Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty-Five

Den skjulte historien om vers førti – nummer tjuefem

Ezekiel Number Six

Esekiel nummer seks

Author

Jeff Pippenger

Published

August 11, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

I have been drawing from a passage in Testimonies that provides various lines of truth in connection with the experience of Ezekiel, Isaiah and John within the sanctuary. John turned to see a voice behind him in Revelation chapter one.

Jeg har trukket fram et avsnitt fra Testimonies som fremsetter ulike sannhetslinjer i forbindelse med Esekiels, Jesajas og Johannes’ erfaring i helligdommen. Johannes vendte seg om for å se stemmen bak seg i Åpenbaringen kapittel én.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. And I turned to see the voice that spake with me. And being turned, I saw seven golden candlesticks. Revelation 1:10–12.

> Jeg var i Ånden på Herrens dag, og jeg hørte bak meg en høy røst, som av en basun, som sa: Jeg er Alfa og Omega, den første og den siste; og: Det du ser, skriv i en bok og send det til de syv menighetene som er i Asia: til Efesos og til Smyrna og til Pergamos og til Tyatira og til Sardes og til Filadelfia og til Laodikea. Og jeg vendte meg om for å se røsten som talte med meg. Og da jeg hadde vendt meg, så jeg sju lysestaker av gull. Åpenbaringen 1:10–12.

From the isle of Patmos and then into the heavenly sanctuary, where John sees the vision of Christ that Sister White informs us of, is the same vision that Daniel saw in chapter ten of his book.

Fra øya Patmos og deretter inn i den himmelske helligdom, hvor Johannes ser det synet av Kristus som Søster White forteller oss om, er det samme synet som Daniel så i kapittel ti i sin bok.

> “‘In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all.... Then I lifted up mine eyes, and looked, and behold a certain man clothed in linen, whose loins were girded with fine gold of Uphaz. His body also was like the beryl, and his face as the appearance of lightning, and his eyes as lamps of fire, and his arms and his feet like in colour to polished brass, and the voice of his words like the voice of a multitude’ (Daniel 10:2–6).

> «I de dager sørget jeg, Daniel, i tre fulle uker. Jeg åt ikke velsmakende brød, og verken kjøtt eller vin kom i min munn, og jeg salvet meg heller ikke i det hele tatt. … Så løftet jeg mine øyne og så, og se, en mann kledd i lin, med et belte om hoftene av fint gull fra Ufas. Hans legeme var som krysolitt, hans ansikt som synet av lyn, hans øyne som ildsluer, hans armer og hans føtter skinte som blankpusset kobber, og lyden av hans ord var som lyden av en stor folkemengde» (Daniel 10:2–6).

> “This description is similar to that given by John when Christ was revealed to him upon the Isle of Patmos. No less a personage than the Son of God appeared to Daniel. Our Lord comes with another heavenly messenger to teach Daniel what would take place in the latter days.” Sanctified Life, 49.

> «Denne beskrivelsen ligner den som ble gitt av Johannes da Kristus ble åpenbart for ham på øya Patmos. Ingen ringere enn Guds Sønn viste seg for Daniel. Vår Herre kommer sammen med en annen himmelsk budbærer for å undervise Daniel om det som skulle finne sted i de siste dager.» Sanctified Life, 49.

The first nine verses identify how the Revelation of Jesus Christ is unsealed just before the close of human probation. The revelation was given by God to Jesus, who gave it to Gabriel, who gave it to John with a commission for John to send the message to the seven churches. Isaiah received his commission to do the same in chapter six, and Ezekiel received the same mandate in chapters two and three. John is a prisoner when he receives his commission, Ezekiel and Daniel are captives in Babylon and Isaiah is living in the history of the wicked king Ahaz of Judah.

De første ni versene viser hvordan Jesu Kristi åpenbaring blir åpnet like før avslutningen av menneskenes prøvetid. Åpenbaringen ble gitt av Gud til Jesus, som ga den til Gabriel, som ga den til Johannes med det oppdrag at Johannes skulle sende budskapet til de sju menighetene. Jesaja fikk sitt oppdrag til å gjøre det samme i kapittel seks, og Esekiel fikk det samme påbudet i kapittel to og tre. Johannes er en fange da han mottar sitt oppdrag, Esekiel og Daniel er fanger i Babylon, og Jesaja lever i historien om Judas ugudelige konge Akas.

> “There were wheels within wheels in an arrangement so complicated that at first sight they appeared to Ezekiel to be all in confusion. But when they moved, it was with beautiful exactness and in perfect harmony. Heavenly beings were impelling these wheels, and, above all, upon the glorious sapphire throne, was the Eternal One; while round about the throne was the encircling rainbow, emblem of grace and love. Overpowered by the terrible glory of the scene, Ezekiel fell upon his face, when a voice bade him arise and hear the word of the Lord. Then there was given him a message of warning for Israel.” Testimonies, 751.

> «Det var hjul inne i hjul i en ordning så innviklet at de ved første øyekast syntes for Esekiel å være helt i forvirring. Men da de beveget seg, skjedde det med skjønn nøyaktighet og i fullkommen harmoni. Himmelske vesener drev disse hjulene frem, og over det hele, på den herlige safirtronen, var Den Evige; og rundt omkring tronen var den omsluttende regnbuen, et symbol på nåde og kjærlighet. Overveldet av den fryktinngytende herligheten i synet falt Esekiel ned på sitt ansikt, da en røst bød ham å reise seg og høre Herrens ord. Deretter ble det gitt ham et advarselsbudskap for Israel.» Testimonies, 751.

> Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. Isaiah 6:8.

> Så hørte jeg Herrens røst, som sa: Hvem skal jeg sende, og hvem vil gå for oss? Da sa jeg: Her er jeg; send meg. Jesaja 6:8.

> “This vision was given to Ezekiel at a time when his mind was filled with gloomy forebodings. He saw the land of his fathers lying desolate...

> «Dette synet ble gitt til Esekiel på en tid da hans sinn var fylt av dystre anelser. Han så sine fedres land ligge øde …»

> “In like manner, when God was about to open to the beloved John the history of the church for future ages, He gave him an assurance of the Saviour’s interest and care for His people by revealing to him ‘One like unto the Son of man,’ walking among the candlesticks, which symbolized the seven churches. …

> «På samme måte, da Gud skulle til å åpne for den elskede Johannes kirkens historie for kommende tidsaldre, gav Han ham en forsikring om Frelserens interesse for og omsorg for sitt folk ved å åpenbare for ham «en som lignet Menneskesønnen», vandrende iblant lysestakene, som symboliserte de sju menighetene. …»

> “These lessons are for our benefit. We need to stay our faith upon God, for there is just before us a time that will try men’s souls. …

> «Disse lærdommene er til gagn for oss. Vi trenger å holde fast ved vår tro på Gud, for like foran oss ligger en tid som vil prøve menneskenes sjeler. …»

> “We are standing on the threshold of great and solemn events. Prophecy is fast fulfilling. The Lord is at the door. There is soon to open before us a period of overwhelming interest to all living. The controversies of the past are to be revived; new controversies will arise. The scenes to be enacted in our world are not yet even dreamed of. Satan is at work through human agencies. Those who are making an effort to change the Constitution and secure a law enforcing Sunday observance little realize what will be the result. A crisis is just upon us.

> «Vi står på terskelen til store og alvorlige begivenheter. Profetien går hurtig i oppfyllelse. Herren står for døren. Snart vil det åpne seg for oss en tid av overveldende interesse for alle levende. Fortidens stridsspørsmål skal bli gjenopplivet; nye stridsspørsmål vil oppstå. De scener som skal utspilles i vår verden, er ennå ikke engang drømt om. Satan er virksom gjennom menneskelige redskaper. De som gjør en innsats for å forandre Grunnloven og sikre en lov som håndhever søndagshelligholdelse, innser lite hva resultatet vil bli. En krise står rett foran oss.»

> “But God’s servants are not to trust to themselves in this great emergency. In the visions given to Isaiah, to Ezekiel, and to John we see how closely heaven is connected with the events taking place upon the earth and how great is the care of God for those who are loyal to Him. The world is not without a ruler. The program of coming events is in the hands of the Lord. The Majesty of heaven has the destiny of nations, as well as the concerns of His church, in His own charge. …

> «Men Guds tjenere skal ikke stole på seg selv i denne store krisen. I synene som ble gitt til Jesaja, til Esekiel og til Johannes, ser vi hvor nært himmelen er knyttet til de hendelser som finner sted på jorden, og hvor stor Guds omsorg er for dem som er trofaste mot Ham. Verden er ikke uten en hersker. Programmet for de kommende hendelser er i Herrens hånd. Himmelens Majestet har nasjonenes skjebne, så vel som det som angår Hans menighet, i sitt eget varetekt. …»

> “In Ezekiel’s vision God had His hand beneath the wings of the cherubim. This is to teach His servants that it is divine power that gives them success. He will work with them if they will put away iniquity and become pure in heart and life.

> «I Esekiels syn hadde Gud sin hånd under kjerubenes vinger. Dette skal lære Hans tjenere at det er guddommelig kraft som gir dem fremgang. Han vil virke sammen med dem dersom de legger bort misgjerning og blir rene i hjerte og liv.»

> “The bright light going among the living creatures with the swiftness of lightning represents the speed with which this work will finally go forward to completion. …

> «Det klare lyset som går fram blant de levende skapningene med lynets hurtighet, representerer den hast som dette verk til sist vil gå fram med til fullendelse. …»

> “Brethren, it is no time now for mourning and despair, no time to yield to doubt and unbelief. Christ is not now a Saviour in Joseph’s new tomb, closed with a great stone and sealed with the Roman seal; we have a risen Saviour. He is the King, the Lord of hosts; He sitteth between the cherubim; and amid the strife and tumult of nations He guards His people still. He who ruleth in the heavens is our Saviour. He measures every trial. He watches the furnace fire that must test every soul. When the strongholds of kings shall be overthrown, when the arrows of God’s wrath shall strike through the hearts of His enemies, His people will be safe in His hands.” Testimonies, volume 5, 752–754.

> «Brødre, nå er det ikke tid til sorg og fortvilelse, ikke tid til å gi etter for tvil og vantro. Kristus er nå ikke en Frelser i Josefs nye grav, lukket med en stor stein og forseglet med det romerske segl; vi har en oppstanden Frelser. Han er Kongen, hærskarenes Herre; Han troner mellom kjerubene; og midt i nasjonenes strid og larm verner Han fremdeles sitt folk. Han som råder i himlene, er vår Frelser. Han måler hver prøvelse. Han våker over smelteovnens ild som må prøve hver sjel. Når kongers festninger skal styrtes, når Guds vredes piler skal trenge gjennom Hans fienders hjerter, skal Hans folk være trygge i Hans hender.» Testimonies, bind 5, 752–754.

Four biblical witnesses attest to the fact that the message of the Revelation of Jesus Christ is given to those persons who are typified by these prophet’s experiences in the sanctuary. It is when we enter into the heavenly sanctuary that we are given the message which we have been ordained to proclaim. The “furnace fire” which tests “every soul” is the furnace of Malachi three.

Fire bibelske vitner bevitner det forhold at budskapet i Jesu Kristi åpenbaring blir gitt til de personer som er forbildlig fremstilt ved disse profetens erfaringer i helligdommen. Det er når vi trer inn i den himmelske helligdom at vi blir gitt det budskap som vi er blitt ordinert til å forkynne. «Smelteovnsilden» som prøver «hver sjel», er ildovnen i Malaki tre.

> But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:2–4.

> Men hvem kan utholde hans kommes dag? og hvem kan bli stående når han åpenbarer seg? For han er lik en smelters ild og lik vaskernes lut. Og han skal sitte som en smelter og renser av sølv; og han skal rense Levis sønner og lutre dem som gull og sølv, for at de kan bære fram for Herren offergaver i rettferdighet. Da skal Judas og Jerusalems offergave være til behag for Herren, som i gamle dager og som i fordums år. Malaki 3:2–4.

The refiner knows that the silver has been in the furnace for the correct amount of time when the silver is so pure that it reflects the refiner’s face. This fact about how silver was anciently refined, aligns with the causative verb “marah” that Daniel saw in chapter ten. In these final days the Lord is leading His people into the sanctuary to test, purify and purge the candidates to be a part of the ensign of the one hundred and forty-four thousand. In this period of time, “He will work with” us, “if” we “will put away iniquity and become pure in heart and life.” Some as in Daniel ten flee from that experience, but those, symbolized by Daniel do see the great looking glass vision of the revelation of Jesus Christ will, as Isaiah illustrates have their lips touched with a coal from the altar and will be purified and prepared to give a message to both an apostate church, and then the world.

Raffinøren vet at sølvet har vært i smelteovnen den rette tiden når sølvet er så rent at det gjenspeiler raffinørens ansikt. Dette forhold ved hvordan sølv i oldtiden ble raffinert, stemmer overens med det kausative verbet «marah» som Daniel så i kapittel ti. I disse siste dager leder Herren sitt folk inn i helligdommen for å prøve, rense og lutre kandidatene til å være en del av fanen til de hundre og førtifire tusen. I denne tidsperioden vil «Han arbeide med» oss, «hvis» vi «vil legge bort misgjerning og bli rene i hjerte og liv». Noen, slik som i Daniel ti, flykter fra den erfaringen, men de som, symbolisert ved Daniel, ser det store speilsynet av Jesu Kristi åpenbaring, vil, slik Jesaja fremstiller det, få sine lepper berørt med et glødende kull fra alteret og vil bli renset og gjort rede til å forkynne et budskap både til en frafallen menighet, og deretter til verden.

The message is presented to those faithful souls in the sanctuary. Leviticus twenty-three when aligned with the Pentecostal season is designed to reflect the Ark of the covenant in the Most Holy Place. By faith the structure of the chapter’s messages identifies three waymarks within the sacred history that the furnace test is accomplished. Divinely profound—the prophetic structure of chapter twenty-three allows the student of prophecy to locate Ezekiel in verse one of chapter one.

Budskapet blir lagt fram for de trofaste sjeler i helligdommen. Tredje Mosebok tjuetre, når den blir satt i sammenheng med pinsehøytidens tid, er utformet for å gjenspeile paktens ark i Det Aller Helligste. Ved tro identifiserer strukturen i kapitlets budskaper tre veimerker innen den hellige historie hvor smelteovnens prøve blir fullbyrdet. Guddommelig dyptgripende – den profetiske strukturen i kapittel tjuetre gjør det mulig for den som studerer profetien, å lokalisere Esekiel i vers en av kapittel en.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. In the fifth day of the month, which was the fifth year of king Jehoiachin’s captivity. Ezekiel 1:1, 2.

> Og det skjedde i det trettiende året, i den fjerde måned, på den femte dagen i måneden, mens jeg var blant de bortførte ved elven Kebar, at himlene åpnet seg, og jeg så syner fra Gud. På den femte dagen i måneden, som var det femte året av kong Jojakins fangenskap. Esekiel 1:1, 2.

As a priest during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, Ezekiel is in the thirtieth year of the seventeenth Jubilee cycle, five years before the third of three sieges of Jerusalem by Nebuchadnezzar in 587 BC. The thirtieth year in the verse is thirty years after the greatest revival of Old Testament history, and it is in the fifth day of the fifth year, thus placing the number five upon Ezekiel's testimony. In the two opening verses we find thirty identified once and the number five mentioned three times. In the structure of Leviticus twenty-three aligned with the Pentecostal season the second test represented by thirty reaches to the feast of trumpets, the five days to the ascension of Christ, then five days to the day of atonement, then five days to the waymark representing both the former (Pentecost) and latter (Tabernacles) rain. The structure presents thirty, followed by three steps of five. Ezekiel is in the temple and the structure of Leviticus twenty-three is the Ark.

Som prest i beseglingstiden for de ett hundre og førtifire tusen befinner Esekiel seg i det trettiende året av den syttende jubelsyklus, fem år før den tredje av Jerusalems tre beleiringer ved Nebukadnesar i 587 f.Kr. Det trettiende året i verset er tretti år etter den største vekkelsen i Det gamle testamentes historie, og det er på den femte dagen i det femte året, og slik settes tallet fem på Esekiels vitnesbyrd. I de to innledende versene finner vi tretti identifisert én gang og tallet fem nevnt tre ganger. I strukturen i Tredje Mosebok tjuetre, sammenstilt med pinsetiden, når den andre prøven representert ved tretti frem til basunenes høytid, de fem dagene til Kristi himmelfart, deretter fem dager til soningsdagen, så fem dager til veimerket som representerer både det tidligere regn (Pinse) og det sene regn (Løvhytter). Strukturen fremstiller tretti, etterfulgt av tre trinn på fem. Esekiel er i tempelet, og strukturen i Tredje Mosebok tjuetre er Arken.

The history attests to the fact that Ezekiel at the point is five years before a symbolic siege that concludes typifying the soon-coming Sunday law as represented by the destruction of Jerusalem. The number ‘five’ is a primary element of the design of Leviticus twenty-three, as is the number thirty.

Historien bevitner at Esekiel på dette tidspunkt er fem år før en symbolsk beleiring som avsluttes med at den typifiserer den snart kommende søndagsloven, slik den er fremstilt ved Jerusalems ødeleggelse. Tallet «fem» er et primært element i utformingen av Tredje Mosebok tjue-tre, likesom tallet tretti.

It has been shown in these articles that when the first twenty-two verses of the chapter are aligned with the final twenty-two verses, and then together those two lines of twenty-two verses are aligned with the Pentecostal season that the three-step testing process, which is the furnace fire of Malachi are clearly illustrated. The three steps possess an alpha and omega in the first and third steps that consists of a series of four waymarks that represent one step.

Det er blitt påvist i disse artiklene at når de første tjueto versene i kapitlet stilles opp i samsvar med de siste tjueto versene, og deretter disse to linjene på tjueto vers sammenholdes med pinsetiden, blir den trefoldige prøvingsprosessen, som er Malakis smelteovns ild, tydelig framstilt. De tre trinnene har en alfa og omega i det første og tredje trinn, som består av en rekke på fire veimerker som representerer ett trinn.

Passover, followed by the feast of unleavened bread, followed by the first fruit offering of barley, then ‘five’ days to the end of the feast of unleavened bread. Those four waymarks make up the first test, and Jesus always illustrates the end by the beginning, and the third test is also made up of four waymarks. The feast of trumpets, then the ascension of Christ followed by the day of atonement, and then five days later the arrival of both Pentecost and Tabernacles. Pentecost is the symbol of the former rain and Tabernacles is a symbol of the latter rain. In the Leviticus twenty-three model both Pentecost and Tabernacles align.

Påsken, etterfulgt av de usyrede brøds høytid, etterfulgt av førstegrødeofferet av bygg, deretter «fem» dager til slutten av de usyrede brøds høytid. Disse fire kjennetegnene utgjør den første prøven, og Jesus illustrerer alltid enden ved begynnelsen, og den tredje prøven består også av fire kjennetegn. Basunhøytiden, deretter Kristi himmelfart etterfulgt av soningsdagen, og så fem dager senere ankomsten av både pinse og løvhyttefesten. Pinse er symbolet på det første regnet, og løvhyttefesten er et symbol på det sene regnet. I 3. Mosebok 23-modellen sammenfaller både pinse og løvhyttefesten.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> Gled dere da, Sions barn, og fryd dere i Herren deres Gud! For han gir dere høstregn i rett mål, og han lar regnet falle ned for dere, både det tidlige regn og det sene regn i den første måned. Joel 2:23.

The final testing and purification process began on December 31, 2023. The first test was the foundational test symbolized by the controversy of the “robbers of thy people” that divided the group who had been previously tried by the disappointment of July 18, 2020.

Den endelige prøvings- og renselsesprosessen begynte den 31. desember 2023. Den første prøven var den grunnleggende prøven, symbolisert ved striden om «røverne av ditt folk», som delte den gruppen som tidligere var blitt prøvd ved skuffelsen den 18. juli 2020.

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising. But God’s people, who in their belief and fulfillment of prophecy have acted a part in the proclamation of the first, second, and third angels’ messages, know where they stand. They have an experience that is more precious than fine gold. They are to stand firm as a rock, holding the beginning of their confidence steadfast unto the end.” Manuscript Releases, volume 1, 47.

> «I historie og profeti skildrer Guds Ord den langvarige konflikten mellom sannhet og villfarelse. Denne konflikten pågår fremdeles. Det som har vært, skal gjenta seg. Gamle stridsspørsmål vil bli tatt opp igjen, og nye teorier vil stadig oppstå. Men Guds folk, som i sin tro og i oppfyllelsen av profetien har hatt en del i forkynnelsen av den første, den andre og den tredje engels budskap, vet hvor de står. De har en erfaring som er mer kostbar enn fint gull. De skal stå faste som en klippe og holde urokkelig fast ved sin opprinnelige frimodighet inntil enden.» Manuscript Releases, bind 1, 47.

In Leviticus twenty-three the first test is represented by a prophetic combination of three followed five days later by the end of unleavened bread. Passover was day one, the feast of unleavened bread was the second day and the first fruits offering was the third day. Five days later the feast of unleavened bread ended. The prophetic structure of the first of three tests is also represented in the third and final test. In that third waymark, made up of three waymarks followed by one, the feast of trumpets is day one, and Christ’s ascension is five days later, then the day of atonement follows five days later, then five days later both Pentecost and the feast of Tabernacles mark the soon-coming Sunday law, which is represented in the book of Ezekiel as the destruction of Jerusalem.

I Tredje Mosebok tjuetre er den første prøven framstilt ved en profetisk kombinasjon av tre, etterfulgt fem dager senere av avslutningen på de usyrede brøds høytid. Påsken var dag én, de usyrede brøds høytid var den andre dagen, og førstegrødeofferet var den tredje dagen. Fem dager senere tok de usyrede brøds høytid slutt. Den profetiske strukturen i den første av tre prøver er også framstilt i den tredje og siste prøven. I dette tredje waymark, sammensatt av tre waymarks etterfulgt av ett, er basunenes høytid dag én, og Kristi himmelfart er fem dager senere; deretter følger forsoningsdagen fem dager senere; så, fem dager senere, markerer både pinse og løvhyttefesten den snart kommende søndagsloven, som i Esekiels bok er framstilt som Jerusalems ødeleggelse.

Between the end of the feast of unleavened bread and the feast of trumpets there are thirty days, that not only represent a symbol of a priest, but also the second test of the three tests represented within the Divine illustration.

Mellom avslutningen av de usyrede brøds høytid og basunhøytiden er det tretti dager, som ikke bare representerer et symbol på en prest, men også den andre prøven av de tre prøvene som er representert innenfor den guddommelige illustrasjonen.

The baptism of Christ illustrates the three waymarks of Passover, unleavened bread and first fruits, for those three waymarks represent Christ’s death, burial and resurrection. Those three steps which are followed by five days to the fourth step, represented by the end of the feast of unleavened bread. The baptism presents the three steps in one brief moment when John baptized his Messiah. The spring feasts separates those three steps by one day each, and the fall feasts separates those three steps by five days.

Kristi dåp illustrerer de tre veimerkene påsken, de usyrede brøds høytid og førstegrøden, for disse tre veimerkene representerer Kristi død, begravelse og oppstandelse. Disse tre trinnene etterfølges av fem dager frem til det fjerde trinnet, representert ved slutten av de usyrede brøds høytid. Dåpen fremstiller de tre trinnene i ett kort øyeblikk da Johannes døpte sin Messias. Vårhøytidene skiller disse tre trinnene fra hverandre med én dag hver, og høsthøytidene skiller disse tre trinnene fra hverandre med fem dager.

When we apply the first test of the spring feasts as a combination of three waymarks that are followed by one waymark five days later; and then apply the fall feasts as three waymarks that are followed five days later by one waymark, there is a prophetic structure established which consists of an alpha waymark of three followed by five days, which is then followed by thirty days, and the third test of the fall feasts as a waymark of three followed by five days—the structure illustrates the first test as covering a total of five days, followed by a second test of thirty days that reach to the third waymark of five days. Five plus thirty, plus five is forty (5 + 30 + 5 = 40).

Når vi anvender den første prøven av vårhøytidene som en kombinasjon av tre veimerker som etterfølges av ett veimerke fem dager senere; og deretter anvender høsthøytidene som tre veimerker som fem dager senere etterfølges av ett veimerke, blir det etablert en profetisk struktur som består av et alfa-veimerke på tre etterfulgt av fem dager, som deretter etterfølges av tretti dager, og den tredje prøven av høsthøytidene som et veimerke på tre etterfulgt av fem dager—strukturen illustrerer den første prøven som omfattende i alt fem dager, etterfulgt av en annen prøve på tretti dager som når frem til det tredje veimerket på fem dager. Fem pluss tretti, pluss fem er førti (5 + 30 + 5 = 40).

Christ’s baptism was immediately followed by forty days, that concluded with three tests. Much more can be recognized in the structure of Leviticus twenty-three in combination with the Pentecostal season, but at another level the chapter represents the Ark in the Most Holy Place.

Kristi dåp ble umiddelbart etterfulgt av førti dager, som munnet ut i tre prøvelser. Langt mer kan erkjennes i strukturen i Tredje Mosebok tjue-tre i sammenheng med pinsetiden, men på et annet nivå fremstiller kapitlet arken i Det Aller Helligste.

The spring and fall feasts in Leviticus twenty-three are placed in the middle of two Sabbaths. Those two Sabbaths represent the two covering cherubs and the waymarks of the Pentecostal season aligned with Leviticus twenty-three represent the Ark and the two covering cherubs. Ezekiel is taken into the sanctuary in chapter one, and when he is taken there, he is located five days before the siege which leads to the destruction of Jerusalem typifying the soon-coming Sunday law. The Sunday law is represented by Pentecost and Tabernacles in Leviticus twenty-three. Ezekiel is in the thirtieth year, and thirty is the period of the second of the three tests that make up the furnace fire of Malachi three. The second test is represented by thirty days, just as Ezekiel is in the thirtieth year of the seventeenth Jubilee cycle that began at Josiah’s Great Passover, as the historians refer to it. Ezekiel is five years before the siege that lasted eighteen months, and he is in the temple, which is the middle of the three final tests that purify and purge the remnant. Peter was at Caesarea-Philippi (Panium), also in the middle of three tests, as represented by Panium (Caesarea-Philippi), the mount of Transfiguration and the cross.

Vår- og høytidene om høsten i Tredje Mosebok tjue-tre er plassert mellom to sabbater. Disse to sabbatene representerer de to dekkende kjeruber, og veimerkene for pinsetiden, i samsvar med Tredje Mosebok tjue-tre, representerer arken og de to dekkende kjeruber. Esekiel blir ført inn i helligdommen i kapittel én, og når han blir ført dit, befinner han seg fem dager før beleiringen som leder til Jerusalems ødeleggelse, et forbilde på den snart kommende søndagsloven. Søndagsloven er representert ved pinsen og løvhyttefesten i Tredje Mosebok tjue-tre. Esekiel er i det trettiende år, og tretti er perioden for den andre av de tre prøvene som utgjør ildovnen i Malaki tre. Den andre prøven er representert ved tretti dager, slik Esekiel er i det trettiende år av den syttende jubelårssyklus som begynte ved Josias store påske, slik historikerne omtaler den. Esekiel er fem år før beleiringen som varte atten måneder, og han er i templet, som er den midterste av de tre siste prøvene som renser og lutrer resten. Peter var ved Cæsarea-Filippi (Panium), også midt i tre prøver, slik dette er representert ved Panium (Cæsarea-Filippi), forklarelsens berg og korset.

In 592 BC Ezekiel is supernaturally made “dumb” and only speaks when God opens his mouth. That condition continues until the fall of Jerusalem in 585/6 BC. God had caused him to speak when the siege began, the day “the desire of” his “eyes” died, but he was not allowed to speak freely until Jerusalem “the desire of” Israel’s “eyes” had fallen. Jerusalem’s fall represents the soon-coming Sunday law, and it is there that John the Baptist’s father, a priest of the eighth course, who was made dumb while serving in the temple, which is where Ezekiel was (in vision) was also made dumb for about nine months. It was on the eighth day after John’s birth, when John was being circumcised that he was allowed to speak. Two prophets made dumb while in the sanctuary. The third prophet to be made dumb while viewing Christ in the sanctuary was Daniel. In chapter ten, Daniel is in the sanctuary, and just as he is being touched a second of three times he is made dumb. At the middle point Daniel is made dumb.

I 592 f.Kr. blir Esekiel på overnaturlig vis gjort «stum» og taler bare når Gud åpner hans munn. Denne tilstanden varer inntil Jerusalems fall i 585/6 f.Kr. Gud hadde fått ham til å tale da beleiringen begynte, den dagen «hans øynes lyst» døde, men han fikk ikke tale fritt før Jerusalem, «Israels øynes lyst», var falt. Jerusalems fall representerer den snart kommende søndagsloven, og det er der Johannes døperens far, en prest av den åttende skiftordning, som ble gjort stum mens han gjorde tjeneste i templet, der Esekiel også var (i syn), likeledes ble gjort stum i omkring ni måneder. Det var på den åttende dagen etter Johannes’ fødsel, da Johannes ble omskåret, at han fikk lov til å tale. To profeter gjort stumme mens de var i helligdommen. Den tredje profeten som ble gjort stum mens han skuet Kristus i helligdommen, var Daniel. I kapittel ti er Daniel i helligdommen, og idet han blir berørt for andre gang av tre, blir han gjort stum. I midtpunktet blir Daniel gjort stum.

> And when he had spoken such words unto me, I set my face toward the ground, and I became dumb. And, behold, one like the similitude of the sons of men touched my lips: then I opened my mouth, and spake, and said unto him that stood before me, O my lord, by the vision my sorrows are turned upon me, and I have retained no strength. Daniel 10:15, 16.

> Og da han hadde talt slike ord til meg, vendte jeg ansiktet mot jorden og ble målløs. Og se, en som lignet menneskenes sønner, rørte ved mine lepper. Da åpnet jeg min munn og talte og sa til ham som sto foran meg: Min herre, ved synet er mine smerter blitt vendt over meg, og jeg har ikke beholdt noen styrke. Daniel 10:15, 16.

## Speaking

Tale

The symbolism of “speaking” is marked at the soon-coming Sunday law when the United States speaks as a dragon, Balaam’s ass speaks, Habakkuk’s vision speaks and does not lie. The three dumb prophets who are made dumb while in the sanctuary, speak at the destruction of Jerusalem. With Zachariah, he speaks to identify that his son’s new name is correct, thus typifying tho Philadelphian's who are given a new name.

Symbolikken i å «tale» blir markert ved den snart kommende søndagsloven når De forente stater taler som en drage, Bileams esel taler, Habakkuks syn taler og lyver ikke. De tre stumme profetene, som blir gjort stumme mens de er i helligdommen, taler ved Jerusalems ødeleggelse. Med Sakarias taler han for å bekrefte at hans sønns nye navn er riktig, og slik foregriper han filadelfierne, som får et nytt navn.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. Revelation 3:12.

> Den som seirer, vil jeg gjøre til en søyle i min Guds tempel, og han skal aldri mer gå ut derfra; og jeg vil skrive på ham min Guds navn og navnet på min Guds stad, det nye Jerusalem, som kommer ned fra himmelen fra min Gud; og jeg vil skrive på ham mitt nye navn. Åpenbaringen 3:12.

Zachariah was given a tablet to write the new family name of John.

Sakarja fikk en tavle for å skrive Johannes’ nye slektsnavn.

> And it came to pass, that on the eighth day they came to circumcise the child; and they called him Zacharias, after the name of his father. And his mother answered and said, Not so; but he shall be called John. And they said unto her, There is none of thy kindred that is called by this name. And they made signs to his father, how he would have him called. And he asked for a writing table, and wrote, saying, His name is John. And they marvelled all. And his mouth was opened immediately, and his tongue loosed, and he spake, and praised God. Luke 1:59–64.

> Og det skjedde at de på den åttende dag kom for å omskjære barnet; og de kalte ham Sakarja, etter hans fars navn. Men hans mor svarte og sa: Nei; han skal kalles Johannes. Og de sa til henne: Det er ingen blant dine slektninger som har dette navn. Og de gjorde tegn til hans far for å få vite hva han ville at han skulle kalles. Og han ba om en tavle og skrev disse ord: Hans navn er Johannes. Og de undret seg alle. Og straks ble hans munn åpnet og hans tunge løst, og han talte og lovpriste Gud. Lukas 1:59–64.

John’s new name aligns with the church of Philadelphia, and the name Zachariah aligns with Laodicea as represented by Zachariah’s unbelief in the message of the third angel. All the prophets address the latter days, and latter days are the history of the third angel. So the angel that brought the message must be the third angel. Zachariah refused to understand that the Lord would pass by the Laodicean Seventh-day Adventist church. There is more to say about the restoration of the voice in these prophets, but we will continue to move towards and understanding of Josiah’s prophetic line.

Johannes’ nye navn stemmer overens med menigheten i Filadelfia, og navnet Sakarja stemmer overens med Laodikea, slik dette fremstilles ved Sakarjas vantro overfor den tredje engels budskap. Alle profetene henvender seg til de siste dager, og de siste dager er den tredje engels historie. Derfor må engelen som brakte budskapet, være den tredje engel. Sakarja nektet å forstå at Herren ville gå forbi den laodikeiske Syvendedags Adventistkirken. Det er mer å si om gjenopprettelsen av røsten i disse profetene, men vi vil fortsette å bevege oss mot en forståelse av Josias profetiske linje.

## Josiah’s Wheel

Josias hjul

We have addressed the seventeenth Jubilee cycle that began at Josiah’s Passover in 622 BC, but the line of Josiah begins well before 622 BC. The rebellion of Israel that brought Saul to the throne as Israel’s first king marked forty years that king Saul would rule, followed by forty years that king David would rule, followed by forty years that Solomon would rule. The rejection of God that so offended the prophet Samuel occurred in 1097 BC, and begins a prophetic line of rebellion that ended at the cross when the Jews pronounced, they had no king, but Caesar.

Vi har behandlet den syttende jubelsyklusen som begynte ved Josias påske i 622 f.Kr., men Josias linje begynner lenge før 622 f.Kr. Israels opprør, som førte Saul til tronen som Israels første konge, markerte de førti år da kong Saul skulle regjere, etterfulgt av de førti år da kong David skulle regjere, etterfulgt av de førti år da Salomo skulle regjere. Forkastelsen av Gud, som krenket profeten Samuel så dypt, fant sted i 1097 f.Kr. og innleder en profetisk opprørslinje som endte ved korset da jødene erklærte at de ikke hadde noen konge uten Cæsar.

> But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. John 19:15.

> Men de ropte: Bort med ham, bort med ham, korsfest ham! Pilatus sier til dem: Skal jeg korsfeste deres konge? Overprestene svarte: Vi har ingen annen konge enn keiseren. Johannes 19:15.

In 1097, three kings would reign for forty years each until the death of Solomon in 977 BC, when the kingdom then divided into north and south.

I 1097 ville tre konger regjere i førti år hver, frem til Salomos død i 977 f.Kr., da riket deretter ble delt i nord og sør.

> And afterward they desired a king: and God gave unto them Saul the son of Cis, a man of the tribe of Benjamin, by the space of forty years. Acts 13:21.

> Og deretter ønsket de seg en konge; og Gud gav dem Saul, sønn av Kis, en mann av Benjamins stamme, i førti år. Apostlenes gjerninger 13:21.

> David was thirty years old when he began to reign, and he reigned forty years. In Hebron he reigned over Judah seven years and six months: and in Jerusalem he reigned thirty and three years over all Israel and Judah. 2 Samuel 2:4, 5.

> David var tretti år gammel da han ble konge, og han regjerte i førti år. I Hebron regjerte han over Juda i sju år og seks måneder, og i Jerusalem regjerte han i trettitre år over hele Israel og Juda. 2 Samuel 2:4, 5.

Solomon’s reign began in 971 BC; the foundation of the Temple was laid in Solomon’s fourth year (967 BC). Construction lasted seven years (1 Kings 6:37–38), and the Temple was completed in the eighth month of Solomon’s eleventh year. The formal dedication took place in the seventh month (the month of Ethanim), during the Feast of Tabernacles (1 Kings 8; 2 Chronicles 5–7). The kings, the Temple and the nation each are represented in the history with a four-hundred-and-ninety-year period that distinctly marks a prophetic period in relation to either the kings, the Temple or the nation.

Salomos regjeringstid begynte i 971 f.Kr.; grunnvollen til tempelet ble lagt i Salomos fjerde år (967 f.Kr.). Byggingen varte i sju år (1 Kong 6:37–38), og tempelet ble fullført i den åttende måneden i Salomos ellevte regjeringsår. Den formelle innvielsen fant sted i den sjuende måneden (måneden Etanim), under løvhyttefesten (1 Kong 8; 2 Krøn 5–7). Kongene, tempelet og nasjonen er hver for seg representert i historien med en periode på fire hundre og nitti år som tydelig markerer en profetisk tidsperiode i forhold til enten kongene, tempelet eller nasjonen.

Daniel was taken captive in 607 BC, though the majority of biblical chronologists identify 605 BC. The historical record must align with the prophetic testimony, and the symbolism of the events that are historically marked on the line of history that begins with the desire for a king in 1097 BC demands upon several prophetic witnesses that 607 BC is the accurate application, and not 605 BC. 607 BC marks the end of four-hundred and ninety years in the line of kings, but it also begins one of the three primary representations of seventy years that occur in the line. 607 BC marks the end of seventy years that began with the captivity of Manasseh in 677 BC. The first representation of the symbol of four hundred and ninety years (that possesses three witnesses in the line), concludes where one of the three witnesses of seventy years ends and another witness of seventy years begins the mathematical structure testifies to 607 BC, in spite of the idea that Daniel was taken captive in 605 BC.

Daniel ble ført i fangenskap i 607 f.Kr., selv om flertallet av bibelske kronologer angir 605 f.Kr. Den historiske opptegnelsen må være i samsvar med det profetiske vitnesbyrd, og symbolikken i de hendelser som historisk er markert på historiens linje, som begynner med ønsket om en konge i 1097 f.Kr., pålegger flere profetiske vitner at 607 f.Kr. er den korrekte anvendelsen, og ikke 605 f.Kr. Året 607 f.Kr. markerer slutten på fire hundre og nitti år i kongelinjen, men det innleder også én av de tre primære representasjonene av sytti år som forekommer i linjen. Året 607 f.Kr. markerer avslutningen på sytti år som begynte med Manasses fangenskap i 677 f.Kr. Den første representasjonen av symbolet fire hundre og nitti år (som har tre vitner i linjen), avsluttes der ett av de tre vitnene om sytti år ender og et annet vitne om sytti år begynner; den matematiske strukturen vitner om 607 f.Kr., til tross for forestillingen om at Daniel ble ført i fangenskap i 605 f.Kr.

Within the line that contains a period of 490 years associated with the kings from 1097 BC unto 607 BC, there is also 490 years from the dedication of Solomon’s Temple unto the dedication of the post-exile Temple by Zerubbabel in 516 BC. That 490 years consists of 420 years from Solomon’s dedication in his eleventh year, added to the 70 years the Temple was desolate during the captivity equaling 490 years. The third decree of Artaxerxes came 59 years later in 457 BC, and marks the beginning of 490 years that were “determined” (cut off, Daniel 9:24) for God’s people which concluded in the year 34 at the stoning of Stephen. There is of course, many other profound chronological witnesses in the prophetic line that begins with the foundational apostasy of rejecting God and the Spirit of Prophecy in 1097 BC and ends when Stephen saw Christ standing at the right hand of God. Within this testimony we find the prophetic wheel of Josiah.

Innenfor den linjen som inneholder en periode på 490 år forbundet med kongene fra 1097 f.Kr. til 607 f.Kr., finnes det også 490 år fra innvielsen av Salomos tempel til innvielsen av templet etter eksilet ved Serubabel i 516 f.Kr. Disse 490 årene består av 420 år fra Salomos innvielse i hans ellevte regjeringsår, lagt til de 70 årene da templet lå øde under fangenskapet, til sammen 490 år. Artaxerxes’ tredje dekret kom 59 år senere, i 457 f.Kr., og markerer begynnelsen på 490 år som var «fastsatt» (avskåret, Daniel 9:24) for Guds folk, og som ble avsluttet i år 34 ved steiningen av Stefanus. Det finnes selvsagt mange andre dyptgripende kronologiske vitnesbyrd i den profetiske linjen som begynner med det grunnleggende frafallet, da Gud og Profetiens Ånd ble forkastet i 1097 f.Kr., og ender da Stefanus så Kristus stå ved Guds høyre hånd. Innenfor dette vitnesbyrdet finner vi Josias profetiske hjul.

I say “foundational apostasy,” for the beginning of the line identifies when Israel rejected God as King, in their desire to have a worldly king thus marking the foundation of Israel’s human monarchy. I also write this for the wheel of Josiah, which means “foundation of God,” is a symbol of both the foundation and the foundational apostasy of God’s people.

Jeg sier «grunnleggende frafall», for begynnelsen av linjen angir tidspunktet da Israel forkastet Gud som konge i sitt begjær etter å ha en verdslig konge, og dermed markerte grunnleggelsen av Israels menneskelige monarki. Jeg skriver også dette for Josias hjul, som betyr «Guds grunnvoll», er et symbol både på grunnvollen og på Guds folks grunnleggende frafall.

When Solomon died and the twelve tribes divided into north and south Jeroboam’s dedication of the counterfeit system of worship was rebuked by the disobedient prophet, and his rebuke contained the prophecy of a coming king named Josiah. At the foundational apostasy of Jeroboam and the ten northern tribes the prophecy of Josiah and his revival that is marked by the Great Passover of 622 BC was predicted. That revival was brought about by the discovery of the writings of Moses’ and the pronouncement of judgment upon God’s people for their continual apostasy. When the words from the writings of Moses were read to king Josiah, it produced the greatest revival of Old Testament history. The prophecy of a future child being born named Josiah also contained of the prophetic condemnation of the foundational apostasy levelled against king Jeroboam by the disobedient prophet.

Da Salomo døde og de tolv stammene ble delt i nord og sør, ble Jeroboams innvielse av det forfalskede tilbedelsessystemet irettesatt av den ulydige profeten, og hans irettesettelse inneholdt profetien om en kommende konge ved navn Josjia. Ved den grunnleggende frafallet til Jeroboam og de ti nordlige stammene ble profetien om Josjia og hans reformasjon, kjennetegnet ved den store påsken i 622 f.Kr., forutsagt. Denne reformasjonen ble frembrakt ved oppdagelsen av Moses’ skrifter og forkynnelsen av dom over Guds folk for deres vedvarende frafall. Da ordene fra Moses’ skrifter ble lest for kong Josjia, frembrakte det den største reformasjonen i Det gamle testamentes historie. Profetien om et framtidig barn som skulle bli født med navnet Josjia, inneholdt også den profetiske fordømmelsen av det grunnleggende frafallet som den ulydige profeten rettet mot kong Jeroboam.

The curse of Moses as Daniel calls it, is the “seven times” of Leviticus twenty-six, and it became the foundational discovery of William Miller who is the symbol of the foundational truths of Adventism. The empowerment of Miller’s message on August 11, 1840 was brought about through the work of “Josiah” Litch in 1838 and 1840. In 1863 those foundations were set aside and the “seven times” became a symbol of not only the foundational truths of the Philadelphian Millerites, but also the symbol of the rebellion of Laodicean Millerism against the foundations. The history of the Millerites of the first and second angels possesses the symbolism of “Josiah,” that will be repeated to the very letter in the history of the one hundred and forty-four thousand. The wheel of Josiah reaches back to the witchcraft of king Saul and then all the way to the spewing out of the Laodicean Seventh-day Adventist church at the Sunday law. Josiah’s wheel in Ezekiel is now in the process of being unsealed as the climax of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Moses’ forbannelse, slik Daniel omtaler den, er «de sju tider» i 3 Mosebok 26, og den ble William Millers grunnleggende oppdagelse, han som er symbolet på adventismens grunnsannheter. Stadfestelsen av Millers budskap den 11. august 1840 ble tilveiebrakt gjennom «Josias» Litchs arbeid i 1838 og 1840. I 1863 ble disse grunnvollene tilsidesatt, og «de sju tider» ble et symbol ikke bare på de filadelfiske millerittenes grunnsannheter, men også et symbol på det laodikeiske millerismens opprør mot grunnvollene. Historien om millerittene under den første og den andre engels budskap rommer symbolikken til «Josias», som skal bli gjentatt til punkt og prikke i historien om de hundre og førtifire tusen. Josias hjul rekker tilbake til kong Sauls trolldom og deretter helt frem til utspyingen av den laodikeiske syvendedags adventistkirken ved søndagsloven. Josias hjul i Esekiel er nå i ferd med å bli avseglet som klimakset i beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

We will continue these things in the next article.

Vi vil fortsette med disse tingene i den neste artikkelen.

Back to Articles