that the sixth movement (Philadelphia), becomes the eighth movement (Philadelphia), that is of the seven churches. It is then that the Church Militant becomes the Church Triumphant. The Church Militant is a label for God’s church that is composed of the wheat and the tares. The Church Triumphant is God’s holy mountain that is “holy,” and “no strangers pass through her anymore.”

Joel identifiserer den fullkomne oppfyllelse av de forutsagte «tegn» som inntreffer når Jerusalem er hellig. Den tid er da Herren har fjernet syndene fra de hundre og førtifire tusen, og menigheten i Laodikea har gått over til Filadelfia-bevegelsen. Det er da den sjette bevegelse (Filadelfia) blir den åttende bevegelse (Filadelfia), som er av de syv menigheter. Det er da den stridende kirke blir den seirende kirke. Den stridende kirke er en betegnelse på Guds kirke, som består av hveten og ugresset. Den seirende kirke er Guds hellige berg, som er «hellig», og «ingen fremmede går lenger gjennom henne».

The ushering in of the ensign that is lifted up, which is the Church Triumphant, which is the “eighth that is of the seven”, which is when Jerusalem is “holy”, is accompanied by “signs.” In order for Jesus to provide the point of reference for His people to recognize the life or death “sign,” that identifies the sealing of the one hundred and forty-four thousand, He employed trees and the natural cycle of a tree’s life to teach the all-important lesson.

Innføringen av det banner som løftes opp, som er den triumferende kirke, som er den «åttende, og er av de sju», som er når Jerusalem er «hellig», ledsages av «tegn». For at Jesus skulle gi sitt folk det referansepunktet de trenger for å gjenkjenne livs- eller dødstegnet som identifiserer beseglingen av de ett hundre og førtifire tusen, benyttet Han trær og den naturlige syklusen i et tres liv for å undervise om den ytterst viktige lærdommen.

> “Christ had bidden His people watch for the signs of His advent and rejoice as they should behold the tokens of their coming King. ‘When these things begin to come to pass,’ He said, ‘then look up, and lift up your heads; for your redemption draweth nigh.’ He pointed His followers to the budding trees of spring, and said: ‘When they now shoot forth, ye see and know of your own selves that summer is now nigh at hand. So likewise ye, when ye see these things come to pass, know ye that the kingdom of God is nigh at hand.’ Luke 21:28, 30, 31.” The Great Controversy, 308.

> «Kristus hadde pålagt sitt folk å våke over tegnene på hans komme og glede seg når de fikk se varslene om sin kommende Konge. ‘Når disse ting begynner å skje,’ sa han, ‘da rett dere opp og løft hodet; for deres forløsning stunder til.’ Han pekte sine etterfølgere på vårens spirende trær og sa: ‘Når de nå springer ut, ser dere og skjønner av dere selv at sommeren alt er nær. Slik skal også dere, når dere ser at disse ting skjer, vite at Guds rike er nær.’ Lukas 21:28, 30, 31.» The Great Controversy, 308.

When the trees of Spring begin to bud out, Summer is near.

Når vårens trær begynner å springe ut, er sommeren nær.

> The harvest is past, the summer is ended, and we are not saved. Jeremiah 8:20.

> Innhøstingen er forbi, sommeren er omme, og vi er ikke frelst. Jeremia 8,20.

The budding trees identify that it is Spring, and we then know Summer is near, and it is in the Summer when the harvest is gathered.

De trær som skyter knopp, viser at det er vår, og da vet vi at sommeren er nær, og det er om sommeren innhøstningen blir samlet inn.

> The enemy that sowed them is the devil; the harvest is the end of the world; and the reapers are the angels. Matthew 13:39.

> Fienden som sådde dem, er djevelen; høsten er verdens ende; og høstfolkene er englene. Matteus 13,39.

The harvest is at the end of the world. When the trees begin to bud out, you are required to know that the end of the world is imminent.

Høsten er ved verdens ende. Når trærne begynner å springe ut, kreves det av dere at dere vet at verdens ende er nært forestående.

> “One saying of the Saviour must not be made to destroy another. Though no man knoweth the day nor the hour of His coming, we are instructed and required to know when it is near. We are further taught that to disregard His warning, and refuse or neglect to know when His advent is near, will be as fatal for us as it was for those who lived in the days of Noah not to know when the flood was coming.” The Great Controversy, 371.

> «Én uttalelse fra Frelseren må ikke brukes til å oppheve en annen. Selv om ingen kjenner dagen eller timen for hans komme, blir vi undervist om og pålagt å vite når det er nær. Videre blir vi lært at det å tilsidesette hans advarsel og nekte eller forsømme å vite når hans gjenkomst er nær, vil være like skjebnesvangert for oss som det var for dem som levde på Noahs tid, ikke å vite når flommen kom.» The Great Controversy, 371.

We will continue our study of Luke chapter twenty-one in the next article.

Vi vil fortsette vår studie av Lukas, kapittel tjueén, i neste artikkel.

> “I saw that the powers of earth are now being shaken and that events come in order. War, and rumors of war, sword, famine, and pestilence are first to shake the powers of earth, then the voice of God will shake the sun, moon, and stars, and this earth also. I saw that the shaking of the powers in Europe is not, as some teach, the shaking of the powers of heaven, but it is the shaking of the angry nations.” Early Writings, 41.

> «Jeg så at jordens makter nå blir rystet, og at begivenhetene kommer i rekkefølge. Krig og rykter om krig, sverd, hungersnød og pest er de første til å ryste jordens makter; deretter vil Guds røst ryste solen, månen og stjernene, og også denne jord. Jeg så at rystelsen av maktene i Europa ikke er, slik noen lærer, rystelsen av himmelens makter, men det er rystelsen av de vrede folkene.» Early Writings, 41.

Back to Articles