Article

# The Eighth is of the Seven - Number Three

Den åttende er av de sju – nummer tre

Daniel Two

Daniel To

Author

Jeff Pippenger

Published

September 17, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The question we will seek to resolve in this article is how the first mention of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter two agrees with the last mention of the kingdoms of Bible prophecy in Revelation seventeen. I intend to raise some questions about what is actually identified in Nebuchadnezzar’s image and the pioneer’s position, that their history represented the point when the rock would strike the feet of the image.

Spørsmålet vi vil søke å avklare i denne artikkelen, er hvordan den første omtalen av rikene i Bibelens profeti i Daniel kapittel to stemmer overens med den siste omtalen av rikene i Bibelens profeti i Åpenbaringen sytten. Jeg har til hensikt å reise noen spørsmål om hva som faktisk blir identifisert i Nebukadnesars bilde og pionerenes standpunkt, nemlig at deres historie representerte det tidspunkt da steinen skulle treffe billedets føtter.

Sister White identifies that we had reached the point where “God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay,” which she further describes as the “mingling of churchcraft and statecraft.”

Søster White påpeker at vi var kommet til det punkt hvor «Guds hellige verk er framstilt ved billedstøttens føtter, der jernet var blandet med den leirete leiren», noe hun videre beskriver som «sammenblandingen av kirkepolitikk og statskunst».

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> «Vi er kommet til en tid da Guds hellige verk er fremstilt ved billedstøttens føtter, der jernet var blandet med den leirholdige leiren. Gud har et folk, et utvalgt folk, hvis dømmekraft må helliggjøres, og som ikke må bli vanhellige ved å legge tre, høy og strå på grunnvollen. Hver sjel som er lojal mot Guds bud, vil se at det særpregede kjennetegn ved vår tro er sabbaten på den sjuende dag. Dersom myndighetene ville ære sabbaten slik Gud har befalt, ville de stå i Guds styrke og til forsvar for den tro som én gang ble overgitt til de hellige. Men statsmenn vil opprettholde den falske sabbat, og vil blande sin religiøse tro med overholdelsen av dette pavedømmets barn, idet de setter den over den sabbat som Herren har helliget og velsignet, og skilt ut for at mennesket skal holde den hellig, som et tegn mellom Ham og Hans folk i tusen slektsledd. Sammenblandingen av kirkepolitikk og statskunst er fremstilt ved jernet og leiren. Denne foreningen svekker all kirkens makt. Denne utrustning av kirken med statens makt vil føre til onde resultater. Mennesker har nesten overskredet grensen for Guds langmodighet. De har satt sin styrke inn i politikken og har forent seg med pavedømmet. Men tiden vil komme da Gud vil straffe dem som har satt Hans lov ut av kraft, og deres onde verk skal falle tilbake på dem selv.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 4, 1168.

The time which we have come to when God’s sacred work is mingling churchcraft and statecraft, is a description of a progressive period of time. She says the mingling “is weakening all the power of the churches,” and it “will bring evil results,” and that “the time will come when God will punish those who have made void His law.”

Den tid vi er kommet til, når Guds hellige verk sammenblandes med kirkepolitikk og statskunst, er en beskrivelse av en fremadskridende tidsperiode. Hun sier at sammenblandingen «svekker all menighetenes makt», og at den «vil føre til onde følger», og at «tiden vil komme da Gud vil straffe dem som har gjort Hans lov ugyldig».

The mingling of church and state that weakens the power of the churches is a description of the church of Pergamos, where the combining of churchcraft and statecraft represented the falling away that precedes the revealing of the man of sin. Pergamos and the emperor that symbolizes the compromise between Christianity and idolatry takes place in the fourth kingdom of Daniel two. That compromise is represented in Daniel two with the use of the word “clay.”

Sammenblandingen av kirke og stat som svekker kirkens makt, er en beskrivelse av menigheten i Pergamon, hvor foreningen av kirkelig kløkt og statskunst representerte frafallet som går forut for åpenbaringen av syndens menneske. Pergamon og keiseren, som symboliserer kompromisset mellom kristendom og avgudsdyrkelse, finner sted i det fjerde riket i Daniel 2. Dette kompromisset er fremstilt i Daniel 2 ved bruken av ordet «leire».

> Thou, O king, sawest, and behold a great image. This great image, whose brightness was excellent, stood before thee; and the form thereof was terrible. This image’s head was of fine gold, his breast and his arms of silver, his belly and his thighs of brass, His legs of iron, his feet part of iron and part of clay. Thou sawest till that a stone was cut out without hands, which smote the image upon his feet that were of iron and clay, and brake them to pieces. Daniel 2:31–34.

> Du, konge, så, og se, et stort bilde. Dette store bildet, hvis glans var overmåte strålende, stod foran deg; og dets skikkelse var fryktinngytende. Dette bildets hode var av fint gull, dets bryst og dets armer av sølv, dets buk og dets lår av kobber, dets ben av jern, dets føtter dels av jern og dels av leire. Du så inntil en stein ble revet løs uten hender, og den traff bildet på dets føtter, som var av jern og leire, og knuste dem. Daniel 2:31–34.

As Daniel’s interpretation continues it is no longer “clay” but it became dirty or “miry clay.”

Etter hvert som Daniels tydning fortsetter, er det ikke lenger «leire», men den er blitt uren eller «sølete leire».

> And whereas thou sawest the feet and toes, part of potters’ clay, and part of iron, the kingdom shall be divided; but there shall be in it of the strength of the iron, forasmuch as thou sawest the iron mixed with miry clay. Daniel 2:41.

> Og ettersom du så føttene og tærne, dels av pottemakerleire og dels av jern, skal riket være delt; men det skal være i det noe av jernets styrke, siden du så jernet blandet med leirholdig leire. Daniel 2:41.

The pure clay which was the Potter’s clay changes to miry clay. God is the Divine Potter and His work is never miry.

Det rene leire, som var Pottemakerens leire, forvandles til søle. Gud er den guddommelige Pottemaker, og Hans verk er aldri sølete.

> But now, O Lord, thou art our father; we are the clay, and thou our potter; and we all are the work of thy hand. Isaiah 64:8.

> Men nå, Herre, du er vår far; vi er leiren, og du vår pottemaker; og vi er alle ditt håndverk. Jesaja 64:8.

In the history of pagan Rome, the church of Smyrna was pure clay. In the history of Pergamos, which is the fourth kingdom in Daniel two, the clay changes into miry clay. What is first mentioned in the passage as simply “clay”, and thereafter “potter’s clay”, changes into “miry clay”, as the interpretation continues. Pergamos is where that change was accomplished in order to prepare the way for Thyatira, or papal Rome. The change from “clay” into “miry clay” is the falling away that prepares the way for Thyatira, which Paul identifies as the “falling away first” in 2 Thessalonians.

I den hedenske Romas historie var menigheten i Smyrna rent leire. I Pergamos’ historie, som er det fjerde riket i Daniel 2, forvandles leiren til sølete leire. Det som først omtales i avsnittet ganske enkelt som «leire», og deretter som «pottemakerleire», forvandles til «sølete leire» etter hvert som tolkningen fortsetter. Pergamos er stedet hvor denne forandringen ble fullbyrdet for å berede veien for Tyatira, eller det pavelige Roma. Forandringen fra «leire» til «sølete leire» er frafallet som bereder veien for Tyatira, som Paulus identifiserer som «frafallet først» i 2 Tessalonikerbrev.

The Millerites could see no further than the fourth kingdom of Rome and expected the Second Coming of Christ to be the next prophetic event, for the stone that smites the image’s feet represents the Second Coming. But did Christ set up a kingdom in 1798? He did come into the Most Holy Place on October 22, 1844, to receive a kingdom, but was it set up at that time?

Millerittene kunne ikke se lenger enn til Romerrikets fjerde rike og forventet at Kristi annet komme skulle være den neste profetiske hendelsen, for steinen som slår billedstøttens føtter, representerer det annet komme. Men opprettet Kristus et rike i 1798? Han kom riktignok inn i Det Aller Helligste den 22. oktober 1844 for å motta et rike, men ble det opprettet på den tiden?

The answer to the first of those two questions is that Christ did not set up His everlasting kingdom in 1798. The second question whether or not Christ set up His everlasting kingdom on October 22, 1844 is also no.

Svaret på det første av disse to spørsmålene er at Kristus ikke opprettet sitt evige rike i 1798. Det andre spørsmålet, om hvorvidt Kristus opprettet sitt evige rike den 22. oktober 1844, besvares også med nei.

Was there a kingdom set up in the time of pagan Rome? I ask this for the pioneers understood the fourth kingdom to be both pagan and papal Rome which identifies 1798 as the conclusion of the fourth kingdom when Christ would set up an everlasting kingdom. But the book of Revelation identifies four kingdoms that follow pagan Rome.

Ble det opprettet et rike på det hedenske Romas tid? Jeg spør dette fordi pionerene forstod det fjerde riket som både det hedenske og det pavelige Roma, noe som identifiserer 1798 som avslutningen på det fjerde riket, da Kristus skulle opprette et evig rike. Men Åpenbaringsboken identifiserer fire riker som følger etter det hedenske Roma.

If the fourth kingdom of iron in Daniel two is simply representing pagan Rome where the compromise of Constantine is represented by the clay being turned into miry clay, did Christ setup a kingdom in that history? The answer is yes. At the cross, which is the history of Pergamos, not Thyatira, Christ established His kingdom of “grace.” There was an everlasting kingdom set up at the cross, and the throne of that kingdom typifies a throne that gets set up during the latter rain. That latter rain throne represents His kingdom of “glory.”

Hvis det fjerde riket av jern i Daniel 2 ganske enkelt representerer det hedenske Roma, hvor Konstantins kompromiss er fremstilt ved at leiren blir til sølete leire, opprettet Kristus da et rike i denne historien? Svaret er ja. Ved korset, som er Pergamos’ historie, ikke Tyatiras, opprettet Kristus sitt «nåderike». Et evig rike ble opprettet ved korset, og tronen i dette riket er et forbilde på en trone som blir opprettet under senregnet. Denne senregnstronen representerer hans «herlighetsrike».

> “The announcement which had been made by the disciples in the name of the Lord was in every particular correct, and the events to which it pointed were even then taking place. ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ had been their message. At the expiration of ‘the time’—the sixty-nine weeks of Daniel 9, which were to extend to the Messiah, ‘the Anointed One’—Christ had received the anointing of the Spirit after His baptism by John in Jordan. And the ‘kingdom of God’ which they had declared to be at hand was established by the death of Christ. This kingdom was not, as they had been taught to believe, an earthly empire. Nor was it that future, immortal kingdom which shall be set up when ‘the kingdom and dominion, and the greatness of the kingdom under the whole heaven, shall be given to the people of the saints of the Most High;’ that everlasting kingdom, in which ‘all dominions shall serve and obey Him.’ Daniel 7:27. As used in the Bible, the expression ‘kingdom of God’ is employed to designate both the kingdom of grace and the kingdom of glory. The kingdom of grace is brought to view by Paul in the Epistle to the Hebrews. After pointing to Christ, the compassionate intercessor who is ‘touched with the feeling of our infirmities,’ the apostle says: ‘Let us therefore come boldly unto the throne of grace, that we may obtain mercy, and find grace.’ Hebrews 4:15, 16. The throne of grace represents the kingdom of grace; for the existence of a throne implies the existence of a kingdom. In many of His parables Christ uses the expression ‘the kingdom of heaven’ to designate the work of divine grace upon the hearts of men.

> Kunngjøringen som var blitt gitt av disiplene i Herrens navn, var i alle deler korrekt, og de begivenheter som den pekte frem mot, fant allerede da sted. «Tiden er fullkommet, og Guds rike er kommet nær,» hadde vært deres budskap. Ved utløpet av «tiden» — de sekstini ukene i Daniel 9, som skulle rekke frem til Messias, «Den Salvede» — hadde Kristus mottatt Åndens salvelse etter sin dåp ved Johannes i Jordan. Og det «Guds rike» som de hadde forkynt var nær, ble opprettet ved Kristi død. Dette riket var ikke, slik de var blitt lært å tro, et jordisk imperium. Heller ikke var det det fremtidige, udødelige riket som skal opprettes når «riket og herredømmet og storheten av rikene under hele himmelen skal gis til folket av Den Høyestes hellige»; det evige riket, hvor «alle makter skal tjene og adlyde Ham». Daniel 7:27. Slik uttrykket brukes i Bibelen, blir betegnelsen «Guds rike» anvendt både om nåderiket og herlighetsriket. Nåderiket blir fremstilt av Paulus i brevet til hebreerne. Etter å ha pekt på Kristus, den medlidende talsmann som «har medynk med våre skrøpeligheter», sier apostelen: «La oss derfor tre frimodig frem for nådens trone, så vi kan få miskunn og finne nåde.» Hebreerne 4:15, 16. Nådens trone representerer nåderiket; for eksistensen av en trone innebærer eksistensen av et rike. I mange av sine lignelser bruker Kristus uttrykket «himmelriket» for å betegne den guddommelige nådes verk i menneskers hjerter.

> “So the throne of glory represents the kingdom of glory; and this kingdom is referred to in the Saviour’s words: ‘When the Son of man shall come in His glory, and all the holy angels with Him, then shall He sit upon the throne of His glory: and before Him shall be gathered all nations.’ Matthew 25:31, 32. This kingdom is yet future. It is not to be set up until the second advent of Christ.

> «Således representerer herlighetens trone herlighetens rike; og dette riket omtales i Frelserens ord: ‘Men når Menneskesønnen kommer i sin herlighet, og alle de hellige engler med ham, da skal han sitte på sin herlighets trone. Og alle folkeslag skal samles framfor ham.’ Matteus 25:31, 32. Dette riket hører ennå fremtiden til. Det skal ikke opprettes før Kristi annet komme.»

> “The kingdom of grace was instituted immediately after the fall of man, when a plan was devised for the redemption of the guilty race. It then existed in the purpose and by the promise of God; and through faith, men could become its subjects. Yet it was not actually established until the death of Christ. Even after entering upon His earthly mission, the Saviour, wearied with the stubbornness and ingratitude of men, might have drawn back from the sacrifice of Calvary. In Gethsemane the cup of woe trembled in His hand. He might even then have wiped the blood-sweat from His brow and have left the guilty race to perish in their iniquity. Had He done this, there could have been no redemption for fallen men. But when the Saviour yielded up His life, and with His expiring breath cried out, ‘It is finished,’ then the fulfillment of the plan of redemption was assured. The promise of salvation made to the sinful pair in Eden was ratified. The kingdom of grace, which had before existed by the promise of God, was then established.” The Great Controversy, 347.

> «Nådens rike ble opprettet umiddelbart etter menneskets fall, da en plan ble lagt for gjenløsningen av den skyldige slekt. Da eksisterte det i Guds hensikt og ved Guds løfte; og ved tro kunne mennesker bli dets undersåtter. Likevel ble det ikke faktisk grunnlagt før ved Kristi død. Selv etter at Frelseren hadde tatt fatt på sin jordiske gjerning, kunne Han, trett av menneskenes gjenstridighet og utakknemlighet, ha trukket seg tilbake fra Golgatas offer. I Getsemane skalv lidelsens kalk i Hans hånd. Selv da kunne Han ha tørket blodssvetten av sin panne og ha forlatt den skyldige slekt til å gå til grunne i sin misgjerning. Hadde Han gjort dette, kunne det ikke ha vært noen gjenløsning for falne mennesker. Men da Frelseren oppgav sitt liv og med sitt siste åndedrag ropte: ‘Det er fullbrakt,’ da var oppfyllelsen av gjenløsningsplanen sikret. Løftet om frelse, gitt til det syndige paret i Eden, ble stadfestet. Nådens rike, som tidligere hadde eksistert ved Guds løfte, ble da grunnlagt.» The Great Controversy, 347.

Christ did set up an everlasting kingdom in the prophetic history of pagan Rome, not at the end of papal Rome. He also sets up His kingdom of glory at His Second Coming which includes the history of the latter rain, when the four winds of Islam are released.

Kristus opprettet virkelig et evig rike i den profetiske historien om det hedenske Roma, ikke ved slutten av det pavelige Roma. Han oppretter også sitt herlighetsrike ved sitt annet komme, hvilket innbefatter historien om den sene regn, når Islams fire vinder slippes løs.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> «Senregnet kommer over dem som er rene — alle vil da motta det som tidligere. »

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> «Når de fire englene slipper taket, vil Kristus opprette sitt rike. Ingen mottar senregnet uten dem som gjør alt de kan. Kristus ville hjelpe oss. Alle kunne være seierherrer ved Guds nåde, gjennom Jesu blod. Hele himmelen er interessert i verket. Englene er interessert.» Spalding and Magan, 3.

When the four winds are released, Christ sets up His kingdom. Both the latter rain and the releasing of the four winds represent progressive events, and neither represent a point in time. The four winds represent Islam.

Når de fire vinder slippes løs, oppretter Kristus sitt rike. Både senregnet og det at de fire vinder slippes løs, representerer progressive begivenheter, og ingen av dem representerer et tidspunkt. De fire vinder representerer islam.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> «Engler holder de fire vinder tilbake, framstilt som en rasende hest som søker å rive seg løs og fare fram over hele jordens overflate, med ødeleggelse og død i sitt spor.»

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Skal vi sove på selve terskelen til den evige verden? Skal vi være sløve og kalde og døde? Å, måtte vi i våre menigheter ha Guds Ånd og ånde innblåst i Hans folk, så de kunne stå på sine føtter og leve. Vi trenger å se at veien er smal, og porten trang. Men idet vi går gjennom den trange port, er dens vidde uten grense.» Manuscript Releases, bind 20, 217.

The angels are holding the angry horse of Islam that is seeking to break loose bearing death and destruction in its path, in the time period when the Spirit of God is breathed upon God’s people. They then stand upon their feet and live. Prior to the Spirit being breathed upon them, God’s people are dead, for the breath of the Spirit causes them to stand up and live. When Sister White says we have now come to a time when the feet of the image that is mixed with iron and miry clay represents the combination of church and state, the outpouring of the latter rain was still in the future.

Englene holder tilbake Islams vrede hest, som søker å bryte løs og bringe død og ødeleggelse i sitt spor, i den tidsperiode da Guds Ånd blir åndet inn over Guds folk. Da står de på sine føtter og lever. Før Ånden blir åndet inn i dem, er Guds folk døde, for Åndens pust får dem til å reise seg og leve. Når Søster White sier at vi nå er kommet til en tid da billedstøttens føtter, som er blandet med jern og leire, representerer foreningen av kirke og stat, lå utgytelsen av senregnet fortsatt i fremtiden.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> «Regnet i den siste tid skal falle over Guds folk. En mektig engel skal komme ned fra himmelen, og hele jorden skal opplyses av hans herlighet.» Review and Herald, 21. april 1891.

There are two voices in Revelation eighteen.

Det er to røster i Åpenbaringen atten.

> “When Jesus began His public ministry, He cleansed the Temple from its sacrilegious profanation. Among the last acts of His ministry was the second cleansing of the Temple. So in the last work for the warning of the world, two distinct calls are made to the churches.” Selected Messages, book 2, 118.

> «Da Jesus begynte sin offentlige tjeneste, renset Han tempelet for dets vanhellige besmittelse. Blant de siste handlingene i Hans tjeneste var den andre renselsen av tempelet. Slik blir det i det siste verk for å advare verden gitt to særskilte kall til menighetene.» Selected Messages, bok 2, 118.

The first voice is a wake-up call for God’s people, the second voice is the wake-up call for God’s other children that are still in Babylon.

Den første stemmen er et vekkerop for Guds folk, den andre stemmen er vekkeropet for Guds andre barn som ennå er i Babylon.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Bible Echo, May 4, 1896.

> «Det finnes en verden som ligger i ondskap, i bedrag og villfarelse, i selve dødens skygge,—sovende, sovende. Hvem føler sjelelig ve for å vekke dem? Hvilken røst kan nå dem? Mine tanker bæres frem til fremtiden, når signalet skal bli gitt: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham.’ Men noen vil ha utsatt å skaffe oljen til å fylle lampene sine, og for sent vil de oppdage at karakteren, som oljen er et bilde på, ikke kan overføres.» Bible Echo, 4. mai 1896.

In the passage two questions were asked. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them?

I avsnittet ble to spørsmål stilt. Hvem kjenner sjelenød som kan vekke dem? Hvilken røst kan nå dem?

The “voice” that awakens the world is the second voice of Revelation eighteen that calls God’s other flock out of Babylon. Both God’s people and the world need to be awakened by the Midnight Cry, which is simply another symbol of the latter rain.

«Røsten» som vekker verden, er den andre røsten i Åpenbaringen atten, som kaller Guds andre hjord ut av Babylon. Både Guds folk og verden trenger å bli vekket ved Midnattsropet, som ganske enkelt er et annet symbol på senregnet.

Were the Millerites correct in identifying that in the days of the fourth kingdom Christ would set up an everlasting kingdom? Yes.

Hadde millerittene rett i å fastslå at Kristus i det fjerde rikets dager ville opprette et evig rike? Ja.

He established His kingdom of “grace” at the cross, which was during the history of the fourth kingdom of Bible prophecy. That kingdom being pagan Rome. In Daniel two, is the falling away that precedes the church of Thyatira represented? Yes, for the clay which represents God’s people changed from clay unto miry clay. So where is Thyatira in the image? Or is it even in the image? It is represented in the image, and Nebuchadnezzar sheds light on that fact when he reaches the height of his proud arrogance in chapter four of Daniel.

Han opprettet sitt «nåderike» ved korset, hvilket skjedde i løpet av historien til det fjerde riket i Bibelens profeti. Dette riket var det hedenske Roma. Er frafallet som går forut for menigheten Tyatira representert i Daniel 2? Ja, for leiren, som representerer Guds folk, ble forandret fra leire til sølete leire. Så hvor er Tyatira i billedstøtten? Eller er den i det hele tatt i billedstøtten? Den er representert i billedstøtten, og Nebukadnesar kaster lys over dette forholdet når han når høyden av sin stolte arroganse i Daniels bok, kapittel fire.

> The king spake, and said, Is not this great Babylon, that I have built for the house of the kingdom by the might of my power, and for the honour of my majesty? Daniel 4:30.

> Kongen tok til orde og sa: Er ikke dette det store Babylon, som jeg har bygd til kongelig residens ved min veldige makt og til ære for min herlighet? Daniel 4:30.

Just prior to Nebuchadnezzar’s judgment of twenty-five hundred and twenty days of living like a beast of the field, he exhibited his pride by asking the question of whether or not he built the kingdom that is Babylon the great? The whore of Revelation seventeen has written on her forehead, “MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH.” The Roman church, as Sister White calls her is Babylon the Great. The head of gold in the image represents literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that has the singular characteristic as being the power who received a deadly wound. In Isaiah twenty-three the papal power represented as Tyre, would be forgotten for seventy years as the days of one king. Literal Babylon represented by Nebuchadnezzar also received a deadly wound that was healed when Nebuchadnezzar was banished from his kingdom for twenty-five hundred and twenty days. Literal Babylon the great typified spiritual Babylon the great and both had their kingdoms temporarily removed, and thereafter restored. The whore of Revelation seventeen did not have a silver cup in her hand, nor a brass or iron cup, she had a golden cup.

Like før Nebukadnesars dom på to tusen fem hundre og tjue dager, da han levde som markens dyr, viste han sin stolthet ved å stille spørsmålet om hvorvidt han ikke hadde bygd riket, det store Babylon. Skjøgen i Åpenbaringen sytten har skrevet på sin panne: «HEMMELIGHET, BABYLON DEN STORE, MOR TIL SKJØGENE OG TIL VEDERSTYGGELIGHETENE PÅ JORDEN.» Den romerske kirke, slik Søster White kaller henne, er Babylon den store. Hodet av gull i billedstøtten representerer det bokstavelige Babylon, og det representerer også det åndelige Babylon, det femte riket i Bibelens profeti, som har den særegne egenskap å være den makt som mottok et dødelig sår. I Jesaja tjuetre skulle pavemakten, representert som Tyrus, bli glemt i sytti år, som dagene til én konge. Det bokstavelige Babylon, representert ved Nebukadnesar, mottok også et dødelig sår som ble leget da Nebukadnesar ble forvist fra sitt rike i to tusen fem hundre og tjue dager. Det bokstavelige Babylon den store var et forbilde på det åndelige Babylon den store, og begge fikk sine riker midlertidig tatt bort og deretter gjenopprettet. Skjøgen i Åpenbaringen sytten hadde ikke et sølvbeger i sin hånd, heller ikke et beger av kobber eller jern; hun hadde et gullbeger.

> And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication. Revelation 17:4.

> Og kvinnen var kledd i purpur og skarlagen og prydet med gull og kostbare steiner og perler, og i sin hånd hadde hun et gullbeger fullt av styggedommer og urenheten ved hennes hor. Åpenbaringen 17:4.

Gold represented literal Babylon and it also represents spiritual Babylon, the fifth kingdom of Bible prophecy that received a deadly wound in 1798, when the sixth kingdom of Bible prophecy took the throne. Literal Babylon in the image was followed by a silver kingdom that consisted of two powers, the Medes and the Persians, and the Persian horn in Daniel eight came up last and higher. Darius the Mede was the first horn and his general, Cyrus was a Persian that would ultimately come into power after the Median king Darius.

Gull representerte det bokstavelige Babylon, og det representerer også det åndelige Babylon, det femte riket i Bibelens profeti, som fikk et dødelig sår i 1798, da det sjette riket i Bibelens profeti overtok tronen. Det bokstavelige Babylon i billedstøtten ble etterfulgt av et sølvrike som bestod av to makter, mederne og perserne, og det persiske hornet i Daniel åtte kom opp sist og høyere. Dareios mederen var det første hornet, og hans general, Kyros, var en perser som til slutt skulle komme til makten etter den mediske kong Dareios.

Cyrus was a type of Christ who was going to begin the process of freeing God’s people from captivity. The Medo-Persian empire represents the sixth kingdom of Bible prophecy which is the United States. The United States has two horns representing Republicanism and Protestantism. Darius represents the Republican horn of the United States and Cyrus represents the horn of Protestantism. As Cyrus began the process of freeing God’s people to rebuild Jerusalem and the temple, the United States was the land which was raised up to free the captives of spiritual Babylon’s captivity in order to erect the spiritual temple, of which the Millerites laid the foundation. The literal captivity in Babylon being seventy years typified the captivity in spiritual Babylon for twelve hundred and sixty years. The United States is the shoulders of silver in Nebuchadnezzar’s image.

Kyros var et forbilde på Kristus, som skulle begynne prosessen med å befri Guds folk fra fangenskap. Det medisk-persiske riket representerer det sjette riket i Bibelens profeti, som er De forente stater. De forente stater har to horn som representerer republikanisme og protestantisme. Darius representerer det republikanske hornet i De forente stater, og Kyros representerer protestantismens horn. Slik Kyros begynte prosessen med å befri Guds folk for å gjenoppbygge Jerusalem og tempelet, var De forente stater det land som ble oppreist for å befri fangene fra det åndelige Babylons fangenskap for å reise det åndelige tempel, som millerittene la grunnvollen til. Det bokstavelige fangenskapet i Babylon, som varte i sytti år, var et forbilde på fangenskapet i det åndelige Babylon i ett tusen to hundre og seksti år. De forente stater er skuldrene av sølv i Nebukadnesars bilde.

The third kingdom of brass was Greece that represents a worldwide kingdom. That kingdom is the United Nations, that in Revelation seventeen was the kingdom that in 1798 had not yet came. The ten kings of Revelation seventeen agree to give their kingdom unto the papacy, the eighth kingdom, that is of the seven. They make this agreement because they are forced to by the United States, and because the world is being destroyed by the “four winds” of Islam, that are released during the time of the latter rain, which begins to be fully poured out at the Sunday law in the United States.

Det tredje riket av bronse var Hellas, som representerer et verdensomspennende rike. Dette riket er De forente nasjoner, som i Åpenbaringen sytten var det riket som i 1798 ennå ikke var kommet. De ti kongene i Åpenbaringen sytten er enige om å gi sitt rike til pavedømmet, det åttende riket, som er av de sju. De inngår denne avtalen fordi de blir tvunget til det av Amerikas forente stater, og fordi verden blir ødelagt av islams «fire vinder», som slippes løs i løpet av den siste regns tid, som begynner å bli fullt utgytt ved søndagsloven i Amerikas forente stater.

At the Sunday law in the United States, God establishes His kingdom of “glory” as He lifts up His people as an ensign to call God’s other children out of Babylon. Thus, the horn of Protestantism comes up last and is higher than the first in agreement with the two horns of Medo-Persia. Once the United Nations agrees to turn the control of the world over to the papacy, the four winds of Islam are released and the worldwide kingdom is confronted by the warfare that followed the death of Greece’s first horn that was broken and produced four horns.

Ved søndagsloven i De forente stater oppretter Gud sitt «herlighets» rike idet han løfter sitt folk opp som et banner for å kalle Guds andre barn ut av Babylon. Slik kommer protestantismens horn opp sist og er høyere enn det første, i samsvar med Medo-Persias to horn. Når De forente nasjoner først går med på å overlate kontrollen over verden til pavedømmet, blir islams fire vinder sluppet løs, og det verdensomspennende riket blir konfrontert med den krigføringen som fulgte etter døden til Hellas’ første horn, som ble brukket og frembrakte fire horn.

When the image reaches the feet of iron (statecraft) and miry clay (churchcraft) and the ten toes (ten kings), the stone that has been cut out of the mountain without hands strikes the feet of the image. The Millerites were accurate to Daniel’s image, as much as they could be accurate from their vantage point in prophetic history. But the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning and the four kingdoms of Nebuchadnezzar’s image represent four literal kingdoms that typify their spiritual counterparts at the end of the world.

Når billedstøtten når føttene av jern (statskunst) og leire blandet med slam (kirkekunst) og de ti tærne (ti konger), slår steinen som er hogd ut av fjellet uten hender, støttens føtter. Millerittene var i samsvar med Daniels billedstøtte, så langt de kunne være nøyaktige ut fra sitt ståsted i den profetiske historien. Men Alfa og Omega fremstiller alltid enden ved begynnelsen, og de fire rikene i Nebukadnesars billedstøtte representerer fire bokstavelige riker som er forbilder på sine åndelige motstykker ved verdens ende.

With the kingdoms of history Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel seven Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel eight Rome comes up eighth and is of the seven. In Revelation seventeen Rome comes up eighth and is of the seven. In Daniel two, which represents the first mention of the kingdoms of Bible prophecy, modern spiritual Rome comes up eighth and is of the seven. The first (Alpha) illustration of the kingdoms of Bible prophecy identifies the last (Omega).

Sammen med historiens riker kommer Roma fram som det åttende og er av de sju. I Daniel sju kommer Roma fram som det åttende og er av de sju. I Daniel åtte kommer Roma fram som det åttende og er av de sju. I Åpenbaringen sytten kommer Roma fram som det åttende og er av de sju. I Daniel to, som representerer den første omtalen av rikene i Bibelens profetier, kommer det moderne åndelige Roma fram som det åttende og er av de sju. Den første (Alpha) framstillingen av rikene i Bibelens profetier identifiserer den siste (Omega).

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

> «Vi er kommet til en tid da Guds hellige verk er fremstilt ved billedstøttens føtter, hvor jernet var blandet med den leiraktige leiren. Gud har et folk, et utvalgt folk, hvis dømmekraft må helliges, som ikke må bli vanhellig ved å legge tre, høy og strå på grunnvollen. Hver sjel som er lojal mot Guds bud, vil se at det særpregede kjennetegn ved vår tro er sabbaten på den syvende dag. Dersom myndighetene ville ære sabbaten slik Gud har befalt, ville de stå i Guds styrke og til forsvar for den tro som én gang ble overgitt til de hellige. Men statsmenn vil holde oppe den falske sabbaten og vil blande sin religiøse tro med overholdelsen av dette pavedømmets barn, idet de setter den over den sabbat som Herren har helliget og velsignet og skilt ut for at mennesket skal holde den hellig, som et tegn mellom Ham og Hans folk i tusen slektsledd. Sammenblandingen av kirkepolitikk og statspolitikk er fremstilt ved jernet og leiren. Denne foreningen svekker all kirkens makt. Dette å utruste kirken med statens makt vil føre til onde følger. Mennesker har nesten overskredet grensen for Guds langmodighet. De har satset sin styrke på politikken og har sluttet seg til pavedømmet. Men tiden vil komme da Gud vil straffe dem som har satt Hans lov ut av kraft, og deres onde verk skal falle tilbake på dem selv.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168.

The Alpha and Omega has made the correct pioneer understanding of Daniel two “new.”

Alfa og Omega har gjort den korrekte pionerforståelsen av Daniel to «ny».

> And he that sat upon the throne said, Behold, I make all things new. And he said unto me, Write: for these words are true and faithful. And he said unto me, It is done. I am Alpha and Omega, the beginning and the end. I will give unto him that is athirst of the fountain of the water of life freely. Revelation 21:5, 6.

> Og han som satt på tronen, sa: Se, jeg gjør alle ting nye. Og han sa til meg: Skriv! For disse ord er sanne og trofaste. Og han sa til meg: Det er fullbrakt. Jeg er Alfa og Omega, begynnelsen og enden. Jeg vil gi den som tørster, av kilden med livets vann for intet. Åpenbaringen 21:5, 6.

Back to Articles