Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Three

Daniels bok – nummer femtitre

Prophetic Visions Unveiled: Understanding the Last Days Through Daniel’s Experience

Profetiske syner avdekket: Å forstå de siste dager gjennom Daniels erfaring

Author

Jeff Pippenger

Published

January 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets are speaking more of the last days than the days in which they lived.

Alle profetene taler mer om de siste dager enn om den tid de selv levde i.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12

> «Hver av de gamle profetene talte mindre for sin egen tid enn for vår, slik at deres profetier gjelder for oss. ‘Alt dette hendte dem som forbilder; og det er skrevet til formaning for oss, som de siste tider er kommet til.’ 1 Korinterbrev 10:11. ‘Det ble dem åpenbart at det ikke var seg selv, men oss de tjente med det som nå er blitt forkynt dere ved dem som forkynte evangeliet for dere ved Den Hellige Ånd, sendt fra himmelen; dette er ting som englene ønsker å skue inn i.’ 1 Peter 1:12»

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> «Bibelen har samlet og bundet sammen sine skatter for denne siste slekt. Alle de store begivenheter og høytidelige handlinger i Det gamle testamentes historie har vært, og gjentar seg, i menigheten i disse siste dager.» Selected Messages, bok 3, 338, 339.

Daniel is representing God’s people, who in the last days have discovered through the prophetic Word, that they have been scattered. When they awaken to that fact, they are required to fulfill the Leviticus twenty-six prayer, and also the prayer to understand the last prophetic secret that is unsealed just before probation closes, as represented by Daniel’s prayer in chapter two. If and when, they enter into Daniel’s experience, the angel Gabriel will touch, inform and speak to them, for the purpose of giving them “skill and understanding.” The wise are those who “understand” the “increase of knowledge” when a prophetic secret is unsealed.

Daniel representerer Guds folk, som i de siste dager gjennom det profetiske Ord har oppdaget at de har vært spredt. Når de våkner opp til dette faktum, pålegges de å oppfylle bønnen i 3. Mosebok tjueseks, og også bønnen om å forstå den siste profetiske hemmelighet som blir åpnet like før nådetiden avsluttes, slik dette er fremstilt ved Daniels bønn i kapittel to. Hvis og når de trer inn i Daniels erfaring, vil engelen Gabriel røre ved, underrette og tale til dem, med det formål å gi dem «innsikt og forstand». De vise er de som «forstår» «kunnskapsøkningen» når en profetisk hemmelighet blir åpenbart.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:22, 23.

> Og han underviste meg og talte med meg og sa: Daniel, jeg er nå kommet for å gi deg innsikt og forstand. Ved begynnelsen av dine bønner gikk ordet ut, og jeg er kommet for å kunngjøre deg det; for du er høyt elsket. Gi derfor akt på ordet, og forstå synet. Daniel 9:22, 23.

The vision which Daniel is told to consider is the “mareh” vision of the appearance. Gabriel had not finished the work he had been assigned in chapter eight when he had been told to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter nine he has returned to finish the interpretation. In chapter nine, Daniel is no longer living in the period of the kingdom of Babylon, but in the history of the Medo-Persian empire.

Synet som Daniel blir bedt om å gi akt på, er «mareh»-synet om tilsynekomsten. Gabriel hadde ikke fullført det arbeidet han var blitt pålagt i kapittel åtte, da han hadde fått beskjed om å la Daniel forstå «mareh»-synet. I kapittel ni har han vendt tilbake for å fullføre tydningen. I kapittel ni lever Daniel ikke lenger i perioden for Babylons rike, men i historien til det medo-persiske riket.

When Gabriel instructs Daniel to “understand the matter,” and to “consider the vision,” he is identifying a process of mental separation which he wants Daniel to exercise. The words translated as “understand” and “consider” are the same Hebrew word. The word is “biyn,” and means to separate mentally. The Hebrew word translated as “matter,” is “dabar,” and means “the word”. Gabriel is therefore informing Daniel, and those he represents in the last days to rightly divide the Word of truth.

Når Gabriel pålegger Daniel å «forstå saken» og å «akte på synet», peker han på en prosess av mental atskillelse som han ønsker at Daniel skal utøve. Ordene som er oversatt med «forstå» og «akte på», er det samme hebraiske ordet. Ordet er «biyn» og betyr å skille mentalt. Det hebraiske ordet som er oversatt med «sak», er «dabar» og betyr «Ordet». Gabriel underretter derfor Daniel, og dem han representerer i de siste dager, om rett å dele sannhetens ord.

> Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. 2 Timothy 2:15.

> Legg vinn på å framstilla deg godkjend for Gud, som ein arbeidar som ikkje treng å skjemmast, og som rett deler sannings ord. 2 Timoteus 2:15.

The word “matter” is also employed by Daniel in chapter ten, verse one where it is translated three times as “thing.”

Ordet «sak» blir også brukt av Daniel i kapittel ti, vers én, der det tre ganger er oversatt med «ting».

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I Kyros’, Persias konges, tredje regjeringsår ble et budskap åpenbart for Daniel, han som fikk navnet Beltsasar; og budskapet var sant, men den fastsatte tiden var lang; og han forstod budskapet og fikk innsikt i synet. Daniel 10:1.

In the verse, the word “vision” is the “mareh” vision of the appearance, and Daniel had understanding of both the thing (matter) and also the vision (“mareh”). In verse twenty-three of chapter nine, Gabriel instructed Daniel to rightly divide the matter and the vision, and in verse one of chapter ten he has understanding of both the matter (thing) and the vision (“mareh”). Gabriel is informing Daniel in chapter nine, to recognize the distinction (rightly divide) between the matter and the vision. The vision is the “mareh” vision and the “matter,” or the “thing” is the “chazon” vision.

I verset er ordet «syn» «mareh»-synet av tilsynekomsten, og Daniel hadde forståelse av både tingen (saken) og også synet («mareh»). I vers tjuetre i kapittel ni påla Gabriel Daniel å dele saken og synet rett, og i vers én i kapittel ti har han forståelse av både saken (tingen) og synet («mareh»). Gabriel underretter Daniel i kapittel ni om å erkjenne skillet (dele rett) mellom saken og synet. Synet er «mareh»-synet, og «saken», eller «tingen», er «chazon»-synet.

In chapter eight both visions are identified, and a distinction is noted because Daniel wished to understand the “chazon” vision, but Gabriel was instructed to make Daniel understand the “mareh” vision. As Gabriel begins his work of making Daniel understand the “matter” and the “vision” he informs Daniel to take note that they are two different visions.

I kapittel åtte blir begge synene identifisert, og det blir påpekt et skille fordi Daniel ønsket å forstå «chazon»-synet, men Gabriel fikk befaling om å la Daniel forstå «mareh»-synet. Idet Gabriel begynner sitt arbeid med å la Daniel forstå «saken» og «synet», gjør han Daniel oppmerksom på at de er to forskjellige syner.

> And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Seventy weeks are determined upon thy people and upon thy holy city, to finish the transgression, and to make an end of sins, and to make reconciliation for iniquity, and to bring in everlasting righteousness, and to seal up the vision and prophecy, and to anoint the most Holy. Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. And after threescore and two weeks shall Messiah be cut off, but not for himself: and the people of the prince that shall come shall destroy the city and the sanctuary; and the end thereof shall be with a flood, and unto the end of the war desolations are determined. And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:22–27.

> Og han underviste meg og talte med meg og sa: Daniel, nå er jeg kommet ut for å gi deg innsikt og forstand. Ved begynnelsen av dine bønner gikk ordet ut, og jeg er kommet for å kunngjøre det for deg; for du er høyt elsket. Så gi akt på ordet og forstå synet. Sytti uker er fastsatt over ditt folk og over din hellige by, for å fullende overtredelsen og gjøre ende på syndene og skaffe soning for misgjerning og føre inn evig rettferdighet og besegle syn og profet og salve det Aller helligste. Så vit da og forstå: Fra den tid ordet går ut om å gjenreise og bygge Jerusalem, inntil Messias, Fyrsten, skal det være sju uker og sekstito uker. Gaten skal bygges opp igjen, og vollgraven, men i trengselstider. Og etter de sekstito ukene skal Messias utryddes, men ikke for sin egen skyld. Og folket til den fyrsten som skal komme, skal ødelegge byen og helligdommen, og enden på det skal komme med en flom; og inntil krigens ende er ødeleggelser fastsatt. Og han skal stadfeste pakten med de mange i én uke, og midt i uken skal han gjøre slutt på slaktoffer og matoffer, og på grunn av styggedommenes utbredelse skal han gjøre det øde, inntil fullendelsen, og det som er fastsatt, blir utøst over den ødelagte. Daniel 9:22–27.

Gabriel wished Daniel to recognize that elements of both the “chazon” vision and the “mareh” vision would be represented in the interpretation he provided for Daniel. The interpretation was going to address both visions, and it was Daniel’s responsibility to rightly divide the vision which addressed the trampling down of the sanctuary and the host, from the vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844.

Gabriel ønsket at Daniel skulle forstå at elementer fra både «chazon»-synet og «mareh»-synet ville være representert i den tydningen han ga Daniel. Tydningen skulle omhandle begge synene, og det var Daniels ansvar rett å skjelne synet som omhandlet nedtrampingen av helligdommen og hæren, fra synet som ledet frem til Kristi fremtreden i Det Aller Helligste den 22. oktober 1844.

Gabriel identifies that from the decree of Artaxerxes in 457 BC, there would be four hundred and ninety years that were “cut off” from the twenty-three hundred years of the vision of the evenings and mornings, that was especially for the Jews. In the verses just cited, the word “determined” is identified three times, but it is two different Hebrew words that are both translated as “determined” in the verses. The first time “determined” is identified is in verse twenty-four, and that Hebrew word is “chathak” and means “to cut off”.

Gabriel angir at fra Artaxerxes’ påbud i 457 f.Kr. skulle det være fire hundre og nitti år som var «avskåret» fra de to tusen og tre hundre årene i synet om aftenene og morgenene, hvilket særlig gjaldt jødene. I de versene som nettopp er sitert, forekommer ordet «bestemt» tre ganger, men det er to forskjellige hebraiske ord som begge er oversatt med «bestemt» i versene. Første gang «bestemt» forekommer, er i vers tjuefire, og det hebraiske ordet er «chathak» og betyr «å skjære av».

It identifies that Israel was given a probationary period that began with the third decree of Artaxerxes which would end at the stoning of Stephen in the year 34 AD. The four hundred and ninety years was “cut off,” and represented a shorter prophetic period within the longer prophecy of twenty-three hundred years. The number “four hundred and ninety,” is a symbol of probationary time, as witnessed to by Jesus.

Det fastslår at Israel ble gitt en prøvetid som begynte med Artaxerxes’ tredje dekret og ville ende med steiningen av Stefanus i år 34 e.Kr. De fire hundre og nitti årene var «avskåret» og representerte en kortere profetisk periode innenfor den lengre profetien på to tusen tre hundre år. Tallet «fire hundre og nitti» er et symbol på prøvetid, slik Jesus vitnet om.

> Then came Peter to him, and said, Lord, how oft shall my brother sin against me, and I forgive him? till seven times? Jesus saith unto him, I say not unto thee, Until seven times: but, Until seventy times seven. Matthew 18:22.

> Da kom Peter til ham og sa: Herre, hvor mange ganger skal min bror synde mot meg, og jeg tilgi ham? Inntil sju ganger? Jesus sier til ham: Jeg sier deg: ikke inntil sju ganger, men inntil sytti ganger sju. Matteus 18:22.

There is an end to forgiveness, and that end is represented by the number “four hundred and ninety.” The “four hundred and ninety” years represents a period of probation for the Jews from their deliverance until they filled the cup of their probationary time at the stoning of Stephen. The “four hundred and ninety” years is also connected with the curse of the “seven times” in Leviticus twenty-six. There are only two places in the Bible that reference the land enjoying her sabbaths. The first is found in Leviticus twenty-six.

Det finnes en ende på tilgivelsen, og denne enden er representert ved tallet «fire hundre og nitti». De «fire hundre og nitti» år representerer en prøvetid for jødene fra deres utfrielse inntil de fylte begeret for sin prøvetid ved steiningen av Stefanus. De «fire hundre og nitti» år er også knyttet til forbannelsen om de «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks. Det finnes bare to steder i Bibelen som omtaler at landet nyter sine sabbater. Det første finnes i Tredje Mosebok tjueseks.

> And if ye will not for all this hearken unto me, but walk contrary unto me; Then I will walk contrary unto you also in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. And ye shall eat the flesh of your sons, and the flesh of your daughters shall ye eat. And I will destroy your high places, and cut down your images, and cast your carcases upon the carcases of your idols, and my soul shall abhor you. And I will make your cities waste, and bring your sanctuaries unto desolation, and I will not smell the savour of your sweet odours. And I will bring the land into desolation: and your enemies which dwell therein shall be astonished at it. And I will scatter you among the heathen, and will draw out a sword after you: and your land shall be desolate, and your cities waste. Then shall the land enjoy her sabbaths, as long as it lieth desolate, and ye be in your enemies’ land; even then shall the land rest, and enjoy her sabbaths. As long as it lieth desolate it shall rest; because it did not rest in your sabbaths, when ye dwelt upon it. Leviticus 26:27–35.

> Og dersom dere ikke engang da vil høre på meg, men går imot meg, da vil også jeg gå imot dere i harme; og jeg, ja jeg, vil tukte dere sju ganger for deres synder. Og dere skal ete kjøttet av deres sønner, og deres døtres kjøtt skal dere ete. Og jeg vil ødelegge deres offerhauger og hogge ned deres solstøtter og kaste likene deres på likene av avgudene deres, og min sjel skal avsky dere. Og jeg vil gjøre byene deres til ruiner og legge helligdommene deres øde, og jeg vil ikke kjenne den velbehagelige duften av deres velluktende offer. Og jeg vil gjøre landet til en ødemark; og deres fiender som bor der, skal bli forferdet over det. Og jeg vil spre dere blant hedningefolkene og trekke sverdet ut etter dere; og landet deres skal være øde og byene deres ruiner. Da skal landet nyte sine sabbater så lenge det ligger øde og dere er i deres fienders land; da skal landet hvile og nyte sine sabbater. Så lenge det ligger øde, skal det hvile, fordi det ikke fikk hvile på deres sabbater mens dere bodde der. 3 Mosebok 26:27–35.

The punishment of the “seven times,” which is referenced four times in chapter twenty-six, identifies that when God’s people are scattered, the land will then “enjoy her sabbaths.” Daniel and the three worthies had been scattered into the enemies’ land in fulfillment of the curse of Moses, and that the scattering of seventy years, was a symbolic object lesson of the scattering of the twenty-five hundred and twenty years. It was a prophetic object lesson, similar to Elijah’s three and a half years of drought during the persecution of Jezebel. That three and a half years represented three and a half prophetic years, that equaled twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538 until 1798. The seventy years was a symbol of the “seven times,” just as the three and a half years was a symbol of the wilderness of twelve hundred and sixty years. The seventy years of Daniel’s captivity identified by Jeremiah, represented “four hundred and ninety” years.

Straffen på «sju tider», som det henvises til fire ganger i kapittel tjueseks, viser at når Guds folk blir spredt, skal landet da «nyte sine sabbater». Daniel og de tre trofaste var blitt spredt til fiendens land i oppfyllelse av Moses’ forbannelse, og at spredningen på sytti år var en symbolsk anskuelsesundervisning om spredningen på to tusen fem hundre og tjue år. Det var en profetisk anskuelsesundervisning, lik Elias’ tre og et halvt år med tørke under Jesabels forfølgelse. Disse tre og et halvt årene representerte tre og et halvt profetiske år, som tilsvarte ett tusen to hundre og seksti år med pavelig styre fra året 538 til 1798. De sytti årene var et symbol på «sju tider», slik de tre og et halvt årene var et symbol på ørkenen på ett tusen to hundre og seksti år. De sytti årene av Daniels fangenskap, slik de ble identifisert av Jeremia, representerte «fire hundre og nitti» år.

> And the Lord God of their fathers sent to them by his messengers, rising up betimes, and sending; because he had compassion on his people, and on his dwelling place: But they mocked the messengers of God, and despised his words, and misused his prophets, until the wrath of the Lord arose against his people, till there was no remedy. Therefore he brought upon them the king of the Chaldees, who slew their young men with the sword in the house of their sanctuary, and had no compassion upon young man or maiden, old man, or him that stooped for age: he gave them all into his hand. And all the vessels of the house of God, great and small, and the treasures of the house of the Lord, and the treasures of the king, and of his princes; all these he brought to Babylon. And they burnt the house of God, and brake down the wall of Jerusalem, and burnt all the palaces thereof with fire, and destroyed all the goodly vessels thereof. And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. Now in the first year of Cyrus king of Persia, that the word of the Lord spoken by the mouth of Jeremiah might be accomplished, the Lord stirred up the spirit of Cyrus king of Persia, that he made a proclamation throughout all his kingdom, and put it also in writing, saying, Thus saith Cyrus king of Persia, All the kingdoms of the earth hath the Lord God of heaven given me; and he hath charged me to build him an house in Jerusalem, which is in Judah. Who is there among you of all his people? The Lord his God be with him, and let him go up. 2 Chronicles 36:15–23.

> Og Herren, deres fedres Gud, sendte bud til dem ved sine sendebud, idet han stod tidlig opp og sendte dem, fordi han hadde medynk med sitt folk og med sin bolig. Men de spottet Guds sendebud, foraktet hans ord og hånte hans profeter, inntil Herrens vrede steg opp mot hans folk, så det ikke lenger fantes legedom. Derfor lot han kaldeernes konge komme over dem; han drepte deres unge menn med sverd i deres helligdoms hus, og han sparte verken ung mann eller jomfru, gammel eller den som var nedbøyd av alder; alle ga han i hans hånd. Og alle karene i Guds hus, store og små, og skattene i Herrens hus, og skattene til kongen og hans fyrster, alt dette førte han til Babylon. Og de brente Guds hus og rev ned Jerusalems mur, og alle palassene der brente de med ild, og alle de kostbare gjenstandene der ødela de. Og dem som var sluppet unna sverdet, førte han bort til Babylon; der var de tjenere for ham og hans sønner inntil perserrikets herredømme kom, for at Herrens ord ved Jeremias munn skulle oppfylles, inntil landet hadde fått nyte sine sabbater; så lenge det lå øde, holdt det sabbat, for at sytti år skulle fullendes. Men i det første året til Kyros, Persias konge, for at Herrens ord ved Jeremias munn skulle fullbyrdes, vakte Herren ånden hos Kyros, Persias konge, så han lot et rop gå ut gjennom hele sitt rike, og også satte det i skrift, og sa: Så sier Kyros, Persias konge: Alle jordens riker har Herren, himmelens Gud, gitt meg, og han har pålagt meg å bygge et hus for ham i Jerusalem, som ligger i Juda. Hvem er blant dere av hele hans folk? Herren hans Gud være med ham, og la ham dra opp. 2 Krønikebok 36:15–23.

The only two references in the Bible of the land enjoying her sabbaths are in relation to the scattering of God’s people, and the seventy years of captivity, which represented a period of time that would allow the land to enjoy its sabbaths. It equaled the amount of sabbaths that the Jews did not allow the land to enjoy rest. The land resting for seventy years, represented the total years that the rebellion against the commandment to allow the land to rest had been accomplished. Simple math identifies that in “four hundred and ninety” years of rebellion, there would be a total of seventy years that the land had not rested.

De eneste to henvisningene i Bibelen til at landet nyter sine sabbater, står i forbindelse med spredningen av Guds folk og de sytti årene i fangenskap, som representerte et tidsrom som ville gi landet anledning til å nyte sine sabbater. Det svarte til det antall sabbater jødene ikke lot landet få hvile. At landet hvilte i sytti år, representerte det samlede antall år da opprøret mot budet om å la landet hvile var blitt fullbyrdet. Enkel matematikk viser at i «fire hundre og nitti» år med opprør ville det være i alt sytti år da landet ikke hadde fått hvile.

Four hundred and ninety years were cut off from the twenty-three hundred years, as a probationary period for the Jews, and that “four hundred and ninety” years has a direct connection with the scattering of the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Fire hundre og nitti år ble avskåret fra de to tusen tre hundre årene, som en nådetid for jødene, og disse «fire hundre og nitti» årene har en direkte forbindelse med spredningen av de «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks.

The “chazon” vision of the trampling down and the “mareh” vision of the appearance at the end of twenty-three hundred years are distinct from each other, but they have a direct connection. As with Daniel, God’s people are to rightly divide the two visions, while simultaneously recognizing their connection with one another. The seventy years of captivity which led to the three decrees allowing the Jews to return and rebuild Jerusalem, represented “four hundred and ninety” years of rebellion by the Jews against the covenant of allowing the land to rest.

«chazon»-synet om nedtrampingen og «mareh»-synet om tilsynekomsten ved utløpet av to tusen tre hundre år er forskjellige fra hverandre, men de har en direkte forbindelse. Som i Daniels tilfelle skal Guds folk rett dele de to synene, samtidig som de erkjenner deres innbyrdes sammenheng. De sytti årene i fangenskap, som ledet til de tre dekretene som tillot jødene å vende tilbake og gjenoppbygge Jerusalem, representerte «fire hundre og nitti» år med jødenes opprør mot pakten om å la landet hvile.

When the third decree identified their opportunity to return and rebuild, they were given “four hundred and ninety” years of probationary time, as they were tested by the same period of time in which their disobedience led to the destruction of Jerusalem and their scattering. At the end of the second “four hundred and ninety years,” their disobedience would once again bring the destruction of Jerusalem and their scattering among the Gentiles.

Da det tredje dekret identifiserte deres anledning til å vende tilbake og gjenoppbygge, fikk de «fire hundre og nitti» år som en prøvetid, idet de ble prøvd ved den samme tidsperiode hvor deres ulydighet førte til Jerusalems ødeleggelse og deres adspredelse. Ved slutten av de andre «fire hundre og nitti år» skulle deres ulydighet på ny føre til Jerusalems ødeleggelse og deres adspredelse blant hedningene.

The scattering of the seventy year captivity was preceded by “four hundred and ninety” years of rebellion, and then that seventy year captivity was followed by another “four hundred and ninety years” of further rebellion.

Spredningen under det syttiårige fangenskapet ble innledet av «fire hundre og nitti» år med opprør, og deretter ble dette syttiårige fangenskapet etterfulgt av ytterligere «fire hundre og nitti år» med fortsatt opprør.

The first “four hundred and ninety” year period, which brought about the seventy years of the land resting, had reached a conclusion with the destruction of Jerusalem. At the ending of the “four hundred and ninety” years that was cut off from the twenty-three hundred years, Jerusalem was once again destroyed, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Den første perioden på «fire hundre og nitti» år, som førte til de sytti årene da landet fikk hvile, hadde nådd sin avslutning med Jerusalems ødeleggelse. Ved slutten av de «fire hundre og nitti» årene som var avskåret fra de to tusen tre hundre årene, ble Jerusalem igjen ødelagt, for Jesus illustrerer alltid enden på en ting med begynnelsen på en ting.

The seventy year captivity of literal Israel in literal Babylon was a symbol of the scattering of “seven times,” and Sister White identifies that the seventy years of captivity of literal Israel in literal Babylon was a type of the twelve hundred and sixty years of captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon.

Det sytti år lange fangenskapet til det bokstavelige Israel i det bokstavelige Babylon var et symbol på spredningen i «sju tider», og søster White identifiserer at de sytti årene med fangenskap for det bokstavelige Israel i det bokstavelige Babylon var et forbilde på de tolv hundre og seksti årene med fangenskap for det åndelige Israel i det åndelige Babylon.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> «Guds menighet på jorden var like sannelig i fangenskap i denne lange perioden med nådeløs forfølgelse som Israels barn var holdt fangne i Babylon under eksilets tid.» Prophets and Kings, 714.

The twelve hundred and sixty years from the year 538 to 1798, was a type of the “seven times.” At the end of the seventy years, the Jews returned to restore and rebuild Jerusalem. Their return during the three decrees marked the beginning (457 BC) of the twenty-three hundred years of the “mareh” vision that led to the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844. The three decrees marked the beginning of the prophetic period, and it required all three decrees to begin the prophetic period, though they began to return and rebuild with the first decree of Cyrus.

De tolv hundre og seksti årene fra året 538 til 1798 var et forbilde på «sju tider». Ved slutten av de sytti årene vendte jødene tilbake for å gjenreise og gjenoppbygge Jerusalem. Deres tilbakevending under de tre dekretene markerte begynnelsen (457 f.Kr.) på de to tusen tre hundre årene i «mareh»-synet, som førte til Kristi fremtreden i Det aller helligste den 22. oktober 1844. De tre dekretene markerte begynnelsen på den profetiske perioden, og det krevdes alle tre dekretene for å innlede den profetiske perioden, selv om de begynte å vende tilbake og gjenoppbygge med Kyros’ første dekret.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12−26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> «I Esras sjuende kapittel finnes dekretet. Versene 12–26. I sin mest fullstendige form ble det utstedt av Artaxerxes, Persias konge, i 457 f.Kr. Men i Esra 6,14 sies det at Herrens hus i Jerusalem ble bygd «etter befaling av Kyros og Darius og Artaxerxes, Persias konge» [«dekret», marg.]. Disse tre kongene, ved å gi opphav til, stadfeste på ny og fullføre dekretet, førte det frem til den fullkommenhet som profetien krevde for å markere begynnelsen på de 2300 år. Når 457 f.Kr., tidspunktet da dekretet ble fullført, tas som datoen for befalingen, viste det seg at enhver detalj i profetien om de sytti ukene var blitt oppfylt.» The Great Controversy, 326.

From 1798 until 1844, the three angels of Revelation arrived into prophetic history, and just as the three decrees marked the beginning of the prophecy of twenty-three hundred years, those three angels marked the conclusion of the prophecy. The prophetic period ended with the arrival of the third angel, just as it had begun with the arrival of the third decree, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Fra 1798 til 1844 trådte de tre englene i Åpenbaringen inn i den profetiske historie, og likesom de tre forordningene markerte begynnelsen på profetien om to tusen tre hundre år, markerte disse tre englene avslutningen på profetien. Den profetiske perioden endte med den tredje engels ankomst, likesom den hadde begynt med den tredje forordnings ankomst, for Jesus identifiserer alltid enden på en ting med begynnelsen på en ting.

The Jews began to return under the first decree, and in the history of the second decree they finished the temple. The third angel arrived on October 22, 1844, and before that date the Millerites had finished the spiritual temple they had come out of spiritual Babylon to rebuild. It was to be completed, for on October 22, 1844 the messenger of the covenant was to come suddenly to his temple. That temple was the Millerite people who entered into covenant on October 22, 1844, and who Peter identifies were a temple.

Jødene begynte å vende tilbake under det første dekretet, og i historien om det andre dekretet fullførte de templet. Den tredje engelen ankom den 22. oktober 1844, og før den datoen hadde millerittene fullført det åndelige templet som de hadde gått ut av det åndelige Babylon for å gjenoppbygge. Det måtte fullføres, for den 22. oktober 1844 skulle paktens budbærer komme brått til sitt tempel. Det templet var millerittfolket som trådte inn i pakt den 22. oktober 1844, og som Peter identifiserer som et tempel.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:5.

> Også dere, som levende steiner, blir oppbygd til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, velbehagelige for Gud ved Jesus Kristus. 1 Peter 2:5.

The Millerite temple was built from 1798 to 1844, which is forty-six years, or prophetically three days, for Christ identified that it takes three days to raise up a temple.

Millerittenes tempel ble bygd fra 1798 til 1844, hvilket er førtiseks år, eller profetisk tre dager, for Kristus tilkjennega at det tar tre dager å reise opp et tempel.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign showest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:13–21.

> Og jødenes påske var nær, og Jesus drog opp til Jerusalem. Og han fant i tempelet dem som solgte okser og sauer og duer, og pengevekslerne som satt der. Og da han hadde laget en svepe av små snorer, drev han dem alle ut av tempelet, både sauene og oksene; og han tømte ut pengevekslernes penger og veltet bordene deres. Og til dem som solgte duer, sa han: Ta dette bort herfra; gjør ikke min Fars hus til et handelshus. Og hans disipler kom i hu at det var skrevet: Nidkjærheten for ditt hus har fortært meg. Da tok jødene til orde og sa til ham: Hvilket tegn viser du oss, siden du gjør dette? Jesus svarte og sa til dem: Riv dette tempel ned, og på tre dager skal jeg reise det opp. Da sa jødene: I førtiseks år er det blitt bygget på dette tempel, og vil du reise det opp på tre dager? Men han talte om sin kropps tempel. Johannes 2:13–21.

Sister White identifies that when the messenger of the covenant suddenly came to his temple, as represented in the book of Malachi, that the prediction had been fulfilled when Christ cleansed the temple, as just identified in the passage from John.

Søster White fastslår at da paktens engel brått kom til sitt tempel, slik det er fremstilt i Malakis bok, ble forutsigelsen oppfylt da Kristus renset tempelet, slik det nettopp er påvist i avsnittet fra Johannes.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. ‘Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Malachi 3:1–3.” The Desire of Ages, 161.

> «Da Jesus renset templet for verdens kjøpere og selgere, kunngjorde han sitt oppdrag: å rense hjertet fra syndens besmittelse,—fra de jordiske begjær, de selviske lyster, de onde vaner som forderver sjelen. «Se, jeg sender min budbærer, og han skal rydde vei for meg. Og Herren, som dere søker, skal med ett komme til sitt tempel, paktens engel, som dere har behag i. Se, han kommer, sier Herren, hærskarenes Gud. Men hvem kan utholde den dag da han kommer? Og hvem kan bli stående når han åpenbarer seg? For han er lik smelterens ild og vaskernes lut. Han skal sitte og smelte og rense sølvet. Han skal rense Levis sønner og lutre dem som gull og sølv, så de kan bære fram offergaver for Herren i rettferdighet.» Malaki 3:1–3.» Alfa og Omega, 161.

The temple in John chapter two, took forty-six years to build, and Jesus said He would erect the destroyed temple in three days. 1798 unto 1844, is forty-six years, and it identifies the arrival of the three angels (days), of Revelation fourteen, that had been typified by the three decrees which began the twenty-three hundred year prophecy. The forty-six years is the period in which Christ raised up the Millerite temple, for prior to that time the spiritual sanctuary and spiritual Israel had been trodden down by spiritual Babylon.

Tempelet i Johannes kapittel to tok førtiseks år å bygge, og Jesus sa at Han ville reise det nedbrutte tempelet opp på tre dager. Fra 1798 til 1844 er det førtiseks år, og det identifiserer ankomsten av de tre englene (dagene) i Åpenbaringen fjorten, som var blitt forbilledlig framstilt ved de tre dekretene som innledet den to tusen og tre hundre år lange profetien. De førtiseks årene er den perioden da Kristus reiste opp det millerittiske tempelet, for før den tid hadde den åndelige helligdommen og det åndelige Israel vært nedtrådt av det åndelige Babylon.

When Christ cleansed the temple at the Passover in the beginning of His ministry, He was fulfilling the prophecy of the Messenger of the Covenant suddenly coming unto His temple as set forth in Malachi. On October 22, 1844 Christ suddenly came to His temple, and it had taken Him forty-six years to erect His destroyed temple.

Da Kristus renset templet ved påsken i begynnelsen av sin tjeneste, oppfylte Han profetien om Paktens Engel, som brått skulle komme til sitt tempel, slik det er fremstilt hos Malaki. Den 22. oktober 1844 kom Kristus plutselig til sitt tempel, og det hadde tatt Ham førtiseks år å reise sitt ødelagte tempel.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Kristi komme som vår yppersteprest til Det Aller Helligste for å rense helligdommen, slik dette fremstilles i Daniel 8,14; Menneskesønnens komme til Den Gamle av Dager, slik dette fremstilles i Daniel 7,13; og Herrens komme til sitt tempel, slik dette er forutsagt av Malaki, er beskrivelser av den samme begivenhet; og dette fremstilles også ved brudgommens komme til bryllupet, slik Kristus beskriver det i lignelsen om de ti jomfruene i Matteus 25.» The Great Controversy, 426.

The first indignation ended in 1798, and the end of the last indignation was 1844. The beginning of the forty-six year period, where Christ raised up the Millerite temple illustrated the end, for both the beginning and ending were marked by the conclusion of God’s indignation against His people, for Jesus always identifies the end of a thing, with the beginning of a thing.

Den første harme endte i 1798, og slutten på den siste harme var 1844. Begynnelsen på førtiseksårsperioden, da Kristus oppreiste det millerittiske tempel, illustrerte slutten; for både begynnelsen og avslutningen ble kjennetegnet ved fullbyrdelsen av Guds harme mot sitt folk, for Jesus identifiserer alltid enden på en ting med begynnelsen på en ting.

We will continue our study of Gabriel’s instruction to Daniel in the next article.

Vi vil fortsette vår studie av Gabriels undervisning til Daniel i den neste artikkelen.

> “The book of Revelation must be opened to the people. Many have been taught that it is a sealed book, but it is sealed to those only who reject truth and light. The truths that it contains must be proclaimed, that people may have an opportunity to prepare for the events which are so soon to take place. The Third Angel’s Message must be presented as the only hope for the salvation of a perishing world.

> «Johannes’ åpenbaring må åpnes for folket. Mange er blitt undervist om at den er en forseglet bok, men den er forseglet bare for dem som forkaster sannhet og lys. De sannheter den inneholder, må forkynnes, for at mennesker kan få anledning til å forberede seg på de begivenheter som så snart skal finne sted. Den tredje engels budskap må framholdes som det eneste håp om frelse for en fortapt verden. »

> “The perils of the last days are upon us, and in our work we are to warn the people of the danger they are in. Let not the solemn scenes that prophecy has revealed are soon to take place be left untouched. We are God’s messengers, and we have no time to lose. Those who would be co-workers with our Lord Jesus Christ will show a deep interest in the truths found in this book. With pen and voice they will strive to make plain the wonderful things that Christ came from heaven to reveal.” Signs of the Times, July 4, 1906.

> «De siste dagers farer er over oss, og i vårt arbeid skal vi advare folket om den fare de befinner seg i. La ikke de høytidelige scener som profetien har åpenbart snart skal finne sted, bli latt urørt. Vi er Guds sendebud, og vi har ingen tid å miste. De som vil være medarbeidere med vår Herre Jesus Kristus, vil vise en dyp interesse for sannhetene som finnes i denne bok. Med penn og røst vil de strebe etter å gjøre tydelige de underfulle ting som Kristus kom fra himmelen for å åpenbare.» Signs of the Times, 4. juli 1906.

Back to Articles