Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Eight

Daniels bok – nummer trettiåtte

Unveiling the Jewels: William Miller’s Prophetic Dream and the Restoration of Truth

Avsløringen av juvelene: William Millers profetiske drøm og sannhetens gjenopprettelse

Author

Jeff Pippenger

Published

January 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In Miller’s dream he was sent a casket by an unseen hand. In his dream he was led to understand the dimensions of the casket as “six square” by “ten inches.” Ten multiplied by six squared equates to three hundred and sixty, which represents the days in a prophetic year. Miller was given a casket that contained the message he was to proclaim, and the message he was to proclaim was based upon the principle that a day in Bible prophecy represents a year. The casket was the Bible, and for Miller the Bible was to be viewed in the dimension of the “day-for-a-year” principle of Bible prophecy.

I Millers drøm ble han tilsendt et skrin av en usett hånd. I drømmen ble han ledet til å forstå skrinetes mål som «seks i kvadrat» ganger «ti tommer». Ti multiplisert med seks i annen blir lik tre hundre og seksti, noe som representerer dagene i et profetisk år. Miller fikk et skrin som inneholdt budskapet han skulle forkynne, og budskapet han skulle forkynne var basert på prinsippet om at en dag i bibelsk profeti representerer ett år. Skrinet var Bibelen, og for Miller skulle Bibelen betraktes i dimensjonen av bibelprofetiens «dag-for-et-år»-prinsipp.

> “Connected with the Word of God there is a key that unlocks the precious casket, to our satisfaction and delight. I feel thankful for every ray of light. In the future, experiences now to us very mysterious will be explained. Some experiences we may never fully comprehend until this mortal shall put on immortality.” Manuscript Releases, volume 17, 261.

> «I forbindelse med Guds Ord finnes det en nøkkel som åpner det dyrebare skrinet, til vår tilfredsstillelse og glede. Jeg føler takknemlighet for hver lysstråle. I fremtiden vil erfaringer som nå er svært gåtefulle for oss, bli forklart. Noen erfaringer vil vi kanskje aldri fullt ut forstå før dette dødelige ikler seg udødelighet.» Manuscript Releases, bind 17, 261.

There was a “key” attached to the casket in Miller’s dream which represented the methodology that Miller was led to employ.

Det var en «nøkkel» festet til skrinet i Millers drøm, som representerte den metodikken Miller ble ledet til å benytte.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted. In the little book entitled Views of the Prophecies and Prophetic Chronology, Father Miller gives the following simple but intelligent and important rules for Bible study and interpretation:—

> «De som er engasjert i å forkynne den tredje engels budskap, gransker Skriftene etter den samme planen som fader Miller fulgte. I den lille boken med tittelen Views of the Prophecies and Prophetic Chronology gir fader Miller følgende enkle, men innsiktsfulle og viktige regler for bibelstudium og fortolkning:—»

> “[Rules one through five quoted.]

> «[Regel én til fem sitert.]»

> “The above is a portion of these rules; and in our study of the Bible we shall all do well to heed the principles set forth.” Review and Herald, November 25, 1884.

> «Ovenstående er en del av disse reglene; og i vårt studium av Bibelen vil vi alle gjøre vel i å gi akt på de prinsipper som er fremsatt.» Review and Herald, 25. november 1884.

When Miller opened the casket, he found “all sorts and sizes of jewels, diamonds, precious stones, and gold and silver coin of every dimension and value, beautifully arranged in their several places in the casket; and thus arranged they reflected a light and glory equaled only to the sun.” Miller discovered the jewels of truths that make up the foundational truths of Adventism. The truths he found were “arranged” in perfect order and reflected the light of the sun.

Da Miller åpnet skrinet, fant han «alle slags og størrelser av juveler, diamanter, edelstener og gull- og sølvmynter av enhver størrelse og verdi, vakkert ordnet på sine respektive plasser i skrinet; og slik ordnet gjenspeilte de et lys og en herlighet som bare solen kunne måle seg med.» Miller oppdaget sannhetenes juveler som utgjør adventismens grunnleggende sannheter. Sannhetene han fant, var «ordnet» i fullkommen orden og gjenspeilte solens lys.

Miller then placed the truths “on a center table” and called all to “come and see.” “Come and see,” is a symbol drawn from the opening of the seals in the book of Revelation, and Miller represents the wise that understand the message of Daniel that was unsealed in 1798. The truths that Miller placed upon the table, were the unsealed truths from the book of Daniel that had been unsealed by the Lion of the tribe of Judah, and were to test the generation that was alive when they were unsealed. For this reason, the four beasts of Revelation associated with the first four seals, and Miller, called out for that generation to “come and see.”

Miller la deretter sannhetene «på et bord i midten» og kalte alle til å «komme og se». «Kom og se» er et symbol hentet fra åpningen av seglene i Johannes' åpenbaring, og Miller representerer de vise som forstår budskapet i Daniel som ble avseglet i 1798. Sannhetene som Miller la på bordet, var de avseglede sannhetene fra Daniels bok, som var blitt avseglet av Løven av Juda stamme, og de skulle prøve den slekten som levde da de ble avseglet. Av denne grunn ropte de fire dyrene i Johannes' åpenbaring, som er knyttet til de første fire seglene, sammen med Miller, ut til den slekten om å «komme og se».

> And I saw when the Lamb opened one of the seals, and I heard, as it were the noise of thunder, one of the four beasts saying, Come and see. And I saw, and behold a white horse: and he that sat on him had a bow; and a crown was given unto him: and he went forth conquering, and to conquer. And when he had opened the second seal, I heard the second beast say, Come and see. And there went out another horse that was red: and power was given to him that sat thereon to take peace from the earth, and that they should kill one another: and there was given unto him a great sword. And when he had opened the third seal, I heard the third beast say, Come and see. And I beheld, and lo a black horse; and he that sat on him had a pair of balances in his hand. And I heard a voice in the midst of the four beasts say, A measure of wheat for a penny, and three measures of barley for a penny; and see thou hurt not the oil and the wine. And when he had opened the fourth seal, I heard the voice of the fourth beast say, Come and see. And I looked, and behold a pale horse: and his name that sat on him was Death, and Hell followed with him. And power was given unto them over the fourth part of the earth, to kill with sword, and with hunger, and with death, and with the beasts of the earth. Revelation 6:1–8.

> Og jeg så da Lammet åpnet ett av seglene, og jeg hørte, liksom lyden av torden, ett av de fire livsvesener si: Kom og se. Og jeg så, og se, en hvit hest; og han som satt på den, hadde en bue; og det ble gitt ham en krone, og han drog ut som seirende og for å seire. Og da han åpnet det andre segl, hørte jeg det andre livsvesen si: Kom og se. Og en annen hest drog ut, den var rød; og det ble gitt ham som satt på den, å ta freden bort fra jorden, så de skulle drepe hverandre; og det ble gitt ham et stort sverd. Og da han åpnet det tredje segl, hørte jeg det tredje livsvesen si: Kom og se. Og jeg så, og se, en svart hest; og han som satt på den, hadde en vekt i sin hånd. Og jeg hørte en røst midt iblant de fire livsvesener si: Et mål hvete for en denar, og tre mål bygg for en denar; og se til at du ikke skader oljen og vinen. Og da han åpnet det fjerde segl, hørte jeg røsten av det fjerde livsvesen si: Kom og se. Og jeg så, og se, en gustengul hest; og hans navn som satt på den, var Døden, og dødsriket fulgte med ham. Og det ble gitt dem makt over den fjerde del av jorden, til å drepe med sverd og med hunger og med død og ved jordens dyr. Åpenbaringen 6:1–8.

It was Christ, represented as the Lion of the tribe of Judah, who unsealed the book sealed with seven seals in the book of Revelation, and it was the Lion of the tribe of Judah that unsealed the jewels that Miller placed upon the table, and then proclaimed for all to “come and see.”

Det var Kristus, framstilt som Løven av Juda stamme, som åpnet boken med de sju segl i Johannes’ åpenbaring, og det var Løven av Juda stamme som åpnet de juvelene som Miller la på bordet, og deretter forkynte for alle: «Kom og se.»

The truths he discovered were graphically illustrated upon the 1843 pioneer chart, which Sister White said was directed by the hand of the Lord, which was the same unseen hand that had brought Miller the casket full of jewels. The three hundred charts that were produced in 1842, were a fulfillment of Habakkuk’s command to write the vision and make it plain upon tables. Miller’s table in the center of his room represented the three hundred charts (tables) the Millerite messengers took to the world in 1842 and 1843. That chart, along with the 1850 pioneer chart, were the “tables” of Habakkuk chapter two.

Sannhetene han oppdaget, ble anskuelig illustrert på pionerkartet fra 1843, som søster White sa var ledet av Herrens hånd, den samme usynlige hånd som hadde ført Miller til skrinet fullt av juveler. De tre hundre kartene som ble fremstilt i 1842, var en oppfyllelse av Habakkuks befaling om å skrive synet ned og gjøre det tydelig på tavler. Millers bord i midten av hans rom representerte de tre hundre kartene (tavlene) som de millerittiske budbærerne tok med til verden i 1842 og 1843. Dette kartet var, sammen med pionerkartet fra 1850, de «tavler» som omtales i Habakkuk kapittel to.

> “It was the united testimony of Second Advent lecturers and papers, when standing on ‘the original faith,’ that the publication of the chart was a fulfillment of Habakkuk 2:2, 3. If the chart was a subject of prophecy (and those who deny it leave the original faith), then it follows that BC 457 was the year from which to date the 2300 days. It was necessary that 1843 should be the first published time in order that ‘the vision’ should ‘tarry,’ or that there should be a tarrying time, in which the virgin band was to slumber and sleep on the great subject of time, just before they were to be aroused by the Midnight Cry.” James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, Volume 1, Number 2.

> «Det var det samstemte vitnesbyrd fra foredragsholdere og tidsskrifter innen den annen advent, da de stod på «den opprinnelige tro», at utgivelsen av kartet var en oppfyllelse av Habakkuk 2:2, 3. Dersom kartet var et emne for profetien (og de som benekter det, forlater den opprinnelige tro), følger det at 457 f.Kr. var det år hvorfra de 2300 dager skulle regnes. Det var nødvendig at 1843 skulle være den første offentliggjorte tid, for at «synet» skulle «dryge», eller at det skulle være en drygingstid, hvor jomfruskaren skulle slumre og sove med hensyn til det store emnet om tiden, like før de skulle vekkes ved Midnattsropet.» James White, Second Advent Review and Sabbath Herald, bind 1, nummer 2.

The people who began to respond to the message (jewels) that was thereafter represented on Habakkuk’s table, were at first a few, but with the confirmation of the day-for-a-year principle on August 11, 1840, the people “increased to a crowd.”

Folket som begynte å reagere på budskapet (juvelene) som deretter ble framstilt på Habakkuks tavle, var til å begynne med få, men med stadfestelsen av dag-for-et-år-prinsippet den 11. august 1840 «økte folket til en skare».

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> «Nettopp på den angitte tid godtok Tyrkia, gjennom sine ambassadører, beskyttelsen fra Europas allierte makter og stilte seg således under de kristne nasjoners kontroll. Hendelsen oppfylte forutsigelsen nøyaktig. Da dette ble kjent, ble mengder overbevist om riktigheten av de prinsippene for profetisk fortolkning som Miller og hans medarbeidere hadde lagt til grunn, og adventbevegelsen fikk en underfull framdrift. Lærde menn og menn i ansvarsfulle stillinger sluttet seg til Miller, både i forkynnelsen og i utgivelsen av hans synspunkter, og fra 1840 til 1844 bredte verket seg hurtig ut.» The Great Controversy, 334, 335.

Then the crowd began to trouble the jewels. At that point Miller is going to identify the scattering of the jewels. The word “scatter” is one of the primary symbols of Leviticus twenty-six’s “seven times,” and Miller employs some variation of the word “scatter” ten times in the presentation of his dream. “Ten” is the symbol of a test, and marks the correct understanding of the symbolic meaning of Miller’s “scattered” jewels as a prophetic test for those upon whom the ends of the world are come.

Deretter begynte mengden å uroe juvelene. På det punktet vil Miller identifisere juvelenes adspredelse. Ordet «spre» er ett av de primære symbolene i Tredje Mosebok tjueseks’ «sju tider», og Miller benytter en eller annen variant av ordet «spre» ti ganger i fremstillingen av sin drøm. «Ti» er symbolet på en prøve, og markerer den rette forståelsen av den symbolske betydningen av Millers «spredte» juveler som en profetisk prøve for dem som verdens ender er kommet over.

The rejection of the jewel of the “seven times” was the first jewel set aside by Laodicean Adventism as they failed the test of Moses’ “scattering,” which had been presented by Elijah (Miller), in 1863. From that point on the jewels were to be increasingly scattered, mixed with counterfeits and ultimately fully covered up. The covering up of the precious jewels would ultimately reach a point where the casket (the Bible) would be destroyed.

Forkastelsen av juvelen om «de syv tider» var den første juvelen som ble lagt til side av laodikeisk adventisme da de ikke besto prøven om Moses’ «adspredelse», som var blitt framlagt av Elia (Miller), i 1863. Fra det tidspunkt skulle juvelene i stadig større grad bli spredt, blandet med forfalskninger og til slutt fullstendig tildekket. Tildekkingen av de dyrebare juvelene skulle til sist nå et punkt der skrinet (Bibelen) ville bli ødelagt.

In Miller’s dream there is a marked distinction between the first “seven times” the word “scatter” is employed by Miller, and the last three times he uses the word. After he mentions “scatter” “seven times,” he “became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.”

I Millers drøm er det en tydelig forskjell mellom de første «sju gangene» Miller bruker ordet «spre», og de siste tre gangene han bruker ordet. Etter at han hadde nevnt «spre» «sju ganger», «ble han fullstendig motløs og mismodig, og satte seg ned og gråt.»

Before Christ, represented as the Lion of the tribe of Judah, began his work of unsealing the book that was sealed with seven seals in the book of Revelation, John wept. John and Miller both wept when they understood the casket (God’s Word) had been buried up by counterfeit jewels.

Før Kristus, framstilt som Løven av Juda stamme, begynte sitt verk med å åpne boken som var forseglet med sju segl i Johannes’ åpenbaring, gråt Johannes. Både Johannes og Miller gråt da de forstod at skrinet (Guds Ord) var blitt begravd under falske juveler.

> And I saw in the right hand of him that sat on the throne a book written within and on the backside, sealed with seven seals. And I saw a strong angel proclaiming with a loud voice, Who is worthy to open the book, and to loose the seals thereof? And no man in heaven, nor in earth, neither under the earth, was able to open the book, neither to look thereon. And I wept much, because no man was found worthy to open and to read the book, neither to look thereon. And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. Revelation 5:1–5.

> Og jeg så i høyre hånd hos ham som satt på tronen, en bokrull som var skrevet innvendig og på baksiden, forseglet med sju segl. Og jeg så en mektig engel som ropte med høy røst: Hvem er verdig til å åpne bokrullen og løse dens segl? Og ingen i himmelen eller på jorden eller under jorden var i stand til å åpne bokrullen, heller ikke til å se på den. Og jeg gråt meget, fordi ingen ble funnet verdig til å åpne og lese bokrullen, heller ikke til å se på den. Og en av de eldste sier til meg: Gråt ikke! Se, Løven av Judas stamme, Davids rotskudd, har seiret, så han kan åpne bokrullen og løse dens sju segl. Åpenbaringen 5:1–5.

Once the escalating rejection of the jewels that Miller discovered and presented to the world reached the point where the Bible (the casket) was destroyed, then Miller wept.

Da den tiltagende forkastelsen av de juvelene som Miller oppdaget og la fram for verden, nådde det punktet hvor Bibelen (skrinet) ble ødelagt, da gråt Miller.

> “I then saw that among the genuine jewels and coin they had scattered an innumerable quantity of spurious jewels and counterfeit coin. I was highly incensed at their base conduct and ingratitude, and reproved and reproached them for it; but the more I reproved, the more they scattered the spurious jewels and false coin among the genuine.

> «Jeg så da at de blant de ekte juvelene og myntene hadde strødd ut en utallig mengde falske juveler og falsk mynt. Jeg ble dypt opprørt over deres nedrige fremferd og utakknemlighet og irettesatte og bebreidet dem for dette; men jo mer jeg irettesatte dem, desto mer strødde de de falske juvelene og den falske mynten blant de ekte. »

> “I then became vexed in my physical soul and began to use physical force to push them out of the room; but while I was pushing out one, three more would enter and bring in dirt and shavings and sand and all manner of rubbish, until they covered every one of the true jewels, diamonds, and coins, which were all excluded from sight. They also tore in pieces my casket and scattered it among the rubbish. I thought no man regarded my sorrow or my anger. I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept.”

> «Da ble jeg forbitret i min fysiske sjel og begynte å bruke fysisk makt for å drive dem ut av rommet; men mens jeg drev ut én, kom tre andre inn og førte inn smuss og spon og sand og all slags skrap, inntil de dekket hver eneste av de ekte juvelene, diamantene og myntene, slik at alle ble skjult for øyet. De rev også i stykker mitt skrin og spredte det blant skrapet. Jeg tenkte at intet menneske aktet på min sorg eller mitt sinne. Jeg ble fullstendig motløs og nedslått, satte meg ned og gråt.»

At this point in his dream the word “scatter” has been employed “seven times.” The last three occurrences are distinct, from the first seven, thus placing a prophetic signature upon the seven scatterings as a symbol of the “seven times” of Leviticus twenty six. Miller’s second dream, as with Nebuchadnezzar’s second dream, symbolically identifies the “seven times.”

På dette punktet i hans drøm er ordet «spre» blitt brukt «sju ganger». De tre siste forekomstene er atskilt fra de første sju, og legger dermed en profetisk signatur på de sju spredningene som et symbol på «de sju tider» i 3. Mosebok 26. Millers andre drøm, likesom Nebukadnesars andre drøm, identifiserer symbolsk «de sju tider».

As with John in Revelation chapter five, when Miller wept, the dirt brush man (the Lion of the tribe of Judah), then “opened a door” and entered the room. The visual representation of the Father holding the book which was sealed with seven seals, that no man could open, and that had caused John to weep, began in verse one of chapter four.

Som med Johannes i Åpenbaringen kapittel fem, da Miller gråt, åpnet mannen med støvkosten (Løven av Juda stamme) så «en dør» og gikk inn i rommet. Den visuelle fremstillingen av Faderen som holder boken, forseglet med sju segl, som ingen kunne åpne, og som hadde fått Johannes til å gråte, begynte i vers én i kapittel fire.

> After this I looked, and, behold, a door was opened in heaven: and the first voice which I heard was as it were of a trumpet talking with me; which said, Come up hither, and I will show thee things which must be hereafter. Revelation 4:1.

> Etter dette så jeg, og se, en dør var åpnet i himmelen; og den første røsten som jeg hørte, var likesom av en basun som talte med meg; den sa: Kom opp hit, og jeg vil vise deg det som heretter må skje. Åpenbaringen 4:1.

Miller wept and saw a door opened. “While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.” The Lion of the tribe of Judah and the dirt brush man arrived at the opening of a door, when John and Miller wept. The opening of a door is a symbol of a dispensational change.

Miller gråt og så en dør åpnet. «Mens jeg således gråt og sørget over mitt store tap og mitt ansvar, kom jeg Gud i hu og ba inderlig om at Han ville sende meg hjelp. Straks ble døren åpnet, og en mann kom inn i rommet, hvorpå alle menneskene forlot det; og han, med en støvkost i hånden, åpnet vinduene og begynte å børste støv og skrap ut av rommet.» Løven av Juda stamme og mannen med støvkosten kom ved åpningen av en dør, da Johannes og Miller gråt. Åpningen av en dør er et symbol på en dispensasjonell forandring.

With Miller, he wept and a door was opened, but he also prayed. “I became wholly discouraged and disheartened, and sat down and wept. While I was thus weeping and mourning for my great loss and accountability, I remembered God, and earnestly prayed that He would send me help. Immediately the door opened, and a man entered the room, when the people all left it; and he, having a dirt brush in his hand, opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room.”

Sammen med Miller gråt han, og en dør ble åpnet, men han ba også. «Jeg ble fullstendig motløs og nedslått og satte meg ned og gråt. Mens jeg således gråt og sørget over mitt store tap og mitt ansvar, kom jeg Gud i hu og ba inderlig om at Han ville sende meg hjelp. Straks ble døren åpnet, og en mann kom inn i rommet, da alle menneskene forlot det; og han, med en støvbørste i hånden, åpnet vinduene og begynte å børste støv og skrap ut av rommet.»

The prayer that is a waymark in the history of the last days, is the prayer marked by Daniel and the three worthies in chapter two, and also by Daniel in chapter nine. It is the Leviticus twenty-six prayer of the “seven times,” which the two witnesses of Revelation eleven are to pray when they realize that they had been scattered. The two witnesses are to repeat what Daniel had done in chapter nine, when he recognized that he had been “scattered” in fulfillment of the curse of Moses. The two witnesses are to repeat what Miller illustrated in his dream when he reached the point where his jewels had been scattered “seven times.”

Bønnen som er et veimerke i endetidens historie, er bønnen kjennetegnet ved Daniel og de tre mennene i kapittel to, og også ved Daniel i kapittel ni. Det er bønnen i 3. Mosebok tjueseks om de «sju tider», som de to vitnene i Åpenbaringen elleve skal be når de innser at de var blitt spredt. De to vitnene skal gjenta det Daniel gjorde i kapittel ni, da han erkjente at han var blitt «spredt» som oppfyllelse av Moses’ forbannelse. De to vitnene skal gjenta det Miller fremstilte i sin drøm da han nådde punktet hvor hans juveler hadde blitt spredt «sju tider».

When that prayer is marked a door is opened, the dirt brush man arrives, and the room is empty. The wicked crowd were gone, and a new dispensation had arrived. Then the Lion of the tribe of Judah, whose fan is in His hand, “opened the windows, and began to brush the dirt and rubbish from the room,” and as “he brushed the dirt and rubbish, false jewels and counterfeit coin, all rose and went out of the window like a cloud, and the wind carried them away.”

Når den bønnen er merket, blir en dør åpnet, skittbørstemannen kommer, og rommet er tomt. Den ugudelige skaren var borte, og en ny husholdning hadde inntrådt. Da «åpnet Løven av Juda stamme, som har sin kasteskovel i sin hånd, vinduene og begynte å børste skitt og avfall ut av rommet», og idet «han børstet skitt og avfall, falske juveler og falsk mynt, steg alt opp og fór ut av vinduet som en sky, og vinden bar dem bort.»

The open windows also mark a division, for as the rubbish is carried out of the window, those who have fulfilled the command found in Malachi, that directs the “priests” of the last days to, “bring ye all the tithes into the storehouse, that there may be meat in mine house, and prove me now herewith, saith the Lord of hosts, if I will not open you the windows of heaven, and pour you out a blessing, that there shall not be room enough to receive it.” The open door and the open windows represent a change in dispensation that is fulfilled at the time the wicked priests are removed, and the righteous priests are being blessed.

De åpne vinduene markerer også et skille, for idet avfallet bæres ut gjennom vinduet, har de som har oppfylt budet i Malaki, som pålegger de siste dagers «prester» å «føre alt tiende inn i forrådshuset, så det kan være mat i mitt hus, og prøv meg nå på dette, sier Herren, hærskarenes Gud, om jeg ikke vil åpne himmelens vinduer for dere og utøse over dere velsignelse, så det ikke skal være rom nok til å ta imot den», gjort det. Den åpne døren og de åpne vinduene representerer en endring i husholdning som oppfylles på den tid da de ugudelige prestene blir fjernet, og de rettferdige prestene blir velsignet.

As the dirt brush man begins to purge his floor, Miller closes his eyes for a moment. “In the bustle I closed my eyes for a moment; when I opened them, the rubbish was all gone. The precious jewels, the diamonds, the gold and silver coins, lay scattered in profusion all over the room.” The precious and the vile were then fully separated.

Idet mannen med støvkosten begynner å rense sitt gulv, lukker Miller øynene et øyeblikk. «I travelheten lukket jeg øynene et øyeblikk; da jeg åpnet dem, var alt avfallet borte. De kostbare juvelene, diamantene, gull- og sølvmyntene, lå strødd i overflod over hele rommet.» Det dyrebare og det usle var da fullstendig skilt fra hverandre.

The larger casket was then placed upon the table, and the scattered jewels were cast into it. “He then placed on the table a casket, much larger and more beautiful than the former, and gathered up the jewels, the diamonds, the coins, by the handful, and cast them into the casket, till not one was left, although some of the diamonds were not bigger than the point of a pin.” Miller’s foundational truths were then brought together with not only the Bible, but with the Spirit of Prophecy, and those truths were more beautiful and brighter than they originally were.

Det større skrinet ble deretter satt på bordet, og de spredte juvelene ble kastet oppi det. «Han satte så på bordet et skrin, langt større og vakrere enn det forrige, og samlet opp juvelene, diamantene, myntene, håndfull etter håndfull, og kastet dem ned i skrinet, inntil ikke én var tilbake, skjønt noen av diamantene ikke var større enn spissen av en nål.» Millers grunnleggende sannheter ble deretter sammenført ikke bare med Bibelen, men også med Profetiens Ånd, og disse sannhetene var vakrere og klarere enn de opprinnelig hadde vært.

As we evaluate the vision of the Ulai River in the terms of the message that was unsealed in 1798, it is to be understood that some of those truths were limited by the framework given to Miller. It is also to be expected that some of those truths will therefore be larger and more beautiful, even though some of them might appear small or minor.

Når vi vurderer synet om Ulai-elven ut fra det budskapet som ble avforseglet i 1798, må det forstås at noen av disse sannhetene var begrenset av den rammen som ble gitt til Miller. Det er også å vente at noen av disse sannhetene derfor vil være større og vakrere, selv om noen av dem kan synes små eller mindre betydningsfulle.

When the truths are restored, they are cast into a larger casket, then the call is once again made, not by Miller, but by Christ, (who is the dirt brush man, who is the Lion of the tribe of Judah) to, “come and see.” This identifies that an unsealing has just taken place, and the final unsealing is the Revelation of Jesus Christ that takes place just before probation closes, or as Sister White identifies, when the dirt brush man has entered.

Når sannhetene blir gjenopprettet, legges de i en større kiste, og så lyder innbydelsen igjen, ikke ved Miller, men ved Kristus (som er skobørstemannen, som er Løven av Juda stamme): «Kom og se.» Dette viser at en avforsegling nettopp har funnet sted, og den siste avforseglingen er Jesu Kristi åpenbaring, som finner sted like før nådetiden avsluttes, eller, som søster White uttrykker det, når skobørstemannen har kommet inn.

> “I looked into the casket, but my eyes were dazzled with the sight. They shone with ten times their former glory. I thought they had been scoured in the sand by the feet of those wicked persons who had scattered and trod them in the dust. They were arranged in beautiful order in the casket, everyone in its place, without any visible pains of the man who cast them in. I shouted with very joy, and that shout awoke me.” Early Writings, 83.

> «Jeg så ned i skrinet, men mine øyne ble blendet av synet. De skinte med ti ganger sin tidligere herlighet. Jeg trodde de var blitt pusset i sanden av føttene til de ugudelige menneskene som hadde spredt dem og trådt dem ned i støvet. De lå ordnet i vakker orden i skrinet, hver og én på sin plass, uten noe synlig merke etter anstrengelsen til mannen som hadde kastet dem inn. Jeg ropte av selve gleden, og det ropet vekket meg.» Early Writings, 83.

The tarrying time and the first disappointment arrived on July 18, 2020, and since July of 2023, the Lion of the tribe of Judah has been unsealing the message of the Revelation of Jesus Christ. That unsealing includes the book of Daniel, and we will finish our consideration of Miller’s dream in the next article.

Ventetiden og den første skuffelsen inntraff den 18. juli 2020, og siden juli 2023 har Løven av Juda stamme åpnet seglene på budskapet i Jesu Kristi åpenbaring. Denne avseglningen omfatter Daniels bok, og vi vil fullføre vår betraktning av Millers drøm i den neste artikkelen.

The work of the dirt brush man is carried out in cooperation with the “wise priests”, and the work of those “priests”, who are the two witnesses of Revelation chapter eleven, and who are the resurrected dead bones of Ezekiel chapter thirty-seven are also represented by other lines of God’s Word. We will employ a few of those lines as second witnesses for what we have identified concerning William Miller’s second dream.

Arbeidet til støvbørstemannen utføres i samarbeid med de «vise prestene», og arbeidet til disse «prestene», som er de to vitnene i Åpenbaringen kapittel elleve, og som er de oppstandne døde ben i Esekiel kapittel trettisju, er også fremstilt ved andre linjer i Guds Ord. Vi vil benytte noen av disse linjene som andre vitner for det vi har identifisert angående William Millers andre drøm.

> “The Scriptures are given for our benefit that we may have instruction in righteousness. Precious rays of light have been obscured by the clouds of error, but Christ is ready to sweep away the mists of error and superstition, and to reveal to us the brightness of the Father’s glory, so that we shall say as did the disciples, ‘Did not our heart burn within us, while he talked with us by the way?’” Publishing Ministry, 68.

> «Skriftene er gitt til gagn for oss, for at vi skal ha opplæring i rettferdighet. Kostelige lysstråler er blitt tilslørt av villfarelsens skyer, men Kristus er rede til å feie bort villfarelsens og overtroens tåker og å åpenbare for oss herligheten i Faderens glans, så at vi skal si som disiplene: ‘Brant ikke vårt hjerte i oss mens han talte med oss på veien?’» Publishing Ministry, 68.

Back to Articles