Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Sixty-Nine

Daniels bok – nummer hundre og sekstini

Unraveling the Prophetic Threads: Understanding the Symbolism of “Fortress” in Daniel

Å nøste opp de profetiske trådene: Å forstå symbolikken i «Festning» i Daniel

Author

Jeff Pippenger

Published

March 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse ten, of chapter eleven of Daniel, pulls together the internal and external message with the word “fortress.” The connection that it makes with Isaiah’s sixty-five year prophecy, identifies the “fortress” of the external prophecy as Russia, and the internal “fortress” of the temple which Christ raises during the same history. The external fortress, which is in verse thirty-one is identified as the “sanctuary of strength,” represents an earthly king or kingdom. The internal fortress, or the internal sanctuary of strength, is the temple which the Messenger of the Covenant raises in forty-six years.

Vers ti i Daniels ellevte kapittel sammenfatter det indre og det ytre budskapet med ordet «festning». Den forbindelsen som det oppretter med Jesajas sekstifemårsprofeti, identifiserer den «festning» som tilhører den ytre profetien, som Russland, og den indre «festning» i templet som Kristus reiser i løpet av den samme historien. Den ytre festningen, som finnes i vers trettien og identifiseres som «styrkens helligdom», representerer en jordisk konge eller et jordisk rike. Den indre festningen, eller den indre styrkens helligdom, er det tempel som Paktens Budbærer reiser på førtiseks år.

In the Most Holy Place of that temple (the citadel), God is seated in heavenly places.

I Det Aller Helligste i dette tempelet (citadellet) sitter Gud på de himmelske steder.

In the book of Daniel two Hebrew words are both translated as “sanctuary.” One is “miqdash,” and the other is “qodesh.” “Miqdash” can represent a pagan sanctuary, or God’s sanctuary, or even a stronghold. “Qodesh,” is only used to represent God’s sanctuary in the Bible. The “sanctuary” (miqdash) of strength (fortress), in verse thirty-one of Daniel chapter eleven, is translated as the “sanctuary of strength”, and the Hebrew word translated as sanctuary there is “miqdash” which represents the City of Rome, which is the symbol of Roman strength in the history of both pagan and papal Rome. Daniel employed the two Hebrew words in a very careful manner. In the verses which are the central pillar of Adventism, we find the word “sanctuary”.

I Daniels bok blir to hebraiske ord begge oversatt med «helligdom». Det ene er «miqdash», og det andre er «qodesh». «Miqdash» kan betegne en hedensk helligdom, eller Guds helligdom, eller endog en festning. «Qodesh» brukes i Bibelen bare om Guds helligdom. «Helligdommen» (miqdash) til styrke (festning) i vers trettien i Daniels bok kapittel elleve, blir oversatt som «styrkens helligdom», og det hebraiske ordet som der er oversatt med helligdom, er «miqdash», som betegner byen Roma, som er symbolet på romersk styrke i historien både til det hedenske og det pavelige Roma. Daniel benyttet de to hebraiske ordene på en meget omhyggelig måte. I de versene som utgjør adventismens sentrale søyle, finner vi ordet «helligdom».

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Så hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den hellige som talte: Hvor lenge varer synet om det daglige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir gitt til å tråkkes under fot? Og han sa til meg: Inntil to tusen og tre hundre dager er gått; da skal helligdommen bli renset. Daniel 8:13, 14.

The Hebrew word translated as “the sanctuary,” in both verses is “qodesh,” and is only used to represent God’s sanctuary. In verse eleven, identifying pagan Rome, and specifically the Pantheon temple in the City of Rome, we find the word “sanctuary”, but in that verse it is the Hebrew word “miqdash.”

Det hebraiske ordet som i begge versene er oversatt med «helligdommen», er «qodesh», og brukes bare om Guds helligdom. I vers elleve, som identifiserer det hedenske Roma, og nærmere bestemt Pantheon-tempelet i byen Roma, finner vi ordet «helligdom», men i det verset er det det hebraiske ordet «miqdash».

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han opphøyet seg selv like til hærens fyrste, og ved ham ble det daglige offer tatt bort, og stedet for hans helligdom ble styrtet ned. Daniel 8:11.

The “sanctuary of strength” in verse thirty-one of Daniel eleven is the Hebrew word “miqdash,” and it appears in connection with the Hebrew word that is translated as “fortress” in verses seven and ten in chapter eleven. In verse seven the king of the south went right into the city of Rome and took the king of the north captive, for he entered into his fortress, but in verse ten, the king of the north only goes up “to” the “fortress,” for he stopped at the borderline of his kingdom and Egypt. It is at the borderline of Raphia that the next verse was to address. The “sanctuary of strength” in verse thirty-one is the “miqdash,” of the “fortress”.

«Styrkens helligdom» i vers trettien i Daniel elleve er det hebraiske ordet «miqdash», og det forekommer i forbindelse med det hebraiske ordet som er oversatt med «festning» i vers sju og ti i kapittel elleve. I vers sju drog kongen i sør helt inn i byen Roma og tok kongen i nord til fange, for han trengte inn i hans festning, men i vers ti drar kongen i nord bare opp «til» «festningen», for han stanset ved grensen mellom sitt rike og Egypt. Det er ved grensen ved Rafia at det neste verset skulle omtale. «Styrkens helligdom» i vers trettien er «miqdash» til «festningen».

The battle of the borderline in Raphia typifies the battle of the borderline in the Ukraine. That prophetic history is recognized by understanding that the “head” is the kingdom or the king, it is the fortress of his strength, but the prophecy is addressing an internal and an external truth. The “sanctuary of strength” for the external line is represented by the “miqdash” sanctuary, and the sanctuary of strength for the internal line is represented by the “qodesh” sanctuary.

Grensekampen i Rafia er et forbilde på grensekampen i Ukraina. Denne profetiske historien blir erkjent ved å forstå at «hodet» er riket eller kongen; det er hans styrkes festning, men profetien omtaler både en indre og en ytre sannhet. «Styrkens helligdom» for den ytre linjen er fremstilt ved helligdommen «miqdash», og styrkens helligdom for den indre linjen er fremstilt ved helligdommen «qodesh».

1844 to 1863 represents a line of prophetic history which illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand. The twenty-five hundred and twenty years of scattering against the northern kingdom ended in 1798, and the same twenty-five hundred and twenty year line against the southern kingdom ended in 1844. Those two lines represent the lower nature of mankind and the higher nature of mankind. The lower nature, which is represented by the northern kingdom, is the body, and the higher nature is the head. The head is the capital of the kingdom, and it is the king. For this illustration Christ chose Judah, the southern kingdom, to place His name, and the capital city is Jerusalem. Jerusalem is where the true sanctuary of strength is located, and in that sanctuary there is a throne room for the king, who is the head.

1844 til 1863 representerer en linje i den profetiske historie som illustrerer beseglingen av de hundre og førtifire tusen. De to tusen fem hundre og tjue år med adspredelse mot det nordlige riket endte i 1798, og den samme linjen på to tusen fem hundre og tjue år mot det sørlige riket endte i 1844. Disse to linjene representerer menneskehetens lavere natur og menneskehetens høyere natur. Den lavere natur, som er representert ved det nordlige riket, er legemet, og den høyere natur er hodet. Hodet er rikets hovedstad, og det er kongen. Til denne illustrasjonen valgte Kristus Juda, det sørlige riket, til å sette sitt navn der, og hovedstaden er Jerusalem. Jerusalem er stedet hvor den sanne helligdom av styrke er lokalisert, og i denne helligdom er det et tronrom for kongen, som er hodet.

The “seven times” of Leviticus twenty-six was the final sealing truth in 1856, that was intended to empower an ensign to finish the work. From 1844 to 1863, Christ intended to combine His Divinity with humanity for eternity, but humanity rebelled.

De «sju tider» i 3. Mosebok tjueseks var den siste beseglende sannhet i 1856, som var bestemt til å utruste et banner til å fullføre verket. Fra 1844 til 1863 hadde Kristus til hensikt å forene sin guddom med menneskeheten for evigheten, men menneskeheten gjorde opprør.

He was unable to transform man’s lower nature at that time, for that takes place at His second coming. He will then transform man’s higher nature into His image, by combining mankind’s head, with Divinity’s head. The head was the capital of the kingdom. The head was the king, and when Christ performs the transformation of Divinity uniting with humanity, He combines the head of both humanity and Divinity in the sanctuary at Jerusalem in the Most Holy Place, where Christ is seated with His Father.

Han var ikke i stand til å forvandle menneskets lavere natur på den tiden, for det finner sted ved Hans annet komme. Han vil da forvandle menneskets høyere natur til sitt bilde ved å forene menneskehetens hode med Guddommens hode. Hodet var rikets hovedstad. Hodet var kongen, og når Kristus utfører forvandlingen ved at Guddommen forenes med menneskeheten, forener Han både menneskehetens og Guddommens hode i helligdommen i Jerusalem, i Det Aller Helligste, hvor Kristus sitter sammen med sin Far.

> To him that overcometh will I grant to sit with me in my throne, even as I also overcame, and am set down with my Father in his throne. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:21, 22.

> Den som seirer, vil jeg gi å sitte med meg på min trone, likesom også jeg seiret og har satt meg med min Far på hans trone. Den som har øre, han høre hva Ånden sier til menighetene. Åpenbaringen 3:21, 22.

Christ promises that those (Laodiceans), who overcome as He overcame (and become Philadelphians), will be seated with Him, in the heavenly places.

Kristus lover at de (laodikeere) som seirer, slik Han seiret (og blir filadelfiere), skal få sitte med Ham i de himmelske steder.

> Which he wrought in Christ, when he raised him from the dead, and set him at his own right hand in the heavenly places, … And hath raised us up together, and made us sit together in heavenly places in Christ Jesus. Ephesians 1:20, 2:6.

> Som han utøvde i Kristus da han oppreiste ham fra de døde og satte ham ved sin høyre hånd i himmelen, … Og han har oppreist oss med ham og satt oss med ham i himmelen i Kristus Jesus. Efeserne 1:20, 2:6.

The joining of Ezekiel’s two sticks (humanity with Divinity) is accomplished in God’s sanctuary of strength (qodesh), at the very time that the fortress of strength (miqdash) is identified as the prophetic key that connects both the internal and external lines of the prophecy which Gabriel came to make Daniel understand concerning what was to befall God’s people during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. Christ desired to accomplish this work in the Millerite history, but the work was thwarted by the rebellion of 1863, but the history of 1844 to 1863 still remains as a line which illustrates that attempted work.

Sammenføyningen av Esekiels to stokker (menneskelighet med guddommelighet) fullbyrdes i Guds helligdom av styrke (qodesh), nettopp på den tid da styrkens festning (miqdash) blir identifisert som den profetiske nøkkelen som forbinder både de indre og ytre linjene i den profetien som Gabriel kom for å gi Daniel forståelse av angående det som skulle komme over Guds folk i beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen. Kristus ønsket å fullbyrde dette verket i den millerittiske historien, men verket ble hindret av opprøret i 1863; men historien fra 1844 til 1863 består fortsatt som en linje som illustrerer dette forsøkede verket.

Verse ten of Daniel chapter eleven, contains the key to understanding the internal and external message of verses eleven through fifteen, which arrived into our prophetic history in 2014. Verse ten identifies 1989, which is the time of the end in the reform movement of the one hundred and forty-four thousand, but it also contains the key that allows 2014 to be recognized as a waymark in the history of the sealing.

Vers ti i Daniels ellevte kapittel inneholder nøkkelen til å forstå det indre og ytre budskapet i vers elleve til femten, som kom inn i vår profetiske historie i 2014. Vers ti identifiserer 1989, som er endens tid i de hundre og førtifiretusens reformbevegelse, men det inneholder også nøkkelen som gjør det mulig å gjenkjenne 2014 som et veimerke i beseglingens historie.

On October 22, 1844, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple He had erected. That waymark typifies September 11, 2001 when the third angel arrived again, and the seventh trumpet again began to sound. Then the history of 1840 to 1844 was also to be repeated, because the angel that descended on August 11, 1840 was no less a personage than Jesus Christ, and His work was to lighten the earth with His glory.

Den 22. oktober 1844 kom paktens budbringer brått til det tempel han hadde reist. Dette veimerket er et forbilde på 11. september 2001, da den tredje engelen atter kom, og den sjuende basun igjen begynte å lyde. Deretter skulle også historien fra 1840 til 1844 gjentas, fordi engelen som steg ned den 11. august 1840, ikke var mindre enn Jesus Kristus, og hans verk var å opplyse jorden med hans herlighet.

1840 to 1844 also represents from September 11, 2001 to the soon coming Sunday law, as does 1844 to 1863, represents September 11, 2001 to the soon coming Sunday law. Sister White aligns the history of 1844 with the history of the cross, and the cross represents a division of two histories of three and a half years, which both align with one another. The cross establishes that the preceding history beginning in 1840 and ending in 1844, and the following history unto 1863 are two parallel histories, which both represent the sealing period.

1840 til 1844 representerer også perioden fra 11. september 2001 til den snart kommende søndagsloven, likesom 1844 til 1863 representerer perioden fra 11. september 2001 til den snart kommende søndagsloven. Søster White sammenstiller historien om 1844 med korsets historie, og korset representerer en inndeling av to historier på tre og et halvt år, som begge står i samsvar med hverandre. Korset fastslår at den foregående historien, som begynner i 1840 og slutter i 1844, og den etterfølgende historien frem til 1863, er to parallelle historier, som begge representerer beseglingsperioden.

The first line from 1840 to 1844 represents the victory of Philadelphian Adventists, the other line from 1844 to 1863 represents the failure of Laodicean Adventists. Both classes are represented in Daniel chapter ten, for Daniel, representing the victorious wise virgins during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, saw the vision, but those who were with him fled from the vision.

Den første linjen fra 1840 til 1844 representerer de filadelfiske adventistenes seier; den andre linjen fra 1844 til 1863 representerer de laodikeiske adventistenes nederlag. Begge klasser er framstilt i Daniels bok kapittel ti, for Daniel, som representerer de seirende vise jomfruene under beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen, så synet, men de som var sammen med ham, flyktet for synet.

> And in the four and twentieth day of the first month, as I was by the side of the great river, which is Hiddekel; Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz: His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude. And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Daniel 10:4–7.

> Og på den fire og tyvende dagen i den første måneden, mens jeg var ved bredden av den store elven, som er Hiddekel, løftet jeg mine øyne og så, og se, en mann kledd i lin, med hofter ombundet med fint gull fra Ufas. Hans legeme var som krysolitt, hans ansikt som synet av lyn, hans øyne som ildsluer, og hans armer og hans føtter skinte som blankpusset kobber, og lyden av hans ord var som lyden av en folkemengde. Og jeg, Daniel, så alene synet; mennene som var med meg, så ikke synet. Men en stor skjelving falt over dem, så de flyktet og skjulte seg. Daniel 10:4–7.

In Daniel chapter seven, after Daniel had seen the vision of the beasts of prey, Gabriel came to explain the vision.

I Daniels kapittel sju, etter at Daniel hadde sett synet av rovdyrene, kom Gabriel for å forklare synet.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. Daniel 7:15, 16.

> Jeg, Daniel, ble sorgfull i min ånd, der den var i mitt legemes midte, og synene i mitt hode forferdet meg. Jeg gikk bort til en av dem som stod der, og ba ham om den fulle sannhet om alt dette. Da sa han meg det og lot meg få vite tydningen av disse ting. Daniel 7:15, 16.

In Daniel chapter eight, after Daniel had seen the vision of the sanctuary beasts, Gabriel came to explain the vision.

I Daniels åttende kapittel, etter at Daniel hadde sett synet om helligdommens dyr, kom Gabriel for å forklare synet.

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> Og det skjedde, da jeg, ja jeg Daniel, hadde sett synet og søkte å forstå meningen med det, se, da stod det foran meg noe som så ut som en mann. Og jeg hørte en manns røst mellom breddene av Ulai; den ropte og sa: Gabriel, la denne mannen forstå synet. Daniel 8:15, 16.

In Daniel chapter nine, after Daniel had understanding of the number of years identified by Jeremiah and represented in the writings of Moses as both a curse and God’s oath, Gabriel came to explain the vision.

I Daniel kapittel ni, etter at Daniel hadde fått innsikt i tallet på de år som var angitt av Jeremia og fremstilt i Mose skrifter både som en forbannelse og som Guds ed, kom Gabriel for å forklare synet.

> And whiles I was speaking, and praying, and confessing my sin and the sin of my people Israel, and presenting my supplication before the Lord my God for the holy mountain of my God; Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. Daniel 9:20–22.

> Mens jeg ennå talte og bad og bekjente min synd og mitt folk Israels synd og bar fram min bønn for Herren min Guds åpenbaring skyld? Wait, that's incorrect. Let's fix.

Therefore, upon three witnesses, all from the book of Daniel, when Gabriel says to Daniel in chapter ten, that he is come to make Daniel understand what shall befall God’s people in the last days, Gabriel is interpreting the feminine “marah,” causative vision that Daniel saw and the other class fled from.

Derfor, på grunnlag av tre vitner, alle fra Daniels bok, når Gabriel sier til Daniel i kapittel ti at han er kommet for å la Daniel forstå hva som skal hende Guds folk i de siste dager, da tolker Gabriel det feminine «marah», den kausative visjonen som Daniel så og som den andre gruppen flyktet fra.

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Nå er jeg kommet for å la deg forstå hva som skal hende ditt folk i de siste dager; for synet gjelder ennå mange dager. Daniel 10:14.

The vision Daniel had seen that produced a separation of believers, was the vision of Christ’s appearance, the vision of the twenty-three hundred years, but it was the feminine expression of that vision. It was the understanding of the vision of Christ’s sudden appearance as the Messenger of the Covenant that changed Daniel (and those represented by Daniel), into the image of Christ. That which “befalls God’s people in the latter days” is represented by the history of the Millerites from 1840 to 1844, and also by the Millerites from 1844 to 1863. One class flees from the vision in rebellion, and the other class follows Christ by faith into the Most Holy Place, to be seated with Him in heavenly places.

Synet Daniel hadde sett, som frembrakte en adskillelse blant de troende, var synet om Kristi åpenbarelse, synet om de to tusen tre hundre år, men det var den feminine uttrykksformen av dette synet. Det var forståelsen av synet om Kristi plutselige åpenbarelse som Paktens Budbærer som forvandlet Daniel (og dem som er representert ved Daniel) til Kristi bilde. Det som «skal hende Guds folk i de siste dager», er framstilt ved millerittenes historie fra 1840 til 1844, og også ved millerittene fra 1844 til 1863. Den ene klassen flykter fra synet i opprør, og den andre klassen følger Kristus ved tro inn i Det Aller Helligste for å settes med Ham i himmelske steder.

Yet when Gabriel interprets the vision where God’s last-day people are changed into the image of Christ, he sets forth the external history of the world. Daniel’s vision of Christ was interpreted by Gabriel as the external history of the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. When the history of September 11, 2001, in Gabriel’s interpretation, is reached, the history that is emphasized as preceding the Sunday law of verse sixteen, is only recognized with the key of understanding represented as the “fortress” in verse ten. On September 11, 2001 the effect of every vision began to unfold as wheels within wheels.

Men når Gabriel tolker synet der Guds siste-dagers folk blir forvandlet til Kristi bilde, fremstiller han verdens ytre historie. Daniels syn av Kristus ble av Gabriel tolket som den ytre historien i beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen. Når historien om 11. september 2001, i Gabriels tolkning, nås, blir den historien som fremheves som forutgående for søndagsloven i vers seksten, bare erkjent med den forståelsesnøkkelen som fremstilles som «festningen» i vers ti. Den 11. september 2001 begynte virkningen av hvert syn å utfolde seg som hjul innenfor hjul.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Og Herrens ord kom til meg og sa: Menneskesønn, hva er dette ordtaket som dere har i Israels land, når dere sier: Dagene drar ut, og hvert syn blir til intet? Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Jeg vil gjøre slutt på dette ordtaket, og de skal ikke lenger bruke det som et ordtak i Israel; men si til dem: Dagene er nær, og oppfyllelsen av hvert syn. For det skal ikke lenger være noe tomt syn eller smigrende spådom i Israels hus. For jeg er Herren: Jeg vil tale, og det ord som jeg taler, skal gå i oppfyllelse; det skal ikke lenger drøyes. For i deres dager, du gjenstridige hus, vil jeg tale ordet og fullbyrde det, sier Herren Gud. Og Herrens ord kom igjen til meg og sa: Menneskesønn, se, de av Israels hus sier: Synet som han ser, gjelder mange dager heretter, og han profeterer om tider som ligger langt borte. Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Ingen av mine ord skal drøyes lenger, men det ord som jeg har talt, skal skje, sier Herren Gud. Esekiel 12:21–28.

Of all the prophetic wheels that are spinning within other prophetic wheels in that history, there is one wheel that inspiration has informed the students of prophecy of the last days is the wheel by which their eternal destiny will be decided. Line upon line, that wheel must also be the vision which Daniel saw that changed him into the image of Christ, for that is the vision identifying what befalls God’s people in the last days.

Av alle de profetiske hjul som dreier innenfor andre profetiske hjul i den historien, er det ett hjul som inspirasjonen har gjort de siste dagers profetistudenter oppmerksomme på er det hjulet ved hvilket deres evige skjebne skal bli avgjort. Linje på linje må dette hjulet også være det synet Daniel så, som forvandlet ham til Kristi bilde, for det er synet som identifiserer hva som skal hende Guds folk i de siste dager.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> «Herren har tydelig vist meg at dyrets bilde vil bli dannet før nådetiden avsluttes; for det skal være den store prøven for Guds folk, hvorved deres evige skjebne skal bli avgjort. Deres standpunkt er et slikt virvar av selvmotsigelser at bare få vil bli bedratt.»

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> «I Åpenbaringen 13 blir dette emnet tydelig framstilt; [Åpenbaringen 13:11–17, sitert].»

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> «Dette er den prøven som Guds folk må gjennom før de blir beseglet. Alle som beviste sin troskap mot Gud ved å holde Hans lov og nekte å godta en falsk sabbat, vil stille seg under Herren Gud Jehovas banner og vil motta den levende Guds segl. De som gir avkall på sannheten av himmelsk opprinnelse og godtar søndagssabbaten, vil motta dyrets merke.» Manuscript Releases, bind 15, 15.

The test that is identified as the image of the beast test is twofold. It is the test that demands that the student of prophecy recognize the development of the image of the beast, which is the combination of church and state in the United States in advance of the Sunday law. It is also the test that produces either the image of the beast or the image of Christ within those represented by Daniel or those who fled. The separation is based upon whether those virgins “see this great vision,” as did Daniel, or whether they flee from the vision. The key to seeing the great vision is represented by the word “fortress.”

Prøven som identifiseres som dyrets bildes prøve, er todelt. Det er prøven som krever at profetiens student gjenkjenner utviklingen av dyrets bilde, som er foreningen av kirke og stat i De forente stater forut for søndagsloven. Det er også prøven som frembringer enten dyrets bilde eller Kristi bilde i dem som er representert ved Daniel eller ved dem som flyktet. Adskillelsen er basert på om disse jomfruene «ser dette store synet», slik Daniel gjorde, eller om de flykter fra synet. Nøkkelen til å se det store synet er representert ved ordet «festning».

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i neste artikkel.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> Den mektige engelen som underviste Johannes, var ingen ringere person enn Jesus Kristus. At Han setter sin høyre fot på havet og sin venstre på det tørre land, viser den rolle Han utfører i avslutningsscenene av den store strid med Satan. Denne stillingen betegner Hans høyeste makt og myndighet over hele jorden. Striden hadde tiltatt i styrke og besluttsomhet fra tidsalder til tidsalder, og vil fortsette å gjøre det helt til de avsluttende scener, når mørkets makters mesterlige virksomhet når sitt høydepunkt. Satan, forenet med onde mennesker, vil bedra hele verden og de menigheter som ikke tar imot kjærlighet til sannheten. Men den mektige engelen krever oppmerksomhet. Han roper med høy røst. Han skal vise kraften og myndigheten i sin røst for dem som har sluttet seg til Satan for å motarbeide sannheten.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> «Etter at disse sju tordener hadde latt sine røster høre, kommer påbudet til Johannes, slik det kom til Daniel med hensyn til den lille boken: «Besegl det som de sju tordener uttalte.» Disse angår fremtidige begivenheter som skal bli åpenbart i sin orden. Daniel skal stå fram i sin lodd ved dagenes ende. Johannes ser den lille boken åpnet. Da får Daniels profetier sin rette plass i den første, andre og tredje engels budskap som skal gis til verden. Åpningen av den lille boken var budskapet i forbindelse med tiden.»

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Bøkene Daniel og Åpenbaringen er ett. Den ene er en profeti, den andre en åpenbaring; den ene en bok beseglet, den andre en bok åpnet. Johannes hørte de hemmeligheter som tordenrøstene uttalte, men han ble befalt å ikke skrive dem ned.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> «Det særlige lyset som ble gitt til Johannes og som kom til uttrykk i de sju tordener, var en framstilling av begivenheter som ville finne sted under den første og den andre engels budskap.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 971.

Back to Articles