Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty-Seven

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke - Nummer tjuesju

Number Twenty-Seven

Nummer tjuesju

Author

Jeff Pippenger

Published

January 14, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are recording the truths which the Lion of the tribe of Judah is now unsealing. We are aligning truths in order to address the message of Joel, which Peter identified as the message of the latter rain in the book of Acts. We are approaching the truths that are now in the process of fulfillment, as the truths that accomplish the final separation of the two classes that are always manifested when a testing truth is unsealed. We also are addressing these very same unsealed truths as not only the words of the third angel who separates, but also as the words that accomplish the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The third angel both purges and purifies.

Vi nedtegner de sannhetene som Løven av Juda stamme nå avforsegler. Vi sammenføyer sannheter for å behandle Joels budskap, som Peter identifiserte som budskapet om senregnet i Apostlenes gjerninger. Vi nærmer oss de sannhetene som nå er i ferd med å oppfylles, som de sannhetene som fullbyrder den endelige atskillelsen mellom de to klassene som alltid blir åpenbart når en prøvende sannhet blir avforseglet. Vi behandler også disse samme avforseglede sannhetene ikke bare som ordene fra den tredje engel, som skiller, men også som de ordene som fullbyrder beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Den tredje engel både renser ut og lutrer.

Since July of 2023, the Lion of the tribe of Judah has been progressively unsealing truths associated with the external and internal lines in the history of the remnant people of God. We are now opening the book of Matthew, for the purpose of understanding the role of Peter. Peter is a symbol of Christ’s covenant relationship with His Christian bride—the church that He would build upon the Rock. Peter represents the first and also the last Christian bride. Peter is represented as that very symbol in the middle verse of chapters eleven and twenty-two of Matthew, and those chapters are the middle chapters of Genesis and Revelations’ parallel lines of chapter eleven to twenty-two. Peter is representing the one hundred and forty-four thousand in the latter days, and in the passage, he is at Caesarea Philippi, which is Panium of Daniel 11:13–15.

Siden juli 2023 har Løven av Judas stamme gradvis avforseglet sannheter knyttet til de ytre og indre linjene i historien til Guds restfolk. Vi åpner nå Matteusboken med det formål å forstå Peters rolle. Peter er et symbol på Kristi paktsforhold til Sin kristne brud – menigheten som Han ville bygge på Klippen. Peter representerer den første og også den siste kristne brud. Peter fremstilles som nettopp dette symbolet i midtverset i Matteus, kapitlene elleve og tjueto, og disse kapitlene er midtkapitlene i de parallelle linjene fra 1. Mosebok og Åpenbaringen, fra kapittel elleve til tjueto. Peter representerer de hundre og førtifire tusen i de siste dager, og i avsnittet befinner han seg i Cæsarea Filippi, som er Panium i Daniel 11:13–15.

Peter is at Panium, and He is also located at the day of Pentecost, in the upper room at the third hour, and then in the temple at the ninth hour. The six hours represent the period of time when the one hundred and forty-four thousand are sealed leading up to the arrival of the Sunday law. The crucifixion of Christ also began at the third hour and He died at the ninth hour, which led to the resurrection, that began the Pentecostal season that ended with Peter at Pentecost at the third and ninth hour. When Providence sent the gospel to the Gentiles, Cornelius sent for Peter at the ninth hour. The third hour also represented the morning offering and the ninth hour the evening offering.

Peter befinner seg i Panium, og han befinner seg også på pinsedagen, i salen ovenpå ved den tredje time, og deretter i tempelet ved den niende time. De seks timene representerer det tidsrommet da de hundre og førtifire tusen besegles frem til søndagslovens ankomst. Kristi korsfestelse begynte også ved den tredje time, og Han døde ved den niende time, noe som førte til oppstandelsen, som innledet pinsetiden som endte med Peter ved pinsen ved den tredje og niende time. Da Forsynet sendte evangeliet til hedningene, sendte Kornelius bud på Peter ved den niende time. Den tredje time representerte også morgenofferet, og den niende time aftenofferet.

The six-hour period was represented by the period of the Exeter Camp meeting and the great disappointment of October 22, 1844. In Acts, Peter is represented as coming into unity with the others who make up the one hundred and forty-four thousand at the end of chapter one, when Judas is replaced with Matthias. The number has then been made up. There is a specific progression identified in the story.

Sextimersperioden ble fremstilt ved tiden for leirmøtet i Exeter og den store skuffelsen den 22. oktober 1844. I Apostlenes gjerninger fremstilles Peter som den som trer inn i enhet med de andre som utgjør de hundre og førtifire tusen ved slutten av kapittel én, når Judas blir erstattet med Mattias. Tallet er da blitt fullt. Det er en bestemt framadskridende utvikling som blir identifisert i fortellingen.

Peter is first in the upper room, and thereafter in the temple. When he is in the upper room it is the third hour, and in the temple, it is the ninth hour. The presentation at the third hour produced the baptism of three thousand souls.

Peter er først i øvresalen, og deretter i tempelet. Når han er i øvresalen, er det den tredje time, og i tempelet er det den niende time. Fremstillingen ved den tredje time frembrakte dåpen av tre tusen sjeler.

> Then they that gladly received his word were baptized: and the same day there were added unto them about three thousand souls. Acts 2:41.

> De som tok imot hans ord med glede, ble døpt; og samme dag ble det lagt til omkring tre tusen sjeler. Apg 2,41.

From the numbering at the end of chapter one, until the temple at the ninth hour the period represents the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Fra nummereringen ved slutten av kapittel én og frem til templet ved den niende time representerer perioden beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

The one hundred and forty-four thousand will present the message of justification by faith, which is the third angel’s message in verity. Justification is the work of God in laying the glory of man in the dust, as Sister White has so aptly noted.

De hundre og førtifire tusen vil frembære budskapet om rettferdiggjørelse ved tro, som er den tredje engels budskap i sannhet. Rettferdiggjørelse er Guds verk i å legge menneskets herlighet i støvet, slik søster White så treffende har bemerket.

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself. When men see their own nothingness, they are prepared to be clothed with the righteousness of Christ. When they begin to praise and exalt God all the day long, then by beholding they are becoming changed into the same image. What is regeneration? It is revealing to man what is his own real nature, that in himself he is worthless. These lessons you have never learned. Oh, that you could realize the value of the human soul.” Manuscript Releases, volume 20, 117.

> «Hva er rettferdiggjørelse ved tro? Det er Guds verk i å legge menneskets herlighet i støvet og å gjøre for mennesket det som det ikke står i dets makt å gjøre for seg selv. Når mennesker ser sin egen intethet, er de beredt til å bli ikledd Kristi rettferdighet. Når de begynner å prise og opphøye Gud hele dagen lang, da blir de ved å skue forvandlet til det samme bilde. Hva er gjenfødelse? Det er å åpenbare for mennesket hva dets egen virkelige natur er, at det i seg selv er verdiløst. Disse lærdommene har dere aldri lært. Å, om dere kunne innse verdien av menneskesjelen.» Manuscript Releases, bind 20, 117.

An example of the message of justification as presented by the one hundred and forty-four thousand is Gideon, who is a covenant man, for his name was changed to Jerubbaal. Gideon’s message consisted of him placing a lit torch inside an earthen vessel, then smashing the vessel, blowing a trumpet and crying out, “the sword of the Lord and Gideon.” The sword of Gideon was also the Lord’s sword, for the sword is God’s Word, which is the combination of Divinity with humanity. That message was represented by the trumpet and his shout, as he broke the vessel. The vessel is humanity, that must be broken, or humbled into the dust, so the glory of God’s light might shine forth.

Et eksempel på rettferdiggjørelsens budskap, slik det blir framstilt av de hundre og førtifire tusen, er Gideon, som er en paktsmann, for hans navn ble forandret til Jerubba’al. Gideons budskap bestod i at han plasserte en tent fakkel inne i et leirkar, deretter knuste karet, blåste i en basun og ropte: «Herrens og Gideons sverd.» Gideons sverd var også Herrens sverd, for sverdet er Guds Ord, som er foreningen av guddommelighet med menneskelighet. Dette budskapet ble framstilt ved basunen og hans rop idet han knuste karet. Karet er menneskeligheten, som må knuses, eller ydmykes ned i støvet, for at herligheten fra Guds lys skal kunne skinne fram.

Before proclaiming the message Gideon gathered 300 men through a testing process. When the process ended, Gideon had three hundred men. 300 is a tithe of the three thousand at Pentecost. They represent the army that is raised up in Ezekiel thirty-seven, who enter into the everlasting covenant.

Før Gideon forkynte budskapet, samlet han 300 menn gjennom en prøvingsprosess. Da prosessen var avsluttet, hadde Gideon tre hundre menn. 300 er en tiende av de tre tusen ved pinse. De representerer hæren som reises opp i Esekiel trettisju, og som går inn i den evige pakt.

> So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Then he said unto me, Son of man, these bones are the whole house of Israel: behold, they say, Our bones are dried, and our hope is lost: we are cut off for our parts. Ezekiel 37:10, 11.

> Så profeterte jeg slik han bød meg, og ånden kom inn i dem, og de ble levende og stod opp på sine føtter, en overmåte stor hær. Da sa han til meg: Menneskesønn, disse ben er hele Israels hus. Se, de sier: Våre ben er tørket inn, og vårt håp er tapt; vi er avskåret. Esekiel 37:10, 11.

The house of Israel is cut off for their parts, and Ezekiel is going to illustrate how the parts of Judah and Ephraim that have been cut off will become one nation. That army is made up of two sticks that have been apart, but that are joined into one stick, when they enter into covenant with God.

Israels hus er avskåret på grunn av sine deler, og Esekiel skal illustrere hvordan de delene av Juda og Efraim som er blitt avskåret, skal bli ett folk. Den hæren består av to staver som har vært atskilt, men som blir føyd sammen til én stav når de trer inn i pakt med Gud.

> Moreover I will make a covenant of peace with them; it shall be an everlasting covenant with them: and I will place them, and multiply them, and will set my sanctuary in the midst of them for evermore. My tabernacle also shall be with them: yea, I will be their God, and they shall be my people. And the heathen shall know that I the Lord do sanctify Israel, when my sanctuary shall be in the midst of them for evermore. Ezekiel 37:26–28.

> Dessutan vil jeg opprette en fredspakt med dem; den skal være en evig pakt med dem. Og jeg vil grunnfeste dem og gjøre dem tallrike, og jeg vil sette min helligdom midt iblant dem til evig tid. Min bolig skal også være hos dem; ja, jeg vil være deres Gud, og de skal være mitt folk. Og hedningefolkene skal kjenne at jeg, Herren, helliger Israel, når min helligdom skal være midt iblant dem til evig tid. Esekiel 37:26–28.

The “heathen shall know that the Lord” sanctifies Israel, when He puts His sanctuary into their midst. The joining of God’s sanctuary to God’s people represents the joining of the human temple with the divine temple, and when that occurs, God’s faithful 300 are sealed, and the world can only be warned by seeing a people who are sanctified during the Sunday law crisis.

«Folkeslagene skal kjenne at Herren» helliger Israel, når Han setter sin helligdom midt iblant dem. Foreningen av Guds helligdom med Guds folk representerer foreningen av det menneskelige tempel med det guddommelige tempel, og når dette finner sted, blir Guds trofaste 300 beseglet, og verden kan bare advares ved å se et folk som blir helliget under søndagslovkrisen.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> «Den Hellige Ånds gjerning er å overbevise verden om synd, om rettferdighet og om dom. Verden kan bare advares ved å se dem som tror sannheten, helliggjort ved sannheten, handle ut fra høye og hellige prinsipper og på en høy og opphøyet måte vise skillelinjen mellom dem som holder Guds bud, og dem som trår dem under sine føtter. Åndens helliggjørelse markerer forskjellen mellom dem som har Guds segl, og dem som holder en falsk hviledag. Når prøven kommer, vil det bli tydelig vist hva dyrets merke er. Det er holdelsen av søndag. De som, etter å ha hørt sannheten, fortsatt betrakter denne dagen som hellig, bærer underskriften til syndens menneske, han som tenkte å forandre tider og lover.» Bible Training School, 1. desember 1903.

God’s sanctuary is joined to His church when the church transforms from the church militant unto the church triumphant. The covenant referred to by Ezekiel, is set forth in connection with the joining of the two sticks, that form one nation.

Guds helligdom blir forenet med Hans kirke når kirken forvandles fra den stridende kirke til den seirende kirke. Pakten som Esekiel omtaler, blir fremstilt i forbindelse med foreningen av de to stavene, som danner ett folk.

> Say unto them, Thus saith the Lord God; Behold, I will take the stick of Joseph, which is in the hand of Ephraim, and the tribes of Israel his fellows, and will put them with him, even with the stick of Judah, and make them one stick, and they shall be one in mine hand. And the sticks whereon thou writest shall be in thine hand before their eyes. And say unto them,

> Si til dem: Så sier Herren Gud: Se, jeg vil ta Josefs stav, som er i Efraims hånd, og Israels stammer, hans medbrødre, og jeg vil føye dem til den, til Judas stav, og gjøre dem til én stav, og de skal være ett i min hånd. Og stavene som du skriver på, skal være i din hånd foran deres øyne. Og si til dem,

> Thus saith the Lord God; Behold, I will take the children of Israel from among the heathen, whither they be gone, and will gather them on every side, and bring them into their own land: And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwellingplaces, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:19–23.

> Så sier Herren Gud: Se, jeg vil hente Israels barn fra folkene de er kommet til, og samle dem fra alle kanter og føre dem til sitt eget land. Og jeg vil gjøre dem til ett folk i landet, på Israels fjell; og én konge skal være konge over dem alle. De skal ikke lenger være to folk, og de skal aldri mer deles i to kongeriker. De skal heller ikke lenger gjøre seg urene med sine avguder og sine motbydelige ting eller med noen av sine overtredelser. Men jeg vil frelse dem ut av alle de stedene hvor de har bodd og syndet, og jeg vil rense dem. Så skal de være mitt folk, og jeg vil være deres Gud. Esekiel 37:19–23.

The stick of Ephraim and the stick of Judah are the two 2520 year scatterings against Ephraim and Judah that reached their conclusion on 1798 and October 22, 1844, respectively. They became the single nation of modern spiritual Israel on October 22, 1844, when the work of cleansing His people, or His sanctuary began. That history typifies the history of the one hundred and forty-four thousand who will be purged and purified (cleansed) by the Messenger of the Covenant who suddenly comes to his temple at the Sunday law. When that purging is fulfilled, just in advance of the Sunday law, the church triumphant will have a king over them, and that king is David, who began his reign at thirty years old. It is the same David that in Matthew chapter one, is the fourteenth generation since Abraham. This identifies a third witness of David at the Sunday law. The mighty army that is raised up from the two sticks is led by king David, when the church is purged of tares.

Efraims stav og Judas stav er de to 2520-årige adspredelser over Efraim og Juda, som nådde sin avslutning henholdsvis i 1798 og den 22. oktober 1844. De ble den ene nasjonen av det moderne, åndelige Israel den 22. oktober 1844, da verket med å rense Hans folk, eller Hans helligdom, begynte. Denne historien er et forbilde på historien om de hundre og førtifire tusen som skal renses og lutres ved Paktens Budbærer, som brått kommer til sitt tempel ved søndagsloven. Når denne utrenskningen er fullbyrdet, like i forkant av søndagsloven, skal den seirende menighet ha en konge over seg, og den kongen er David, som begynte sitt kongedømme da han var tretti år gammel. Det er den samme David som i Matteus kapittel én er det fjortende slektsledd siden Abraham. Dette identifiserer et tredje vitne om David ved søndagsloven. Den mektige hæren som reises opp fra de to stavene, ledes av kong David, når menigheten er renset for ugress.

> And David my servant shall be king over them; and they all shall have one shepherd: they shall also walk in my judgments, and observe my statutes, and do them. And they shall dwell in the land that I have given unto Jacob my servant, wherein your fathers have dwelt; and they shall dwell therein, even they, and their children, and their children’s children for ever: and my servant David shall be their prince forever. Ezekiel 37:24, 25.

> Og min tjener David skal være konge over dem, og de skal alle ha én hyrde. De skal også vandre etter mine lover og holde mine forskrifter og gjøre etter dem. Og de skal bo i det landet som jeg gav til min tjener Jakob, der hvor deres fedre har bodd; og de skal bo der, de og deres barn og deres barns barn til evig tid. Og min tjener David skal være deres fyrste for evig. Esekiel 37:24, 25.

That army is also the priests of first Peter chapter two, that are thirty years old when they begin their service.

Den hæren er også prestene i første Peters brev kapittel to, som er tretti år gamle når de begynner sin tjeneste.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Også dere, som levende steiner, blir oppbygd til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, som er velbehagelige for Gud ved Jesus Kristus. 1 Peter 2:5.

Those priests were also typified by the three hundred Millerite preachers who took the three hundred 1843 charts that were published, and employed the charts to take the message to their generation.

Disse prestene ble også forbildet ved de tre hundre millerittiske predikantene som tok de tre hundre 1843-kartene som ble utgitt, og benyttet kartene til å bringe budskapet til sin generasjon.

> “After some discussion on the subject, it was voted unanimously to have three hundred similar to this one lithographed, which was soon accomplished. They were called ‘the ‘43 charts.’ This was a very important Conference.” The Autobiography of Joseph Bates, 263.

> «Etter en del drøftelse om emnet ble det vedtatt enstemmig å la tre hundre lik denne bli litografert, noe som snart ble utført. De ble kalt «’43-diagrammene». Dette var en meget viktig konferanse.» The Autobiography of Joseph Bates, 263.

> “Now our history shows that there were hundreds teaching from the same chronological charts that William Miller was, all of one stamp. Then it was the oneness of the message all on one theme, the coming of the Lord Jesus at a certain time, 1844.” Joseph Bates, Early SDA Pamphlets, 17.

> «Nå viser vår historie at det fantes hundrevis som underviste ut fra de samme kronologiske tavlene som William Miller gjorde, alle av samme slag. Da var det budskapets enhet, alt om ett og samme tema: Herren Jesu komme på en bestemt tid, 1844.» Joseph Bates, Early SDA Pamphlets, 17.

The 300 Millerite preachers accomplished their work during the history of the first angel, and inspiration informs us the first angel typifies the third angel. They were according to Joseph Bates, “all of one stamp.” Gideon instructs his army of three hundred to do as he did. The 300 Millerite preachers, who were typified by Gideon’s army of three hundred, are to be aligned at 9/11, where the first message is empowered and the testing begins.

De 300 millerittiske predikantene fullførte sitt verk under den første engels historie, og inspirasjonen opplyser oss om at den første engelen er et forbilde på den tredje engelen. De var, ifølge Joseph Bates, «alle av ett stempel». Gideon pålegger sin hær på tre hundre å gjøre slik som han gjorde. De 300 millerittiske predikantene, som ble fremstilt ved Gideons hær på tre hundre, skal være stilt opp ved 11. september, hvor det første budskapet blir gitt kraft og prøven begynner.

> Then Jerubbaal, who is Gideon, and all the people that were with him, rose up early, and pitched beside the well of Harod: so that the host of the Midianites were on the north side of them, by the hill of Moreh, in the valley. And the Lord said unto Gideon, The people that are with thee are too many for me to give the Midianites into their hands, lest Israel vaunt themselves against me, saying, Mine own hand hath saved me. Now therefore go to, proclaim in the ears of the people, saying, Whosoever is fearful and afraid, let him return and depart early from mount Gilead. And there returned of the people twenty and two thousand; and there remained ten thousand. And the Lord said unto Gideon, The people are yet too many; bring them down unto the water, and I will try them for thee there: and it shall be, that of whom I say unto thee, This shall go with thee, the same shall go with thee; and of whomsoever I say unto thee, This shall not go with thee, the same shall not go.

> Så stod Jerubba’al, det er Gideon, tidlig opp, og med ham alt folket som var hos ham, og de slo leir ved Harod-kilden; og midjanittenes leir lå nord for dem, ved More-høyden, nede i dalen. Og Herren sa til Gideon: Folket som er hos deg, er for tallrikt til at jeg vil gi midjanittene i deres hånd, for at ikke Israel skal rose seg mot meg og si: Min egen hånd har frelst meg. Så la nå dette bli kunngjort så folket hører det: Den som er redd og engstelig, han skal vende tilbake og dra tidlig bort fra Gilead-fjellet. Da vendte tjueto tusen av folket tilbake, og ti tusen ble igjen. Og Herren sa til Gideon: Folket er ennå for tallrikt; før dem ned til vannet, så vil jeg prøve dem for deg der. Og det skal skje at den som jeg sier til deg om: Denne skal gå med deg, han skal gå med deg; men den som jeg sier til deg om: Denne skal ikke gå med deg, han skal ikke gå.

> So he brought down the people unto the water: and the Lord said unto Gideon, Every one that lappeth of the water with his tongue, as a dog lappeth, him shalt thou set by himself; likewise every one that boweth down upon his knees to drink. And the number of them that lapped, putting their hand to their mouth, were three hundred men: but all the rest of the people bowed down upon their knees to drink water. Judges 7:1–6.

> Så førte han folket ned til vannet. Og Herren sa til Gideon: Hver den som lepjer av vannet med tungen, slik som en hund lepjer, ham skal du sette for seg selv; likeså hver den som bøyer seg ned på knærne for å drikke. Og tallet på dem som lepjet, idet de førte hånden til munnen, var tre hundre menn; men resten av folket bøyde seg ned på knærne for å drikke vann. Dommerne 7:1–6.

Gideon’s name is changed to Jerubbaal, meaning “to contend with Baal.” Gideon means “feller,” and John the Baptist laid the ax at the foot of the tree. John typified William Miller, the messenger of the first angel, which is where Gideon aligns. Gideon is Miller, the alpha Elijah, in the history of the three angels.

Gideons navn blir forandret til Jerubbaal, som betyr «å stride med Ba’al». Gideon betyr «hogger», og døperen Johannes la øksen ved roten av treet. Johannes var et forbilde på William Miller, den første engels budbærer, og det er her Gideon stemmer overens. Gideon er Miller, alfa-Elias, i de tre englers historie.

The Midianites are the northern enemy, and they pitched by the hill of Moreh, and Gideon by the well of Harod, meaning fear and terror. 9/11 introduced terrorism and the first message is a call to fear God. Gideon is at 9/11, the well of Harod (terrorism), and the northern enemy in the valley by the hill of Moreh, meaning early rain. At 9/11 the sprinkling of the latter rain, which is the early rain, began to fall from the hill of Moreh. After the first of two tests, the twenty-two thousand were sent home from mount Gilead. Gilead means waymark, and the waymark where the twenty-two thousand were sent home is the first disappointment of April 19, 1844 or July 18, 2020. Twenty-two marks the waymark of the first disappointment, just as 22 identifies the day when the great disappointment arrived on October 22, 1844.

Midianittene er den nordlige fienden, og de slo leir ved More-høyden, og Gideon ved Harod-kilden, som betyr frykt og redsel. 11. september introduserte terrorisme, og det første budskapet er et kall til å frykte Gud. Gideon er ved 11. september, Harod-kilden (terrorisme), og den nordlige fienden i dalen ved More-høyden, som betyr tidligregn. Ved 11. september begynte stenkingen av senregnet, som er tidligregnet, å falle fra More-høyden. Etter den første av to prøver ble de tjueto tusen sendt hjem fra Gilead-fjellet. Gilead betyr veimerke, og veimerket der de tjueto tusen ble sendt hjem, er den første skuffelsen den 19. april 1844 eller den 18. juli 2020. Tjueto markerer veimerket for den første skuffelsen, slik 22 identifiserer dagen da den store skuffelsen inntraff den 22. oktober 1844.

The next test was the test of the water, illustrated in Millerite history by the Exeter camp meeting, where there were two tents associated with water, thus representing two classes of worshippers. Exeter means “fortress on the water,” and the other tent was occupied by the foolish virgins from Watertown. Exeter represents the water test of Gideon, but it was not the water so much, as the methodology employed to drink the water. One class was too weary to keep moving as they scooped up the water, and the other class kept moving forward. One class was the weary class, represented by Leah in contrast with Rachel, who was the good traveler.

Den neste prøven var vannprøven, illustrert i millerittisk historie ved leirmøtet i Exeter, hvor det var to telt knyttet til vann, og som således representerte to klasser av tilbedere. Exeter betyr «festning ved vannet», og det andre teltet var opptatt av de dårlige jomfruene fra Watertown. Exeter representerer Gideons vannprøve, men det var ikke så mye vannet i seg selv som den metode som ble brukt for å drikke vannet. Den ene klassen var for trett til å fortsette å bevege seg mens de øste opp vannet, og den andre klassen fortsatte å gå fremover. Den ene klassen var den trette klassen, representert ved Lea i motsetning til Rakel, som var den gode reisende.

The ministry of Future for America was Gideon at 9/11, when the first of two tests would purge a large class from Gideon’s band. The terrorism of 9/11 identifies the well of Harod’s fear and terror, and the hill of Moreh identifies the beginning of the latter rain. A separation took place on July 18, 2020 when twenty-two-thousand left, thus marking the arrival of the tarrying time with the number twenty-two. Gideon’s three hundred are those who pass the second test, which is the test of the methodology of the latter rain as identified in Isaiah twenty-eight.

Future for Americas tjeneste var Gideon ved 9/11, da den første av to prøver skulle rense ut en stor klasse fra Gideons skare. Terrorismen den 9/11 identifiserer Harods kilde til frykt og redsel, og More-høyden identifiserer begynnelsen på det sene regn. En adskillelse fant sted den 18. juli 2020 da tjue-to tusen dro bort, og markerte dermed ankomsten av ventetiden med tallet tjue-to. Gideons tre hundre er de som består den andre prøven, som er prøven på metodologien for det sene regn slik den er identifisert i Jesaja tjueåtte.

Peter is at Panium as well as Pentecost. Pentecost is the Sunday law, and Daniel eleven verse sixteen is also the Sunday law. Verses thirteen through fifteen of chapter eleven of Daniel are Panium, and those verses represent the external prophetic history that leads to the Sunday law, and Peter in Acts, at the third and ninth hour represent the internal prophetic history that leads to the Sunday law. The external line is identifying the history that leads to the mark of the beast, and the internal identifies the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. With Peter being such an important symbol in both the external and internal history that is now in the process of fulfillment, it seemed appropriate to place Peter into the prophetic context which runs below the surface reading of Scripture.

Peter er ved Panium så vel som ved pinsen. Pinsen er søndagsloven, og Daniel elleve vers seksten er også søndagsloven. Vers tretten til femten i kapittel elleve i Daniel er Panium, og disse versene representerer den ytre profetiske historien som leder frem til søndagsloven, og Peter i Apostlenes gjerninger, ved den tredje og niende time, representerer den indre profetiske historien som leder frem til søndagsloven. Den ytre linjen identifiserer historien som leder frem til dyrets merke, og den indre identifiserer historien om beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Siden Peter er et så viktig symbol i både den ytre og den indre historien som nå er i ferd med å bli oppfylt, syntes det passende å plassere Peter inn i den profetiske sammenhengen som løper under Skriftens overflatelesning.

The twelve Messianic prophecies that are marked as fulfilled in the book of Matthew represent the history of the one hundred and forty-four thousand. The “time of the end” marks the beginning of a reformatory movement, and just as the birth of Aaron and Moses marked the “time of the end” in the line of Moses, the alpha of Christ, so too the birth of John, and his cousin Jesus marked the “time of the end” in 1989. Whether it is worthwhile to consider the twelve Messianic prophecies is more intriguing, when placed in context by raising another question. What other biblical book marks as many Messianic fulfillments as found in Matthew?

De tolv messianske profetiene som er merket som oppfylt i Matteusboken, fremstiller de hundre og førtifire tusens historie. «Endens tid» markerer begynnelsen på en reformatorisk bevegelse, og slik Arons og Moses’ fødsel markerte «endens tid» i Moses’ linje, Kristi alfa, slik markerte også Johannes’ fødsel, og hans fetter Jesu fødsel, «endens tid» i 1989. Om det er verdt å undersøke de tolv messianske profetiene, blir desto mer tankevekkende når dette settes inn i sin sammenheng ved å reise et annet spørsmål. Hvilken annen bibelsk bok markerer så mange messianske oppfyllelser som dem vi finner hos Matteus?

> “The work of God in the earth presents, from age to age, a striking similarity in every great reformation or religious movement. The principles of God’s dealing with men are ever the same. The important movements of the present have their parallel in those of the past, and the experience of the church in former ages has lessons of great value for our own time.” The Great Controversy, 343.

> «Guds verk på jorden viser, fra tidsalder til tidsalder, en slående likhet i enhver stor reformasjon eller religiøs bevegelse. Prinsippene for Guds handlemåte med menneskene er alltid de samme. De viktige bevegelsene i nåtiden har sine paralleller i fortidens, og kirkens erfaring i tidligere tidsaldre har lærdommer av stor verdi for vår egen tid.» The Great Controversy, 343.

Every reformatory movement has a starting point, which is labelled as “the time of the end,” in the book of Daniel. The time of the end in the reformatory movement of Christ was His birth, which typified both 1798 and 1989,

Enhver reformatorisk bevegelse har et utgangspunkt, som i Daniels bok betegnes som «endetiden». Endetiden i Kristi reformatoriske bevegelse var Hans fødsel, som var et forbilde både på 1798 og 1989,

## The First Messianic Waymark—1989

Den første messianske veimerket—1989

> And they said unto him, In Bethlehem of Judaea: for thus it is written by the prophet, And thou Bethlehem, in the land of Juda, art not the least among the princes of Juda: for out of thee shall come a Governor, that shall rule my people Israel. Matthew 2:5, 6.

> Og de sa til ham: I Betlehem i Judea; for således er det skrevet ved profeten: Og du, Betlehem, i Judas land, er på ingen måte den ringeste blant Judas fyrster; for fra deg skal det komme en fyrste som skal styre mitt folk Israel. Matteus 2:5, 6.

## Prediction

Forutsigelse

> But thou, Bethlehem Ephratah, though thou be little among the thousands of Judah, yet out of thee shall he come forth unto me that is to be ruler in Israel; whose goings forth have been from of old, from everlasting. Micah 5:2.

> Men du, Betlehem Efrata, selv om du er liten blant Judas tusener, skal det likevel fra deg utgå for meg en som skal være hersker i Israel, hvis utgang er fra gammel tid, fra evighet. Mika 5:2.

1989 was the time of the end for the movement of the third angel. It arrived 126 years after the rebellion of 1863, and was represented by Ronald Reagan and George Bush the senior. The time of the end in the history of Moses was the birth of Aaron and Moses, as was the time of the end in the history of Christ the birth of John the Baptist and Christ. When the book of Daniel is unsealed, as it was in 1989, there is an increase of knowledge. That increase of knowledge leads to the second waymark, identifying when a testing message is developed from the knowledge that was unsealed.

1989 var endetiden for den tredje engels bevegelse. Den inntraff 126 år etter opprøret i 1863, og ble framstilt ved Ronald Reagan og George Bush den eldre. Endetiden i Moses’ historie var Arons og Moses’ fødsel, likesom endetiden i Kristi historie var døperen Johannes’ og Kristi fødsel. Når Daniels bok blir avforseglet, slik den ble i 1989, skjer det en økning i kunnskap. Denne økningen i kunnskap fører til det andre landemerket, idet den identifiserer når et prøvende budskap blir utviklet ut fra den kunnskapen som ble avforseglet.

Every reformatory movement marks a point when the message is formalized and thereafter becomes a testing message. Christ always explains the test, in advance of holding men and women responsible for the test. Adam and Eve were told in advance of the results that would happen if they disobeyed, and God never changes.

Enhver reformatorisk bevegelse markerer et tidspunkt da budskapet blir formalisert og deretter blir et prøvende budskap. Kristus forklarer alltid prøven på forhånd, før han holder menn og kvinner ansvarlige for prøven. Adam og Eva fikk på forhånd vite hvilke følger som ville inntreffe dersom de var ulydige, og Gud forandrer seg aldri.

> And the Lord God commanded the man, saying, Of every tree of the garden thou mayest freely eat: But of the tree of the knowledge of good and evil, thou shalt not eat of it: for in the day that thou eatest thereof thou shalt surely die. Genesis 2:16, 17.

> Og Herren Gud bød mannen og sa: Av hvert tre i hagen kan du fritt ete; men av treet til kunnskap om godt og ondt skal du ikke ete; for på den dag du eter av det, skal du sannelig dø. 1 Mosebok 2:16, 17.

William Miller “formalized” the testing message of the first angel in 1831 through 1833. The message of the one hundred and forty-four thousand was formalized in 1996, with the publication of the Time of the End magazine that covers the last six verses of Daniel eleven, that were unsealed in 1989. In that year the publication titled, Prophetic Time Lines was also published, and set forth the methodology that is twenty-two times more powerful than the rules adopted by William Miller. Those rules are now set forth in the publication Prophetic Keys. The rules which all who proclaim the third angel’s message will employ are Miller’s rules.

William Miller «formaliserte» prøvelsesbudskapet til den første engel i 1831 til 1833. Budskapet om de hundre og førtifire tusen ble formaliserte i 1996, ved utgivelsen av tidsskriftet Time of the End, som behandler de seks siste versene i Daniel elleve, som ble forseglet opp i 1989. I det året ble også publikasjonen med tittelen Prophetic Time Lines utgitt, og den fremla den metodologien som er tjue to ganger kraftigere enn reglene som ble antatt av William Miller. Disse reglene er nå fremlagt i publikasjonen Prophetic Keys. Reglene som alle som forkynner den tredje engels budskap vil benytte, er Millers regler.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted.” Review and Herald, November 25, 1884.

> «De som er opptatt med å forkynne den tredje engels budskap, gransker Skriftene etter den samme fremgangsmåten som Fader Miller tok i bruk.» Review and Herald, 25. november 1884.

Miller’s rules are the alpha and Prophetic Keys are the omega. The only way to pass a prophetic testing message, is to employ the methodology of study outlined in God’s Word. The true message cannot be separated from the true methodology that establishes the message. In every reform movement the testing message for that generation is set forth, and it includes the correct methodology as an element of the waymark. Miller’s message was based upon the unsealing of the book of Daniel. His message was Gideon’s message, for it also produced an army of three hundred.

Millers regler er alfa, og profetiske nøkler er omega. Den eneste måten å bestå et profetisk prøvingsbudskap på, er å anvende den studiemetoden som er fremstilt i Guds Ord. Det sanne budskap kan ikke skilles fra den sanne metodologi som stadfester budskapet. I enhver reformbevegelse blir prøvingsbudskapet for den generasjonen fremsatt, og det innbefatter den rette metodologi som et element i veimerket. Millers budskap var basert på avforseglingen av Daniels bok. Hans budskap var Gideons budskap, for det frembrakte også en hær på tre hundre.

> And he divided the three hundred men into three companies, and he put a trumpet in every man’s hand, with empty pitchers, and lamps within the pitchers. And he said unto them, Look on me, and do likewise: and, behold, when I come to the outside of the camp, it shall be that, as I do, so shall ye do. When I blow with a trumpet, I and all that are with me, then blow ye the trumpets also on every side of all the camp, and say, The sword of the Lord, and of Gideon. Judges 7:16–18.

> Og han delte de tre hundre mennene i tre flokker, og han gav hver mann en basun i hånden, med tomme krukker og fakler inne i krukkene. Og han sa til dem: Se på meg, og gjør likedan; og se, når jeg kommer til utkanten av leiren, da skal det skje at slik som jeg gjør, slik skal også dere gjøre. Når jeg blåser i basunen, jeg og alle som er med meg, da skal også dere blåse i basunene rundt omkring hele leiren og rope: For Herrens sverd og Gideons! Dommerne 7:16–18.

Miller’s message was the “trumpet,” and the “sword.” Yet it was the sword of both Gideon and the Lord. The Word of the Lord was published in 1611, and 220 years later Miller published his message of the first angel. The Declaration of Independence was published in 1776, and 220 years later in 1996, the message of the third angel was published. Millers was the first angel’s internal message of God’s people, as represented by the vision of the Ulai River, announcing the opening of judgment. The third angel’s message of Future for America is the external message of God’s people, as represented by the vision of the Hiddekel River, announcing the close of judgment.

Millers budskap var «basunen» og «sverdet». Likevel var det sverdet til både Gideon og Herren. Herrens Ord ble utgitt i 1611, og 220 år senere utga Miller sitt budskap om den første engel. Uavhengighetserklæringen ble utgitt i 1776, og 220 år senere, i 1996, ble den tredje engels budskap utgitt. Millers var den første engels indre budskap til Guds folk, slik dette er fremstilt ved synet om Ulai-elven, som kunngjorde dommens begynnelse. Den tredje engels budskap fra Future for America er Guds folks ytre budskap, slik dette er fremstilt ved synet om Hiddekel-elven, som kunngjør dommens avslutning.

The prophetic methodology is represented by one of the Messianic prophecies identified by Matthew as being fulfilled by Christ, and in so doing typifies 1831, with the “father” representing his son in 1996. The two witnesses of methodology are an alpha and omega, and with the human messenger’s involvement, together they establish a father and son relationship, which is the relationship of Malachi’s Elijah message. The hearts of the father are turned to the children, and vice versa. Miller’s rules are to be joined with the rules titled as Prophetic Keys. The new light must be built upon the old light. Those who choose not to employ the methodology of 1831 and 1996 are cursed. One class is cursed, and the other is blessed. The choice is yours?

Den profetiske metodologien er representert ved én av de messianske profetiene som Matteus identifiserer som oppfylt av Kristus, og ved dette foregriper den 1831, idet «faren» representerer sin sønn i 1996. Metodologiens to vitner er en alfa og omega, og med den menneskelige budbærerens medvirkning etablerer de sammen et far-og-sønn-forhold, hvilket er forholdet i Malakis Elias-budskap. Fedrenes hjerter blir vendt til barna, og omvendt. Millers regler skal sammenføyes med reglene som har tittelen Profetiske nøkler. Det nye lyset må bygges på det gamle lyset. De som velger ikke å anvende metodologien fra 1831 og 1996, er forbannet. Den ene klassen er forbannet, og den andre er velsignet. Valget er ditt?

## The Second Messianic Waymark —1996

Det andre messianske veimerket — 1996

> That it might be fulfilled which was spoken by the prophet, saying, I will open my mouth in parables; I will utter things which have been kept secret from the foundation of the world. Matthew 13:35.

> For at det skulle oppfylles som er talt ved profeten, som sier: Jeg vil opplate min munn i lignelser; jeg vil forkynne det som har vært skjult fra verdens grunnvoll ble lagt. Matteus 13:35.

## Prediction

Forutsigelse

> I will open my mouth in a parable: I will utter dark sayings of old. Psalms 78:2.

> Jeg vil åpne min munn i lignelser; jeg vil fremføre gamle gåtefulle ord. Salme 78:2.

The dark sayings; the parables that the Lion of the tribe of Judah “utters” represent line upon line presentations of truths that have been sealed up, or kept secret from the foundation of the world. Once the message is formalized, it is thereafter empowered by a fulfillment of prophecy that marks the beginning of a testing time.

De dunkle ord; lignelsene som Løven av Judas stamme «fremsetter», representerer linje på linje-fremstillinger av sannheter som har vært beseglet, eller holdt skjult, fra verdens grunnvoll ble lagt. Når budskapet først er blitt formalisert, blir det deretter bemyndiget ved en oppfyllelse av profetien som markerer begynnelsen på en prøvelsestid.

When the latter rain began to sprinkle on September 11, 2001, the rebellion of 1888 and of Korah was repeated. At the Minneapolis rebellion of 1888 and with Korah’s rebellion, God’s selected messengers were rejected along with the message they presented. Both the baby and the bath water were thrown out together. They were thrown out under the premise that the whole congregation was as holy, as those God had selected. The rebels were unable to see Divinity with the human messengers. All they could see was themselves, humanity void of Divinity, so they thought everyone was the same.

Da senregnet begynte å drysse den 11. september 2001, ble opprøret fra 1888 og Korahs opprør gjentatt. Ved opprøret i Minneapolis i 1888 og ved Korahs opprør ble Guds utvalgte budbærere forkastet sammen med budskapet de frembar. Både barnet og badevannet ble kastet ut sammen. De ble forkastet under den forutsetning at hele menigheten var like hellig som dem Gud hadde utvalgt. Opprørerne var ute av stand til å se guddommelighet hos de menneskelige budbærerne. Alt de kunne se, var seg selv, menneskelighet blottet for guddommelighet, og derfor mente de at alle var de samme.

> Now Korah, the son of Izhar, the son of Kohath, the son of Levi, and Dathan and Abiram, the sons of Eliab, and On, the son of Peleth, sons of Reuben, took men: And they rose up before Moses, with certain of the children of Israel, two hundred and fifty princes of the assembly, famous in the congregation, men of renown: And they gathered themselves together against Moses and against Aaron, and said unto them, Ye take too much upon you, seeing all the congregation are holy, every one of them, and the Lord is among them: wherefore then lift ye up yourselves above the congregation of the Lord? Numbers 16:1–3.

> Korah, sønn av Jishar, sønn av Kehat, sønn av Levi, og Datan og Abiram, Eliabs sønner, og On, sønn av Pelet, Rubens sønner, tok menn med seg. Og de stod fram mot Moses, sammen med noen av Israels barn, to hundre og femti av menighetens fyrster, ansette menn i forsamlingen, menn av navn. Og de samlet seg mot Moses og mot Aron og sa til dem: Dere tar for mye på dere, siden hele menigheten er hellig, hver eneste av dem, og Herren er iblant dem. Hvorfor opphøyer dere da dere selv over Herrens menighet? 4 Mosebok 16:1–3.

The rebellion of Korah, 1888 and 9/11 is represented as a refusal to submit to God’s choice of selected leadership, while placing confidence in a false definition of God’s congregation. Jeremiah identifies the same phenomenon when the rebels claimed the “temple of the Lord, the temple of the Lord are these.”

Koras opprør, 1888 og 11. september fremstilles som en nektelse av å underordne seg Guds valg av utvalgt lederskap, samtidig som man setter sin lit til en falsk definisjon av Guds menighet. Jeremia identifiserer det samme fenomen når opprørerne hevdet: «Herrens tempel, Herrens tempel, dette er de.»

> The word that came to Jeremiah from the Lord, saying,

> Ordet som kom til Jeremia fra Herren, og som lød:

> Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these.

> Stå i porten til Herrens hus, og rop der ut dette ord, og si: Hør Herrens ord, alle dere av Juda som går inn gjennom disse portene for å tilbe Herren. Så sier hærskarenes Herre, Israels Gud: Bedre deres veier og deres gjerninger, så vil jeg la dere bli boende på dette sted. Sett ikke deres lit til løgnaktige ord, når de sier: Herrens tempel, Herrens tempel, Herrens tempel er dette.

> For if ye throughly amend your ways and your doings; if ye throughly execute judgment between a man and his neighbour; If ye oppress not the stranger, the fatherless, and the widow, and shed not innocent blood in this place, neither walk after other gods to your hurt: Then will I cause you to dwell in this place, in the land that I gave to your fathers, for ever and ever.

> For dersom dere i sannhet forbedrer deres veier og deres gjerninger, dersom dere i sannhet dømmer rett mellom en mann og hans neste, dersom dere ikke undertrykker den fremmede, den farløse og enken, og ikke utøser uskyldig blod på dette sted, og heller ikke følger andre guder til deres egen skade, da vil jeg la dere bo på dette sted, i det land som jeg gav deres fedre, fra evighet til evighet.

> Behold, ye trust in lying words, that cannot profit. Jeremiah 7:1–8.

> Se, dere stoler på løgnaktige ord, som ikke kan gagne. Jeremia 7:1–8.

The lying words of the Jews in Jeremiah’s period, are the lying words of Korah and his cohorts, the rebels of 1888 and of course, the rebels of 9/11. They are the lies that the drunkards of Ephraim hide beneath in Isaiah twenty-eight.

Jødenes løgnord i Jeremias’ tid er løgnordene til Korah og hans tilhengere, opprørerne i 1888 og naturligvis opprørerne den 11. september. De er løgnene som Efraims drukkenbolter skjuler seg under i Jesaja tjueåtte.

> Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves. Isaiah 28:14, 15.

> Derfor, hør Herrens ord, dere spottere, som hersker over dette folket som er i Jerusalem. Fordi dere har sagt: Vi har sluttet en pakt med døden, og med dødsriket har vi gjort en overenskomst; når den oversvømmende svøpen farer fram, skal den ikke komme over oss. For vi har gjort løgnen til vår tilflukt, og under falskhet har vi skjult oss. Jesaja 28:14, 15.

It is also the lie that represents a lack of love of the Truth, which brings strong delusion in 2 Thessalonians.

Det er også løgnen som representerer mangel på kjærlighet til Sannheten, hvilket medfører en kraftig villfarelse i 2 Tessalonikerbrev.

> And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:11, 12.

> Og derfor skal Gud sende dem en kraftig villfarelse, så de skal tro løgnen, for at de alle skal bli fordømt, de som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten. 2 Tessaloniker 2:11, 12.

The “lying words” represent the foolish idea that the church is where salvation is found, not in chosen messengers and their chosen messages. The connection between God and man is accomplished and maintained only through His Word. He is the Word, and no man cometh to the Father except by the Word. Christ is represented by His chosen messengers and the message they present. To believe otherwise, is to hate the Truth and believe a lie. Jeremiah condemns the Jews who trust in the temple, by reminding them of Shiloh, where God’s Ark had been since the entrance into the Promised Land.

De «løgnaktige ord» representerer den tåpelige forestillingen at menigheten er der frelsen finnes, og ikke i utvalgte budbærere og deres utvalgte budskap. Forbindelsen mellom Gud og mennesket blir tilveiebrakt og opprettholdt bare gjennom Hans Ord. Han er Ordet, og intet menneske kommer til Faderen uten ved Ordet. Kristus er representert ved sine utvalgte budbærere og det budskap de frembærer. Å tro noe annet er å hate Sannheten og tro en løgn. Jeremia fordømmer jødene som setter sin lit til tempelet, ved å minne dem om Silo, hvor Guds Ark hadde vært siden inntoget i det lovede land.

> Therefore will I do unto this house, which is called by my name, wherein ye trust, and unto the place which I gave to you and to your fathers, as I have done to Shiloh. And I will cast you out of my sight, as I have cast out all your brethren, even the whole seed of Ephraim. Therefore pray not thou for this people, neither lift up cry nor prayer for them, neither make intercession to me: for I will not hear thee. Jeremiah 7:14–16.

> Derfor vil jeg gjøre med dette hus, som er kalt med mitt navn, som dere setter deres lit til, og med det sted som jeg gav dere og deres fedre, slik som jeg har gjort med Sjilo. Og jeg vil drive dere bort fra mitt åsyn, slik som jeg har drevet bort alle deres brødre, hele Efraims ætt. Derfor skal du ikke be for dette folk, og du skal ikke oppheve rop eller bønn for dem, og du skal ikke gå i forbønn hos meg; for jeg vil ikke høre deg. Jeremia 7:14–16.

Wicked Eli, and his two wicked sons, Hophni and Phineas parallel and align with Korah, Dathan and Abiram for allowing escalating apostasy to develop until probation closed and all three died on the same day, as did Korah, Dathan and Abiram. They all die at the Sunday law!

Den ugudelige Eli og hans to ugudelige sønner, Hofni og Pinhas, svarer til og står på linje med Korah, Datan og Abiram ved at de tillod et tiltagende frafald at udvikle sig, indtil nådetiden lukkede, og alle tre døde på samme dag, ligesom Korah, Datan og Abiram. De dør alle ved søndagsloven!

At 9/11 Korah’s rebellion, and the rebellion of Eli, the rebellion of the Jews in Jeremiah’s testimony and the rebels of 1888 reject and rebel against the message and messengers of that period. That period concludes at the Sunday law after two tests. The first test is from 9/11 unto July 18, 2020, and the second test is the purging and sealing represented by the message of the Midnight Cry. Out of that purification process Gideon and His three hundred are prepared to blow their trumpets, and they do so when Samuel is raised up at the Sunday law, which is when the Ark is captured by the Philistines. Then the church triumphant is lifted up as an ensign.

Ved 9/11 forkaster Korahs opprør, Elis opprør, jødenes opprør i Jeremias vitnesbyrd og opprørerne i 1888 budskapet og budbærerne for den perioden, og gjør opprør mot dem. Den perioden avsluttes ved søndagsloven etter to prøver. Den første prøven er fra 9/11 til 18. juli 2020, og den andre prøven er utrenskningen og beseglingen, fremstilt ved Midnattsropets budskap. Ut av denne renselsesprosessen blir Gideon og hans tre hundre beredt til å blåse i sine basuner, og det gjør de når Samuel reises opp ved søndagsloven, som er når arken blir tatt av filisterne. Da blir den seirende kirke løftet opp som et banner.

That church has a king, David by name, and a prophet represented by Ezekiel, and Samuel, at the overthrow of Shiloh. The church will also have the priesthood represented by Joseph. The Sunday law testing time is where the fire of the Holy Spirit is poured out without measure, as represented by the seventh seal. That fire destroys the men of renown who rebelled with Korah, Dathan, Abiram, Eli, Hophni, Phineas and the rebels of 1888.

Den menigheten har en konge, David ved navn, og en profet representert ved Esekiel og Samuel ved omstyrtelsen av Sjilo. Menigheten vil også ha prestedømmet representert ved Josef. Søndagslovens prøvelsestid er den tid da Den Hellige Ånds ild blir utøst uten mål, slik det er fremstilt ved det sjuende segl. Denne ilden ødelegger de navngjetne menn som gjorde opprør sammen med Korah, Datan, Abiram, Eli, Hofni, Pinehas og opprørerne fra 1888.

That very fire of the outpouring of the Holy Spirit, is the backdrop of the drama of the church triumphant. The church is represented by king David, the prophet Ezekiel and Joseph the priest. Those three are standing in the fire that destroys the 250 men of renown, as did Nebuchadnezzar’s fire destroy the men who threw the three worthies into the furnace. As the church triumphant, the whole world watches as they are thrown into the fiery furnace, and suddenly, the Son of God appears with the churches’ prophet, priest and king—represented by Shadrach, Meshak and Abednego. Four thirty-year old’s in the fiery furnace representing the truth that Divinity combined with humanity does not sin!

Selve den ild fra Den Hellige Ånds utgytelse er bakteppet for den triumferende menighets drama. Menigheten er fremstilt ved kong David, profeten Esekiel og presten Josef. Disse tre står i den ild som tilintetgjør de 250 navngjetne menn, slik Nebukadnesars ild tilintetgjorde de menn som kastet de tre trofaste i ovnen. Som den triumferende menighet ser hele verden på idet de kastes i ildovnen, og plutselig viser Guds Sønn seg sammen med menighetens profet, prest og konge — fremstilt ved Sadrak, Mesak og Abed-Nego. Fire trettiåringer i ildovnen som representerer sannheten om at guddommelighet forenet med menneskelighet ikke synder!

Korah, Dathan and Abiram, who are also Eli, Hophni and Phineas are the counterfeit of the church triumphant that is made up with a prophet, priest and king. Those three are Gideon’s 300, the three thousand souls at Pentecost, the 300 Millerite preachers, the three-hundred 1843 charts, who are thirty years old when the Sunday law arrives and fire comes down out of heaven. With Elijah the fire was to distinguish between the true and false prophets. The fire that comes down in Leviticus on the “eighth” day, when Aaron begins to serve, consumes Aaron’s offering, which is the offering of Malachi three, that is pleasant as in former years. That same fire destroys those who offer strange or common fire, as represented by Hophni and Phineas, the sons of Aaron.

Korah, Datan og Abiram, som også er Eli, Hofni og Pinehas, er forfalskningen av den seirende menighet, som består av en profet, prest og konge. Disse tre er Gideons 300, de tre tusen sjeler ved pinse, de 300 millerittiske predikantene, de tre hundre 1843-diagrammene, som er tretti år gamle når søndagsloven kommer og ild faller ned fra himmelen. Hos Elia var ilden til for å skjelne mellom de sanne og de falske profeter. Ilden som faller ned i Tredje Mosebok på den «åttende» dag, når Aron begynner å gjøre tjeneste, fortærer Arons offer, som er offeret i Malaki 3, som er velbehagelig som i fordums år. Den samme ilden ødelegger dem som bærer fram fremmed eller vanlig ild, slik det er framstilt ved Hofni og Pinehas, Arons sønner.

When God is confirming the true prophet with Elijah, or the true priest with Aaron the fire leads to the death of the false prophets of Baal, who are also Hophni and Phineas. Hophni and Phineas are the sons of Aaron, they are the last generation of a covenant people who are spewed out of the mouth of the Lord at the Sunday law.

Når Gud stadfester den sanne profet ved Elia, eller den sanne prest ved Aron, fører ilden til de falske Ba’al-profetenes død, som også er Hofni og Pinehas. Hofni og Pinehas er Arons sønner; de er den siste generasjonen av et paktsfolk som blir utspydd av Herrens munn ved søndagsloven.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> «Dette er ikke Søster Whites ord, men Herrens ord, og Hans budbærer har gitt dem til meg for at jeg skal gi dem til dere. Gud kaller dere til ikke lenger å arbeide på tvers av Hans hensikt. Mye undervisning ble gitt angående menn som gjør krav på å være kristne, mens de åpenbarer Satans egenskaper, og i ånd, ord og handling motvirker sannhetens framgang, og visselig følger den sti hvor Satan leder dem. I sitt hjertes hardhet har de tiltatt seg myndighet som på ingen måte tilhører dem, og som de ikke burde utøve. Den store Lærer sier: ‘Jeg vil omstyrte, omstyrte, omstyrte.’ Mennesker sier i Battle Creek: ‘Herrens tempel, Herrens tempel er vi,’ men de bruker fremmed ild. Deres hjerter er ikke myknet og underlagt ved Guds nåde.» Manuscript Releases, bind 13, 222.

The “common fire” is what Aaron’s son used when the priesthood began. The number “81” is a symbol of the priesthood, and in Leviticus eight, verse one, the seven days of purification and consecration of the priest is illustrated. Their clothes are removed and replaced with the garments of the Heavenly High Priest’s, as illustrated in Zechariah’s vision of Joshua and the angel in chapter three. The 300 in Zechariah are represented as “men wondered at,” for they represented in the history when God removes the iniquities of His people, which is the Sunday law, when the church is transformed from militant to triumphant. After seven days of consecration, the began to serve on day eight.

Den «vanlige ilden» er det Arons sønn brukte da prestedømmet begynte. Tallet «81» er et symbol på prestedømmet, og i 3. Mosebok åtte, vers én, blir prestens sju dager med renselse og innvielse fremstilt. Deres klær blir tatt av og erstattet med den himmelske yppersteprestens klær, slik det er fremstilt i Sakarjas syn av Josva og engelen i kapittel tre. De 300 i Sakarja er fremstilt som «menn en undres over», for de representerte i historien den tid da Gud fjerner sitt folks misgjerninger, hvilket er søndagsloven, når menigheten blir forvandlet fra stridende til triumferende. Etter sju dager med innvielse begynte de å tjene på den åttende dag.

> And ye shall not go out of the door of the tabernacle of the congregation in seven days, until the days of your consecration be at an end: for seven days shall he consecrate you. Leviticus 8:33.

> Og dere skal ikke gå ut fra inngangen til sammenkomstens telt i sju dager, inntil dagene for deres innvielse er fullendt; for i sju dager skal han innvie dere. 3. Mosebok 8:33.

Day eight, is a symbol of the eighth that is of the seven, of Laodicea turning into Philadelphia, of the eight souls on Noah’s ark, of the eighth day of circumcision, and the eighth day of resurrection. That day is the Sunday law, when the papacy’s deadly wound is healed, and therefore resurrected it becomes the eighth, that is of the seven.

Dag åtte er et symbol på den åttende, som er av de syv, på at Laodikea blir til Filadelfia, på de åtte sjelene i Noahs ark, på omskjærelsens åttende dag og på oppstandelsens åttende dag. Den dagen er søndagsloven, når pavedømmets dødelige sår blir leget, og dermed, oppreist til live igjen, blir det den åttende, som er av de syv.

> And it came to pass on the eighth day, that Moses called Aaron and his sons, and the elders of Israel. Leviticus 9:1.

> Og det skjedde på den åttende dag at Moses kalte Aron og hans sønner og Israels eldste. 3 Mosebok 9:1.

On day eight, the priests began to serve, but Aaron’s sons offered “common fire.” Adventism claim that they are the temple of the Lord, and Sister White identified that claim as common fire. Not only is it a lie, but it is common fire, as contrasted with holy fire. The holy fire is the message of the Midnight Cry, and the common fire is the counterfeit peace and safety message, that will be the last message proclaimed by the dumb dogs that refused to bark, and give a warning message. In chapter nine, Aaron presents the offering, and fire comes down out of heaven and consumes the offering. Then his two wicked sons, offer common fire and God’s fire consumes them.

På den åttende dag begynte prestene å gjøre tjeneste, men Arons sønner bar fram «vanlig ild». Adventismen hevder at de er Herrens tempel, og Søster White identifiserte denne påstanden som vanlig ild. Ikke bare er det en løgn, men det er vanlig ild, i motsetning til hellig ild. Den hellige ilden er budskapet om midnattsropet, og den vanlige ilden er det forfalskede budskapet om fred og trygghet, som skal være det siste budskapet forkynt av de stumme hundene som nektet å gjø, og gi et advarselsbudskap. I kapittel ni bærer Aron fram offeret, og ild kommer ned fra himmelen og fortærer offeret. Deretter bærer hans to ugudelige sønner fram vanlig ild, og Guds ild fortærer dem.

> And Aaron lifted up his hand toward the people, and blessed them, and came down from offering of the sin offering, and the burnt offering, and peace offerings. And Moses and Aaron went into the tabernacle of the congregation, and came out, and blessed the people: and the glory of the Lord appeared unto all the people. And there came a fire out from before the Lord, and consumed upon the altar the burnt offering and the fat: which when all the people saw, they shouted, and fell on their faces. And Nadab and Abihu, the sons of Aaron, took either of them his censer, and put fire therein, and put incense thereon, and offered strange fire before the Lord, which he commanded them not. And there went out fire from the Lord, and devoured them, and they died before the Lord. Leviticus 9:22–10:2.

> Og Aron løftet sin hånd mot folket og velsignet dem, og steg ned etter å ha ofret syndofferet og brennofferet og fredsofferene. Og Moses og Aron gikk inn i sammenkomstens telt, og kom ut igjen og velsignet folket; og Herrens herlighet åpenbarte seg for hele folket. Da fór det ild ut fra Herrens åsyn og fortærte på alteret brennofferet og fettet; og da alt folket så det, jublet de og falt ned på sitt ansikt. Og Nadab og Abihu, Arons sønner, tok hver sitt røkelseskar og la ild i dem og la røkelse på den og bar frem fremmed ild for Herrens åsyn, noe han ikke hadde befalt dem. Da fór det ild ut fra Herren og fortærte dem, og de døde for Herrens åsyn. 3 Mosebok 9:22–10:2.

The men of Battle Creek are the modern Sanhedrin who trust in their church structure above the message of the True Witness to Laodicea. The True Witness to Laodicea is Christ, and He never changes, and he has always used men of His own choosing to present the message to a people who were manifesting the characteristics of Laodicea. There is nothing new under the sun.

Mennene i Battle Creek er det moderne Sanhedrin, som stoler på sin kirkestruktur fremfor budskapet fra det Sanne Vitne til Laodikea. Det Sanne Vitne til Laodikea er Kristus, og Han forandrer seg aldri, og Han har alltid brukt menn etter sitt eget valg til å frembære budskapet til et folk som åpenbarte Laodikeas kjennetegn. Det er intet nytt under solen.

He selected Moses, who had been trained by God alone for forty years, just as Jesus and his cousin John had been trained. He selected Moses, Christ and John as examples of those trained outside of the formal educational system. Nazareth represents a symbol of a person who has been chosen, as were the new upstarts; Jones and Waggoner in the 1888 Minneapolis rebellion. Nazareth represents the calling and consecration of a chosen man, but the chosen man is a citizen of a city that is disrespected.

Han utvalgte Moses, som var blitt opplært av Gud alene i førti år, slik Jesus og hans fetter Johannes var blitt opplært. Han utvalgte Moses, Kristus og Johannes som eksempler på dem som var opplært utenfor det formelle utdanningssystemet. Nasaret representerer et symbol på en person som er blitt utvalgt, slik de nye oppkomlingene var det; Jones og Waggoner i opprøret i Minneapolis i 1888. Nasaret representerer kallet og innvielsen av en utvalgt mann, men den utvalgte mannen er borger av en by som blir foraktet.

> And Nathanael said unto him, Can there any good thing come out of Nazareth? Philip saith unto him, Come and see. John 1:46.

> Og Natanael sa til ham: Kan det komme noe godt fra Nasaret? Filip sier til ham: Kom og se. Johannes 1:46.

The stammering tongues of Isaiah 28, represent those who came from Nazareth. After the formalization of Miller’s message in 1831, the message was empowered by the fulfillment of the prophecy of the second woe, typifying the fulfillment of a prophecy of the third woe at 9/11. We will take up the third Messianic prophecy in the next article.

De stammende tunger i Jesaja 28 representerer dem som kom fra Nasaret. Etter formaliseringen av Millers budskap i 1831 ble budskapet gitt kraft ved oppfyllelsen av profetien om det annet ve, som er et forbilde på oppfyllelsen av en profeti om det tredje ve ved 11. september. Vi vil ta for oss den tredje messianske profeti i den neste artikkelen.

> “Three nights before the Review office burned, I was in an agony that words cannot describe. I could not sleep. I walked the room, praying to God to have mercy upon His people. Then I seemed to be in the Review office with the men who have the management of the institution. I was trying to speak to them and thus to help them. One of authority arose and said, ‘You say, The temple of the Lord, the temple of the Lord are we; therefore, we have authority to do this thing and that thing and the other thing. But the word of God forbids many of the things that you propose to do.’ At His first advent, Christ cleansed the Temple. Prior to His second advent He will again cleanse the temple. He was there cleansing the temple. Why? Because commercial work had been brought in, and God had been forgotten. With hurry here and hurry there and hurry somewhere else, there was no time to think of heaven. The principles of God’s law were presented, and I heard the question asked, ‘How much of the law have you obeyed?’ Then the word was spoken, ‘God will cleanse and purify His temple in His displeasure.’

> «Tre netter før Review-kontoret brant, var jeg i en kval som ord ikke kan beskrive. Jeg kunne ikke sove. Jeg gikk frem og tilbake i rommet og ba Gud om å vise sitt folk miskunn. Så syntes jeg å være i Review-kontoret sammen med de menn som har ledelsen av institusjonen. Jeg forsøkte å tale til dem og slik hjelpe dem. En med myndighet reiste seg og sa: ‘Dere sier: Herrens tempel, Herrens tempel er vi; derfor har vi myndighet til å gjøre denne ting og den ting og den andre ting. Men Guds ord forbyr mange av de tingene som dere foreslår å gjøre.’ Ved sitt første komme renset Kristus templet. Forut for sitt annet komme vil han igjen rense templet. Han var der og renset templet. Hvorfor? Fordi kommersielt arbeid var blitt ført inn, og Gud var blitt glemt. Med hastverk her og hastverk der og hastverk et annet sted var det ingen tid til å tenke på himmelen. Prinsippene i Guds lov ble framholdt, og jeg hørte spørsmålet stilt: ‘Hvor mye av loven har dere adlydt?’ Så ble ordet talt: ‘Gud vil rense og lutre sitt tempel i sin mishag.’»

> “In the visions of the night I saw a sword of fire hung out over Battle Creek.

> «I nattens syner så jeg et flammesverd rekke ut over Battle Creek.

> “Brethren, God is in earnest with us. I want to tell you that if after the warnings given in these burnings the leaders of our people go right on, just as they have done in the past, exalting themselves, God will take the bodies next. Just as surely as He lives, He will speak to them in language that they cannot fail to understand.

> «Brødre, Gud mener alvor med oss. Jeg vil si dere at dersom lederne blant vårt folk, etter de advarslene som er gitt i disse brannene, fortsetter akkurat slik som de har gjort i fortiden, med å opphøye seg selv, vil Gud ta legemene neste gang. Like sikkert som Han lever, vil Han tale til dem i et språk som de ikke kan unnlate å forstå. »

> “God is watching us to see if we will humble ourselves before Him as little children. I speak these words now that we may come to Him in humility and contrition and find out what He requires of us.’ Publishing Ministry, 170, 171.

> «Gud våker over oss for å se om vi vil ydmyke oss for Ham som små barn. Jeg taler disse ord nå for at vi må komme til Ham i ydmykhet og anger og få vite hva Han krever av oss.» Publishing Ministry, 170, 171.

> “The message for this time is not, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord, the temple of the Lord are we.’ Whom does the Lord receive as vessels unto honor?—Those who co-operate with Christ; those who believe the truth, who live the truth, who proclaim the truth in all its bearings.” Review and Herald, October 22, 1903.

> «Budskapet for denne tid er ikke: ‘Herrens tempel, Herrens tempel, Herrens tempel er vi.’ Hvem tar Herren imot som kar til ære? — De som samarbeider med Kristus; de som tror sannheten, som lever sannheten, som forkynner sannheten i alle dens aspekter.» Review and Herald, 22. oktober 1903.

> “These are not the words of Sister White, but the words of the Lord, and His messenger has given them to me to give to you. God calls upon you to no longer work at cross purposes with Him. Much instruction was given in regard to men claiming to be Christian when they are revealing the attributes of Satan, counteracting in spirit, word, and action the advancement of truth, and are surely following the path where Satan is leading them. In their hardness of heart they have grasped authority which in no way belongs to them, and which they should not exercise. Saith the great Teacher, ‘I will overturn, overturn, overturn.’ Men say in Battle Creek, ‘The temple of the Lord, the temple of the Lord are we’ but they are using common fire. Their hearts are not softened and subdued by the grace of God.” Manuscript Releases, volume 13, 222.

> «Dette er ikke Søster Whites ord, men Herrens ord, og Hans sendebud har gitt dem til meg for at jeg skal gi dem til dere. Gud kaller dere til ikke lenger å arbeide på tvers av Hans hensikt. Mye undervisning ble gitt angående menn som gjør krav på å være kristne, mens de åpenbarer Satans egenskaper og motarbeider i ånd, ord og handling sannhetens fremgang, og de følger visselig den sti hvor Satan leder dem. I sitt hjertes hardhet har de tilranet seg en myndighet som på ingen måte tilhører dem, og som de ikke burde utøve. Den store Lærer sier: ‘Jeg vil omstyrte, omstyrte, omstyrte.’ Mennesker sier i Battle Creek: ‘Herrens tempel, Herrens tempel er vi’, men de bruker fremmed ild. Deres hjerter er ikke myknet og underlagt av Guds nåde.» Manuscript Releases, bind 13, 222.

Back to Articles