Article

# The Book of Daniel - Number Twenty

Daniels bok – nummer tjue

Daniel and the Revelation: Unveiling the Prophetic Tapestry of Kingdoms Rise and Fall

Daniel og Åpenbaringen: Avsløringen av det profetiske teppet om rikers oppgang og fall

Author

Jeff Pippenger

Published

December 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White often identifies that the prophetic lessons that are needed to be understood are portrayed with the rise and fall of kingdoms.

Søster White påpeker ofte at de profetiske lærdommene som det er nødvendig å forstå, fremstilles gjennom rikers oppgang og fall.

> “From the rise and fall of nations as made plain in the books of Daniel and the Revelation, we need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass,’ it has perished. James 1:10. So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome. And so perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose, and expresses His character, can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Prophets and Kings, 548.

> «Ut fra nasjoners oppgang og fall, slik det blir gjort klart i Daniels bok og i Åpenbaringen, må vi lære hvor verdiløs den blotte ytre og verdslige herlighet er. Babylon, med all sin makt og prakt, hvis make vår verden siden aldri har sett, — makt og prakt som for den tids mennesker syntes så fast og varig, — hvor fullstendig er det ikke blitt borte! Som «gressets blomst» er det gått til grunne. Jak. 1:10. Slik gikk det også med det medo-persiske riket og rikene Hellas og Roma. Og slik går alt til grunne som ikke har Gud til sin grunnvoll. Bare det som er knyttet til Hans hensikt og uttrykker Hans karakter, kan bestå. Hans prinsipper er det eneste faste vår verden kjenner.» Prophets and Kings, 548.

The “rise and fall” of the kingdoms that are represented in the books of Daniel and Revelation are the focal point of a correct approach to the study of prophecy. The fall of Babylon is typified by the fall of Nimrod’s Babel in Genesis eleven. Then in Daniel chapter five, Babylon falls again. The papacy’s history of its rise to power in the year 538, and its subsequent fall in 1798, also typifies the final fall of Babylon, for the papal power is prophetically spiritual Babylon. The papacy fell in 1798, and Revelation chapter eighteen outlines its final fall. In Daniel chapter eleven, and verse forty-five, the papacy, represented there as the king of the north, comes to its end with none to help. This takes place when probation closes, for verses forty-five of chapter eleven, and verse one of chapter twelve, represent the same history.

«Oppgang og fall» til de rikene som er framstilt i Daniels bok og Åpenbaringen, er hovedfokus i en korrekt tilnærming til studiet av profetien. Babylons fall er forebildet ved fallet til Nimrods Babel i 1. Mosebok kapittel elleve. Deretter, i Daniel kapittel fem, faller Babylon igjen. Pavemaktens historie om dens oppstigning til makt i året 538, og dens etterfølgende fall i 1798, er også et forbilde på Babylons endelige fall, for pavemakten er profetisk det åndelige Babylon. Pavemakten falt i 1798, og Åpenbaringen kapittel atten skisserer dens endelige fall. I Daniel kapittel elleve, vers førtifem, kommer pavemakten, der framstilt som kongen i nord, til sin ende uten noen til å hjelpe seg. Dette finner sted når nådetiden avsluttes, for vers førtifem i kapittel elleve og vers én i kapittel tolv framstiller den samme historien.

> And he shall plant the tabernacles of his palace between the seas in the glorious holy mountain; yet he shall come to his end, and none shall help him. And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, every one that shall be found written in the book. Daniel 11:45, 12:1.

> Og han skal oppslå sitt palasstelts telt mellom havene ved det herlige hellige berg; men han skal gå til grunne, og ingen skal hjelpe ham. Og på den tid skal Mikael stå fram, den store fyrsten som står som vern for ditt folks barn; og det skal komme en trengselstid som det ikke har vært maken til siden det fantes noe folkeslag og helt til den samme tid; og på den tid skal ditt folk bli frelst, hver den som finnes oppskrevet i boken. Daniel 11:45, 12:1.

The message of the second angel is structured upon the fact that Babylon has fallen twice. Literal Babylon, represented by Nimrod and Belshazzar fell twice, and spiritual Babylon fell in 1798, and does so again, when human probation closes.

Budskapet fra den andre engelen er bygd opp omkring det faktum at Babylon har falt to ganger. Det bokstavelige Babylon, representert ved Nimrod og Belsasar, falt to ganger, og det åndelige Babylon falt i 1798 og gjør det igjen når menneskenes nådetid avsluttes.

> And there followed another angel, saying, Babylon is fallen, is fallen, that great city, because she made all nations drink of the wine of the wrath of her fornication. Revelation 14:8.

> Og en annen engel fulgte etter og sa: Babylon er falt, er falt, den store by, fordi hun har fått alle folk til å drikke av vinen fra sin horskaps vredesbeger. Åpenbaringen 14:8.

The repetition of the fall of Babylon in the second angel provides the prophetic justification for identifying the doubling of words and phrases within the Scriptures as a symbol of the combined messages of the second angel and the Midnight Cry. It also upholds the principle identified by Sister White, concerning the study of prophecy being based upon the rise and fall of the kingdoms represented in the books of Daniel and Revelation. It illustrates the concept that to understand the fall of Babylon, the student of prophecy must bring together all of Babylon’s falls, “line upon line,” to establish the correct prophetic message of the final fall of Babylon.

Gjentakelsen av Babylons fall i den andre engel gir den profetiske begrunnelsen for å identifisere fordoblingen av ord og uttrykk i Skriftene som et symbol på de sammensatte budskapene fra den andre engel og Midnattsropet. Den stadfester også det prinsipp som Søster White har påpekt, om at studiet av profetiene må bygge på oppgangen og fallet til de riker som er fremstilt i Daniels bok og Johannes’ åpenbaring. Den illustrerer det konsept at for å forstå Babylons fall, må den som gransker profetiene føre sammen alle Babylons fall, «linje på linje», for å fastslå det rette profetiske budskap om Babylons endelige fall.

Babylon falling twice in the message of the second angel, is based upon the prophetic rule which identifies that truth is established upon the testimony of two witnesses. The doubling of Babylon’s fall within the message, represents the prophetic methodology that is identified in the Bible as the latter rain. That sacred methodology, which is the latter rain, is the application of bringing various lines of prophecy together “line upon line.” When employed by the student of prophecy, the methodology establishes the “message” of the latter rain. The latter rain message that is established through the application of the sacred methodology, is thereafter proclaimed in the combined prophetic histories of the second angel and the Midnight Cry. This was true in the history of the movement of the first angel, and it is true today, in the history of the movement of the third angel.

At Babylon faller to ganger i den annen engels budskap, bygger på den profetiske regel som fastslår at sannhet blir stadfestet ved vitnesbyrdet fra to vitner. Fordoblingen av Babylons fall innenfor budskapet representerer den profetiske metodologi som i Bibelen blir identifisert som senregnet. Denne hellige metodologi, som er senregnet, er anvendelsen av å føre ulike profetiske linjer sammen, «linje på linje». Når den benyttes av den som studerer profetiene, stadfester metodologien «budskapet» om senregnet. Senregnets budskap, som blir stadfestet gjennom anvendelsen av den hellige metodologi, blir deretter forkynt i de sammenslåtte profetiske historiene om den annen engel og Midnattsropet. Dette var sant i historien om den første engels bevegelse, og det er sant i dag, i historien om den tredje engels bevegelse.

Chapters four and five of the book of Daniel, represent the line of history which covers the rise and beginning of Babylon, represented by Nebuchadnezzar in chapter four, and then the fall and ending of Babylon, represented by Belshazzar in chapter five. Together they produce one prophetic line. The prophetic line produced by those two chapters is to be laid over the top of Daniel chapters one through three, in order to establish the latter rain message.

Kapittel fire og fem i Daniels bok representerer den historiske linjen som omfatter Babylons oppkomst og begynnelse, representert ved Nebukadnesar i kapittel fire, og deretter Babylons fall og ende, representert ved Belsasar i kapittel fem. Sammen danner de én profetisk linje. Den profetiske linjen som frembringes av disse to kapitlene, skal legges over Daniel kapittel én til tre for å etablere budskapet om det sene regn.

The two chapters present the fall and rising again of Nebuchadnezzar and the fall and destruction of Belshazzar, and therefore present the fall of Babylon in the beginning and ending of the line. The line of prophecy created by the two chapters is structured upon Babylon falling, rising, and then falling again. That fact alone identifies that those two chapters represent the message of the second angel. The two chapters represent the history of the earth beast of Revelation thirteen, and in that history the message of the second angel and Midnight Cry is twice proclaimed.

De to kapitlene fremstiller Nebukadnesars fall og gjenoppreisning og Belsasars fall og ødeleggelse, og fremstiller derfor Babylons fall ved linjens begynnelse og slutt. Den profetiske linjen som de to kapitlene danner, er bygget opp omkring at Babylon faller, reiser seg og deretter faller igjen. Dette faktum alene identifiserer at disse to kapitlene representerer den annen engels budskap. De to kapitlene representerer historien om jorddyret i Åpenbaringen tretten, og i den historien blir den annen engels budskap og Midnattsropet forkynt to ganger.

Therefore, before we begin our consideration of chapters four and five of Daniel, we will identify the sacred methodology which is the latter rain, and then by employing that methodology we will identify the message of the latter rain.

Derfor vil vi, før vi begynner vår behandling av Daniels bok kapittel fire og fem, identifisere den hellige metodikken som er senregnet, og deretter, ved å anvende denne metodikken, vil vi identifisere senregnets budskap.

A significant waymark of the history of the first and second angel was the methodology represented by William Miller’s rules of prophetic interpretation. Those rules were used by men to identify the message of the Midnight Cry, and that message was the latter rain message for that history. A significant waymark of the history of the third angel is the methodology represented as “Prophetic Keys”. Those rules are to be used in conjunction with the rules of William Miller to identify the message of the Midnight Cry in our current history, and the message that is now being established by those rules is the latter rain message of the last days. Miller’s rules represent the early rain in the prophetic history of the earth beast, and those rules combined with the “Prophetic Keys” represent the latter rain in the prophetic history of the earth beast.

Et betydningsfullt veimerke i den første og den andre engels historie var den metodologien som er representert ved William Millers regler for profetisk tolkning. Disse reglene ble brukt av menn til å identifisere midnattsropets budskap, og dette budskapet var senregnets budskap for den historien. Et betydningsfullt veimerke i den tredje engels historie er den metodologien som er representert som «Profetiske nøkler». Disse reglene skal brukes i sammenheng med William Millers regler for å identifisere midnattsropets budskap i vår nåværende historie, og budskapet som nå blir etablert ved disse reglene, er de siste dagers senregnsbudskap. Millers regler representerer tidligregnet i jorddyrets profetiske historie, og disse reglene, sammen med «Profetiske nøkler», representerer senregnet i jorddyrets profetiske historie.

The latter rain is the methodology employed to produce the message. There are those who are deceived because they seek for the latter rain experience, without first seeking the message that produces the experience. The Pentecostal churches of Christianity are a clear example of that deception. That same type of misguided direction is available to those who do seek for the latter rain message, but refuse to seek for the methodology that identifies and establishes the latter rain message. Without the correct methodology, the correct message cannot be identified. Without the correct message, the correct experience is an impossibility.

Senregnet er den metodologien som tas i bruk for å frambringe budskapet. Det finnes dem som blir bedratt fordi de søker senregnserfaringen uten først å søke budskapet som frambringer erfaringen. Kristenhetens pinsemenigheter er et tydelig eksempel på dette bedraget. Den samme typen villfaren kurs står også til rådighet for dem som faktisk søker senregnsbudskapet, men nekter å søke den metodologien som identifiserer og stadfester senregnsbudskapet. Uten den rette metodologien kan det rette budskapet ikke identifiseres. Uten det rette budskapet er den rette erfaringen en umulighet.

The significance of this biblical fact goes unrecognized by most, for they have never considered the possibility that there is one right way to study the Bible, and that there are many wrong ways to study the Bible. The wrong way to study the Bible, that is by far the most often chosen, is to trust other men’s opinions of what the Bible teaches. It is such a common issue with men, that every church organizes a system to address this falsely perceived need of their flocks. That false need, produces the false work of establishing a system of leaders who are identified as the spiritual experts of biblical understanding that will correctly direct the understanding of the untrained flock. The Bible does identify a very organized system for the structure of a church, which includes elders, prophets and teachers, but the Bible never endorses the corruption of church organization that produces a system of leaders who have been ordained to identify what is or what isn’t truth, and thereafter, who is and who isn’t a heretic.

Betydningen av dette bibelske faktum blir ikke erkjent av de fleste, for de har aldri overveid muligheten for at det finnes én rett måte å studere Bibelen på, og at det finnes mange gale måter å studere Bibelen på. Den gale måten å studere Bibelen på, den som langt oftere enn noen annen blir valgt, er å stole på andre menneskers meninger om hva Bibelen lærer. Dette er et så vanlig problem blant mennesker at hver kirke organiserer et system for å møte dette feilaktig oppfattede behovet hos sin hjord. Dette falske behovet frembringer det falske verk å etablere et system av ledere som blir identifisert som de åndelige ekspertene i bibelsk forståelse, som på korrekt vis skal lede den utrente hjordens forståelse. Bibelen beskriver riktignok et meget organisert system for en kirkes struktur, som omfatter eldste, profeter og lærere, men Bibelen godkjenner aldri den fordervelse av kirkelig organisering som frembringer et system av ledere som er ordinert til å fastslå hva som er og hva som ikke er sannhet, og deretter hvem som er og hvem som ikke er en kjetter.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Legg vinn på å stå din prøve for Gud, som en arbeider som ikke har noe å skamme seg over, idet du rett deler sannhetens ord. 2 Timoteus 2:15.

A church leader is to exhort, rebuke, teach and guard against false doctrines and those who promote the false doctrines, but we are each to “study to show” ourselves “approved unto God,” by “rightly dividing the word of truth.” In doing so, we must know the methodology that the Bible identifies as the correct way to rightly divide the word of truth. The book of Isaiah sets forth these issues in the context of the latter rain, so it is there that we will begin.

En menighetsleder skal formane, irettesette, undervise og vokte mot falske læresetninger og dem som fremmer de falske læresetningene, men vi skal hver for oss «strebe etter å bli stående som prøvet for Gud» ved «rett å dele sannhetens ord». Når vi gjør dette, må vi kjenne den metode som Bibelen angir som den rette måten å dele sannhetens ord rett på. Jesajas bok fremsetter disse spørsmålene i sammenheng med sildigregnet, så det er der vi vil begynne.

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will shew them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:1–13.

> På den dagen skal Herren med sitt harde og store og sterke sverd hjemsøke Leviatan, den flyktende slange, ja Leviatan, den buktende slange; og han skal drepe dragen som er i havet. På den dagen skal dere synge om henne: En vingård med rød vin. Jeg, Herren, verner den; hvert øyeblikk vanner jeg den. For at ingen skal skade den, verner jeg den natt og dag. Harme er ikke i meg. Om noen ville sette torner og tistler opp mot meg i strid, da ville jeg gå løs på dem, jeg ville brenne dem opp alle sammen. Eller la ham gripe fatt i min styrke, så han kan slutte fred med meg; ja, fred med meg skal han slutte. I dager som kommer skal Jakob slå rot; Israel skal blomstre og skyte knopper og fylle jordens overflate med frukt. Har han slått ham slik som han slo dem som slo ham? Eller er han blitt drept slik som de er blitt drept som ble drept av ham? Med måte, da du drev det bort, gikk du i rette med det; han holdt sin sterke storm tilbake på østavindens dag. Derfor skal Jakobs misgjerning bli sonet, og dette er hele frukten av at hans synd blir tatt bort: når han gjør alle alterets steiner lik kalksteiner som er slått i stykker, skal Astarte-pælene og solstøttene ikke bli stående. For den befestede byen skal ligge øde, boligen skal være forlatt og etterlatt som en ørken; der skal kalven beite, der skal den legge seg ned og fortære dens grener. Når dens kvister er visnet, blir de brutt av; kvinnene kommer og tenner opp med dem. For det er et folk uten forstand; derfor vil han som har skapt dem, ikke forbarme seg over dem, og han som har formet dem, skal ikke vise dem nåde. Og det skal skje på den dagen at Herren skal treske ut fra elvens løp til Egypts bekk, og dere skal sankes inn én etter én, Israels barn. Og det skal skje på den dagen at det store horn skal støtes, og de skal komme som var nær ved å gå til grunne i Assurs land, og de utstøtte i Egypts land, og de skal tilbe Herren på det hellige fjell i Jerusalem. Jesaja 27:1–13.

In the previous articles, we have repeatedly addressed the “ensign” that is lifted up to call God’s other children out of Babylon. The last verse of Isaiah chapter twenty-seven, addresses the work of the ensign when it says “the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria.” Assyria is a symbol of Babylon in the last days, and those that hear the warning message to come out of Babylon in the verse, come and worship with those represented as the one hundred and forty-four thousand who are prophetically located at “the holy mount at Jerusalem.”

I de foregående artiklene har vi gjentatte ganger behandlet det «banner» som løftes opp for å kalle Guds andre barn ut av Babylon. Det siste verset i Jesajas kapittel tjuesju omtaler bannerets gjerning når det sier at «det skal støtes i den store basun, og de skal komme, de som holdt på å omkomme i Assurs land». Assur er et symbol på Babylon i de siste dager, og de som i verset hører advarselsbudskapet om å komme ut av Babylon, kommer og tilber sammen med dem som er fremstilt som de hundre og førtifire tusen, og som profetisk er plassert på «det hellige berg ved Jerusalem».

The verse says, “and it shall come to pass in that day.” “That day,” which is the day when the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other children out of Babylon, is the setting for the entire chapter. The second voice of Revelation chapter eighteen, cries at the Sunday law, when the whore of Tyre is remembered.

Verset sier: «Og det skal skje på den dag.» «Den dag», som er den dag da den andre røsten i Åpenbaringen kapittel atten kaller Guds andre barn ut av Babylon, danner rammen for hele kapitlet. Den andre røsten i Åpenbaringen kapittel atten roper ved søndagsloven, når skjøgen fra Tyrus blir husket.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Revelation 18:4, 5.

> Og jeg hørte en annen røst fra himmelen som sa: Gå ut fra henne, mitt folk, for at dere ikke skal bli delaktige i hennes synder, og for at dere ikke skal få del i hennes plager. For hennes synder har nådd helt til himmelen, og Gud har kommet hennes misgjerninger i hu. Åpenbaringen 18:4, 5.

Isaiah chapter twenty-seven, begins by identifying the same day that the chapter ends with, when it says, “In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea.”

Jesaja kapittel tjuesju begynner med å identifisere den samme dagen som kapitlet ender med, når det heter: «På den dagen skal Herren med sitt harde og store og sterke sverd hjemsøke Leviatan, den hurtige slangen, ja Leviatan, den buktede slangen; og han skal drepe dragen som er i havet.»

At the Sunday law God’s executive, retributive judgment begins upon the kingdoms of the dragon (the United Nations), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). At the Sunday law the false prophet is overthrown as the sixth kingdom of Bible prophecy, and national apostasy produces national ruin. The Sunday law is where God’s executive judgments begin to fall upon the dragon, who is Satan (and whose earthly kingdom is represented as the dragon), the beast and the false prophet. It is a progressive punishment, that begins at the Sunday law. The beginning and the ending of chapter twenty-seven of Isaiah is the Sunday law, and the chapter represents specific issues that are directly connected with the history that leads up to and follows after the Sunday law.

Ved søndagsloven begynner Guds utøvende, gjengjeldende dom over dragens riker (De forente nasjoner), dyret (pavedømmet) og den falske profet (De forente stater). Ved søndagsloven styrtes den falske profet som det sjette rike i Bibelens profeti, og nasjonalt frafall frembringer nasjonal undergang. Søndagsloven er det punkt hvor Guds utøvende dommer begynner å falle over dragen, som er Satan (og hvis jordiske rike fremstilles som dragen), dyret og den falske profet. Det er en fremadskridende straff, som begynner ved søndagsloven. Begynnelsen og avslutningen av kapittel tjuesju i Jesaja er søndagsloven, og kapitlet fremstiller bestemte spørsmål som er direkte forbundet med den historien som leder frem til og følger etter søndagsloven.

We are considering chapter twenty-seven, for it establishes the prophetic setting for chapters twenty-eight and twenty-nine. In those chapters we will find the definition of the latter rain as a methodology, which will allow us to understand the significance of laying chapters four and five of Daniel over the top of chapters one through three of Daniel. After Isaiah chapter twenty-seven, identifies the beginning of the progressive punishment of the dragon’s kingdom, he records that in that period of time, God’s people are commanded to “sing unto her.” Sing unto who?

Vi betrakter kapittel tjuesju, for det etablerer den profetiske rammen for kapittel tjueåtte og tjueni. I disse kapitlene vil vi finne definisjonen av det sene regn som en metodologi, noe som vil gjøre oss i stand til å forstå betydningen av å legge kapittel fire og fem i Daniel over kapittel én til tre i Daniel. Etter at Jesaja kapittel tjuesju har identifisert begynnelsen på den progressive straffen over dragens rike, nedtegner han at Guds folk i denne tidsperioden får befaling om å «synge for henne». Synge for hvem?

The answer of who is to be sung to is in the title of the song, for they are to sing “a vineyard of red wine, that the Lord keeps.” The story of the vineyard is the story of God’s people, and it is first mentioned by Isaiah in chapter five.

Svaret på hvem det skal synges til, finnes i sangens tittel, for de skal synge «en vingård med rød vin, som Herren vokter». Fortellingen om vingården er fortellingen om Guds folk, og den blir først omtalt av Jesaja i kapittel fem.

> Now will I sing to my wellbeloved a song of my beloved touching his vineyard. My wellbeloved hath a vineyard in a very fruitful hill: And he fenced it, and gathered out the stones thereof, and planted it with the choicest vine, and built a tower in the midst of it, and also made a winepress therein: and he looked that it should bring forth grapes, and it brought forth wild grapes. And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard. What could have been done more to my vineyard, that I have not done in it? wherefore, when I looked that it should bring forth grapes, brought it forth wild grapes? And now go to; I will tell you what I will do to my vineyard: I will take away the hedge thereof, and it shall be eaten up; and break down the wall thereof, and it shall be trodden down: And I will lay it waste: it shall not be pruned, nor digged; but there shall come up briers and thorns: I will also command the clouds that they rain no rain upon it. For the vineyard of the Lord of hosts is the house of Israel, and the men of Judah his pleasant plant: and he looked for judgment, but behold oppression; for righteousness, but behold a cry. Isaiah 5:1–5.

> Nå vil jeg synge for min elskede en sang om min elskedes vingård. Min elskede hadde en vingård på en meget fruktbar høyde. Han gjerdet den inn og renset den for steiner og plantet den med de edleste vinstokker; han bygde også et tårn midt i den og hogg ut en vinpresse der. Så ventet han at den skulle bære druer, men den bar villdruer. Og nå, Jerusalems innbyggere og Judas menn, døm, ber jeg dere, mellom meg og min vingård. Hva mer var det å gjøre for min vingård, som jeg ikke har gjort med den? Hvorfor bar den villdruer da jeg ventet at den skulle bære druer? Og nå, kom, jeg vil kunngjøre dere hva jeg vil gjøre med min vingård: Jeg vil ta bort gjerdet omkring den, så den blir avbeitet; og bryte ned muren omkring den, så den blir nedtrådt. Jeg vil gjøre den til ødemark; den skal ikke beskjæres eller hakkes, men tornekratt og tistler skal skyte opp. Jeg vil også befale skyene at de ikke lar regn falle på den. For vingården til Herren, hærskarenes Gud, er Israels hus, og Judas menn er hans kjære plantning. Han ventet rett, men se, urett; rettferdighet, men se, nødrop. Jesaja 5:1–5.

In the history of the Sunday law crisis, God’s people are to sing the song of the vineyard to God’s people, for the song says, “And now, O inhabitants of Jerusalem, and men of Judah, judge, I pray you, betwixt me and my vineyard.” The song of the vineyard is the song identifying the passing by of a former covenant people, while God enters into covenant with those whom Peter says were “in time past were not a people, but are now the people of God.” It identifies that no rain has fallen upon the vineyard, thus identifying the work of Elijah who comes in that period of time, and who alone can produce rain during that period. We know the song is about the passing by of a covenant people, for the song of the vineyard was sung by Christ to ancient Israel, in the period that ancient Israel was being passed by, while God was simultaneously entering into covenant with spiritual Israel.

I historien om søndagslovkrisen skal Guds folk synge vingårdens sang for Guds folk, for sangen sier: «Og nå, Jerusalems innbyggere og Judas menn, døm, ber jeg eder, mellom meg og min vingård.» Vingårdens sang er sangen som identifiserer tilsidesettelsen av et tidligere paktsfolk, mens Gud inngår pakt med dem som Peter sier «før i tiden ikke var et folk, men nå er Guds folk». Den viser at intet regn har falt over vingården, og identifiserer dermed Elias’ gjerning, han som kommer i den tidsperioden, og som alene kan frembringe regn i den perioden. Vi vet at sangen handler om tilsidesettelsen av et paktsfolk, for vingårdens sang ble sunget av Kristus for det gamle Israel i den perioden da det gamle Israel ble satt til side, mens Gud samtidig inngikk pakt med det åndelige Israel.

> Hear another parable: There was a certain householder, which planted a vineyard, and hedged it round about, and digged a winepress in it, and built a tower, and let it out to husbandmen, and went into a far country: And when the time of the fruit drew near, he sent his servants to the husbandmen, that they might receive the fruits of it. And the husbandmen took his servants, and beat one, and killed another, and stoned another. Again, he sent other servants more than the first: and they did unto them likewise. But last of all he sent unto them his son, saying, They will reverence my son. But when the husbandmen saw the son, they said among themselves, This is the heir; come, let us kill him, and let us seize on his inheritance. And they caught him, and cast him out of the vineyard, and slew him. When the lord therefore of the vineyard cometh, what will he do unto those husbandmen? They say unto him, He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons. Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. Matthew 21:33–45.

> Hør en annen lignelse: Det var en husherre som plantet en vingård og satte et gjerde rundt den og gravde en vinpresse i den og bygde et tårn, og leide den ut til vingårdsmenn og reiste til et land langt borte. Og da tiden for frukten nærmet seg, sendte han sine tjenere til vingårdsmennene for at de skulle få dens frukter. Men vingårdsmennene tok tjenerne hans, slo én, drepte en annen og steinet en tredje. Igjen sendte han andre tjenere, flere enn de første; og de gjorde det samme med dem. Men til sist sendte han sin sønn til dem og sa: De vil ha ærefrykt for min sønn. Men da vingårdsmennene så sønnen, sa de seg imellom: Dette er arvingen; kom, la oss drepe ham og ta arven hans. Og de grep ham, kastet ham ut av vingården og slo ham i hjel. Når så vingårdens herre kommer, hva vil han da gjøre med disse vingårdsmennene? De sier til ham: Han vil på det ynkeligste ødelegge disse onde menn og leie vingården ut til andre vingårdsmenn, som gir ham fruktene i deres tider. Jesus sier til dem: Har dere aldri lest i skriftene: Den stein som bygningsmennene forkastet, den er blitt hjørnesteinen; dette er Herrens verk, og det er underfullt i våre øyne? Derfor sier jeg dere: Guds rike skal bli tatt fra dere og gitt til et folk som bærer dets frukter. Og den som faller på denne stein, skal bli knust; men den som steinen faller på, ham skal den male til støv. Og da yppersteprestene og fariseerne hørte lignelsene hans, skjønte de at det var om dem han talte. Matteus 21:33–45.

When Jesus sang the song of God’s vineyard to ancient Israel, they were so drawn into the logic and strength of the message, that when Jesus asked the quibbling Jews, what the Lord of the vineyard would do to those who slew the Son, they could not help but provide the correct answer, when they said, “He will miserably destroy those wicked men, and will let out his vineyard unto other husbandmen, which shall render him the fruits in their seasons.”

Da Jesus sang sangen om Guds vingård for det gamle Israel, ble de så grepet av budskapets logikk og kraft at da Jesus spurte de kranglevorne jødene hva vingårdens herre ville gjøre med dem som slo Sønnen i hjel, kunne de ikke annet enn å gi det riktige svaret da de sa: «Han skal ødelegge disse onde menn på en ynkelig måte og leie ut vingården sin til andre vingårdsmenn, som skal gi ham fruktene i deres tider.»

Jesus then immediately added another verse to the song, when he sang about the rejected stone, and pulled their answer together with the closing stanza when he stated, “Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder.” The “grinding him to powder,” echoes Isaiah twenty-seven making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Both are references to the work of revival carried out by Josiah, who symbolized those in the last days that rediscover the “seven times”, which is the stumbling stone that crushes those who refuse to find it precious.

Jesus føyde deretter straks et nytt vers til sangen, da han sang om den forkastede steinen, og samlet deres svar med avslutningsstrofen da han sa: «Derfor sier jeg dere: Guds rike skal bli tatt fra dere og gitt til et folk som bærer dets frukter. Og den som faller på denne steinen, skal bli sønderbrutt; men den som steinen faller på, skal den knuse til støv.» Det å «knuse til støv» gjenlyder i Jesaja tjuesju, idet «alle alterets steiner gjøres som kalksteiner som slås i stykker; lundene og bildestøttene skal ikke bli stående». Begge er henvisninger til det gjenopplivningsverk som ble utført av Josjia, som symboliserte dem i de siste dager som gjenoppdager «de sju tider», hvilken er anstøtssteinen som knuser dem som nekter å finne den dyrebar.

In the day of the Sunday law, as represented in Isaiah chapter twenty-seven, those who “in time past were not a people,” are to sing the song of the Lord’s vineyard of red wine. These articles have often identified that there is no third message, without a first and a second message. The Sunday law is the third message, and the day of the Sunday law includes the history of the first and second messages. In chapter twenty-seven of Isaiah, the Sunday law is identifying the period represented in Daniel chapter one, and then again in Daniel chapters one through three. Prophetically, the day of the Sunday law in chapter twenty-seven is identifying the history of September 11, 2001, when the first message was empowered through to the soon-coming Sunday law.

På søndagslovens dag, slik den er fremstilt i Jesaja kapittel tjuesju, skal de som «før i tiden ikke var et folk», synge sangen om Herrens vingård med rød vin. Disse artiklene har ofte påpekt at det ikke finnes noe tredje budskap uten et første og et andre budskap. Søndagsloven er det tredje budskapet, og søndagslovens dag omfatter historien til det første og det andre budskapet. I Jesaja kapittel tjuesju identifiserer søndagsloven den perioden som er fremstilt i Daniel kapittel én, og deretter igjen i Daniel kapitlene én til tre. Profetisk identifiserer søndagslovens dag i kapittel tjuesju historien fra 11. september 2001, da det første budskapet ble gitt kraft, og frem til den snart kommende søndagsloven.

We will continue on in our consideration of the song that the redeemed are to proclaim in the time leading up to the point where the whore of Rome will begin to sing her song, in the next article.

Vi vil fortsette vår betraktning av den sang som de gjenløste skal forkynne i tiden frem mot det punkt da Roms skjøge vil begynne å synge sin sang, i den neste artikkelen.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. And I heard a voice from heaven, as the voice of many waters, and as the voice of a great thunder: and I heard the voice of harpers harping with their harps: And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God. Revelation 14:1–5.

> Og jeg så, og se, et Lam stod på Sions berg, og med ham hundre og førtifire tusen, som hadde hans Fars navn skrevet på sine panner. Og jeg hørte en røst fra himmelen, som røsten av mange vann og som røsten av sterk torden; og jeg hørte lyden av harpespillere som spilte på sine harper. Og de sang likesom en ny sang foran tronen og foran de fire livsvesener og de eldste; og ingen kunne lære den sangen uten de hundre og førtifire tusen, de som var kjøpt fra jorden. Dette er de som ikke ble gjort urene med kvinner; for de er jomfruer. Dette er de som følger Lammet hvor enn det går. Disse er kjøpt ut fra menneskene som en førstegrøde for Gud og for Lammet. Og i deres munn ble det ikke funnet svik; for de er uten lyte for Guds trone. Åpenbaringen 14:1–5.

Back to Articles