Article

# Laodicea - Number Three

Laodikea – Nummer tre

What are the Rules?

Hva er reglene?

Author

Jeff Pippenger

Published

August 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

> “We should know for ourselves what constitutes Christianity, what is truth, what is the faith that we have received, what are the Bible rules—the rules given us from the highest authority.” The 1888 Materials, 403.

> «Vi bør selv vite hva som utgjør kristendommen, hva sannheten er, hva den tro er som vi har mottatt, hva Bibelens regler er—de regler som er gitt oss fra den høyeste autoritet.» The 1888 Materials, 403.

For several years Future for America has identified that the seven churches of Revelation not only represent the history of modern Israel from the time of the apostles until the end of the world, but that the seven churches also represent ancient Israel from the time of Moses until the stoning of Stephen. The pioneers of Adventism did not teach this truth, but they understood and employed the principles that establish this truth. Jesus identifies the end from the beginning and ancient Israel represents modern Israel. Therefore, any truth that is part of the prophetic characteristics of modern Israel also existed in ancient Israel.

I flere år har Future for America påvist at Åpenbaringens syv menigheter ikke bare representerer det moderne Israels historie fra apostlenes tid og frem til verdens ende, men at de syv menigheter også representerer det gamle Israel fra Moses’ tid og frem til steiningen av Stefanus. Adventismens pionerer lærte ikke denne sannheten, men de forstod og benyttet de prinsipper som stadfester denne sannheten. Jesus kunngjør enden fra begynnelsen, og det gamle Israel representerer det moderne Israel. Derfor eksisterte enhver sannhet som er en del av det moderne Israels profetiske kjennetegn, også i det gamle Israel.

Before Millerite history the traditional Christian view of the seven churches was that they represented the actual churches in Asia minor during the time of John. The traditional view also understood that the counsel to the individual churches may also be understood to represent specific counsel to various churches throughout Christian history, and also that the very same counsel and warnings is for individual Christians. They also understood that the seven churches represent seven periods of church history from the time of the disciples until the end of the world. These perspectives pre-dated the Millerite history. Those four recognitions of the seven churches that make up the traditional view that pre-dated William Miller were and are based upon the “historicist” interpretation of the Bible. It is that methodology that God’s angels led William Miller to adopt.

Før den millerittiske historien var det tradisjonelle kristne syn på de sju menighetene at de representerte de faktiske menighetene i Lilleasia på Johannes’ tid. Det tradisjonelle syn forsto også at rådet til de enkelte menighetene også kan forstås som særskilt råd til ulike menigheter gjennom den kristne histories løp, og videre at de samme råd og advarsler gjelder for den enkelte kristne. De forsto også at de sju menighetene representerer sju perioder i menighetens historie fra disiplenes tid og frem til verdens ende. Disse perspektivene gikk forut for den millerittiske historien. Disse fire erkjennelsene om de sju menighetene, som utgjør det tradisjonelle syn som gikk forut for William Miller, var og er basert på den «historicistiske» tolkningen av Bibelen. Det var denne metodikken Guds engler ledet William Miller til å ta i bruk.

> “The seven churches of Asia is a history of the church of Christ in her seven forms, in all her windings and turnings, in all her prosperity and adversity, from the days of the apostles down to the end of the world. The seven seals are a history of the transactions of the powers and kings of the earth over the church, and God’s protection of his people during the same time. The seven trumpets are a history of seven peculiar and heavy judgments sent upon the earth, or Roman kingdom. And the seven vials are the seven last plagues sent upon Papal Rome. Mixed with these are many other events, woven in like tributary streams, and filling up the grand river of prophecy, until the whole ends us in the ocean of eternity.

> «De sju menighetene i Asia er en historie om Kristi kirke i hennes sju skikkelser, i alle hennes vendinger og omskiftelser, i all hennes fremgang og motgang, fra apostlenes dager og inntil verdens ende. De sju segl er en historie om jordens makters og kongers forehavender overfor kirken, og om Guds vern om sitt folk i den samme tid. De sju basuner er en historie om sju særegne og tunge dommer sendt over jorden, eller det romerske riket. Og de sju vredesskåler er de sju siste plager sendt over det pavelige Roma. Med disse er mange andre begivenheter blandet inn, innvevd som bielver, og de fyller opp profetiens store elv, inntil det hele ender for oss i evighetens hav.»

> “This, to me, is the plan of John’s prophecy in the book of Revelation. And the man who wishes to understand this book, must have a thorough knowledge of other parts of the word of God. The figures and metaphors used in this prophecy, are not all explained in the same, but must be found in other prophets, and explained in other passages of Scripture. Therefore it is evident that God has designed the study of the whole, even to obtain a clear knowledge of any part.” William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

> «Dette er, etter min oppfatning, planen for Johannes’ profeti i Åpenbaringsboken. Og den som ønsker å forstå denne boken, må ha inngående kjennskap til andre deler av Guds ord. De bilder og metaforer som brukes i denne profetien, blir ikke alle forklart i den samme, men må finnes hos andre profeter og forklares i andre skriftsteder. Derfor er det tydelig at Gud har til hensikt at hele Skriften skal studeres, selv for å oppnå klar kunnskap om noen del av den.» William Miller, Miller’s Lectures, volume 2, lecture 12, 178.

Sister White agrees with and upholds the “historicist” view held by Miller, but she added a deeper insight to the book of Revelation than Miller saw, for Miller had not recognized the sanctuary as it truly is. He understood the sanctuary to be the earth. Sister White recognized that when Jesus presented the predictions represented in the book of Revelation, that Christ was doing so in conjunction with His work as the heavenly High Priest.

Søster White samstemmer med og opprettholder det «historicistiske» synet som ble holdt av Miller, men hun tilføyde en dypere innsikt i Åpenbaringsboken enn den Miller så, for Miller hadde ikke erkjent helligdommen slik den i sannhet er. Han forstod helligdommen som jorden. Søster White erkjente at da Jesus framla de forutsigelsene som er framstilt i Åpenbaringsboken, gjorde Kristus dette i forbindelse med sin gjerning som den himmelske øversteprest.

When John turns and sees Christ, He is walking among the candlesticks in priestly garments, and the candlesticks are located in the holy place, and therefore in the history after His ascension, but before He moved into the Most Holy Place in 1844. Miller could not have understood the significance of this reality. Neither would have Tyndale, Luther or John Wycliffe or any of the early reformers. Truth is progressive, shining brighter and still brighter unto the perfect day.

Når Johannes vender seg og ser Kristus, går Han omkring blant lysestakene iført prestelige klær, og lysestakene er plassert i det hellige, og derfor i historien etter Hans himmelfart, men før Han gikk inn i Det Aller Helligste i 1844. Miller kunne ikke ha forstått betydningen av denne virkeligheten. Det ville heller ikke Tyndale, Luther eller John Wycliffe, eller noen av de tidlige reformatorene, ha gjort. Sannheten er progressiv og skinner klarere og klarere inntil den fullkomne dag.

> “The great principle so nobly advocated by Robinson and Roger Williams, that truth is progressive, that Christians should stand ready to accept all the light which may shine from God’s holy word, was lost sight of by their descendants. The Protestant churches of America,—and those of Europe as well,—so highly favored in receiving the blessings of the Reformation, failed to press forward in the path of reform. Though a few faithful men arose, from time to time, to proclaim new truth and expose long-cherished error, the majority, like the Jews in Christ’s day or the papists in the time of Luther, were content to believe as their fathers had believed and to live as they had lived. Therefore religion again degenerated into formalism; and errors and superstitions which would have been cast aside had the church continued to walk in the light of God’s word, were retained and cherished. Thus the spirit inspired by the Reformation gradually died out, until there was almost as great need of reform in the Protestant churches as in the Roman Church in the time of Luther. There was the same worldliness and spiritual stupor, a similar reverence for the opinions of men, and substitution of human theories for the teachings of God’s word.” The Great Controversy, 297.

> «Det store prinsipp, så edelt forfektet av Robinson og Roger Williams, at sannheten er progressiv, og at kristne bør stå rede til å ta imot alt det lys som måtte skinne fra Guds hellige ord, ble av deres etterkommere av syne mistet. De protestantiske kirkene i Amerika — og også dem i Europa — så høyt begunstiget ved å motta reformasjonens velsignelser, unnlot å trenge videre frem på reformens vei. Selv om noen få trofaste menn fra tid til annen stod frem for å forkynne ny sannhet og avsløre feil som lenge hadde vært næret, var flertallet, lik jødene på Kristi tid eller papistene på Luthers tid, tilfreds med å tro som deres fedre hadde trodd og å leve som de hadde levd. Derfor forfalt religionen igjen til formalisme; og feil og overtro, som ville ha blitt forkastet dersom kirken hadde fortsatt å vandre i lyset fra Guds ord, ble beholdt og verdsatt. Slik døde den ånd som var inspirert av reformasjonen, gradvis ut, inntil det nesten var like stort behov for reform i de protestantiske kirkene som i den romerske kirke på Luthers tid. Den samme verdslighet og åndelige dvale var der, en lignende ærbødighet for menneskers meninger, og menneskelige teorier ble satt i stedet for læren i Guds ord.» The Great Controversy, 297.

If the fact that truth develops progressively throughout history is not recognized, then the significance of any new light in this final generation may very well be impossible to recognize. Once a person ceases to understand the progressive nature of “truth,” they automatically begin to rely upon traditions, customs and fallen human guidance.

Dersom det faktum at sannheten utvikler seg gradvis gjennom historien, ikke blir erkjent, kan betydningen av ethvert nytt lys i denne siste generasjon meget vel være umulig å erkjenne. Når et menneske opphører å forstå den progressive natur i «sannheten», begynner det automatisk å støtte seg på tradisjoner, skikker og veiledning fra falne mennesker.

The methodology that Miller employed is a waymark that runs through the entire prophetic line which presents a testimony of the development of biblical truth that began with the apostles. Yet in the waymark represented by Miller, we find a beginning that demands a counterpart at the end. Most never understand these realities, but not so with Satan.

Metodologien som Miller benyttet, er et veimerke som løper gjennom hele den profetiske linjen og frembærer et vitnesbyrd om utviklingen av den bibelske sannhet som begynte med apostlene. Likevel finner vi i det veimerket som er representert ved Miller, en begynnelse som krever et motstykke ved enden. De fleste forstår aldri disse realiteter, men ikke slik med Satan.

Satan has resisted the truth and its development from his rebellion in heaven onward. When it reached the point in history that the reformers began to distinctly understand how to study the Bible, Satan did as he always does and he introduced counterfeits. The historical evidence of his work of counterfeiting the truth identifies that Jesuits such as Ribera and Louis de Alcazar focused their counterfeit methodology specifically against the book of Revelation. The corrupted methodology that is called “preterism” began in the second and third centuries with two primary representatives of that false methodology. One was Eusebius of Caesarea (260–339), and Victorinus of Pettau (died circa 304). Both of these early historical figures promoted the methodology suggesting the book of Revelation was fulfilled during the time of the Roman Empire by such historical figures as the infamous emperor Nero.

Satan har motstått sannheten og dens utvikling helt siden sitt opprør i himmelen. Da det i historiens løp kom så langt at reformatorene begynte klart å forstå hvordan Bibelen skulle studeres, gjorde Satan det han alltid gjør, og innførte forfalskninger. De historiske bevisene for hans verk med å forfalske sannheten viser at jesuitter som Ribera og Louis de Alcazar rettet sin forfalskningsmetodikk særskilt mot Åpenbaringsboken. Den fordervede metodikken som kalles «preterisme», begynte i det andre og tredje århundre med to hovedrepresentanter for denne falske metodikken. Den ene var Eusebius av Caesarea (260–339), og Victorinus av Pettau (død omkring 304). Begge disse tidlige historiske skikkelsene fremmet den metodikken som hevdet at Åpenbaringsboken ble oppfylt under Romerrikets tid gjennom slike historiske personer som den beryktede keiser Nero.

In the nineteenth century John Darby (1800–1882) from the United Kingdom introduced another satanic methodology which was also inserted to the foot notes of the Trojan horse Bible called the Scofield Reference Bible which we have previously identified. “Dispensationalism” is a theological framework that divides history and God’s interaction with humanity into distinct periods, or ‘dispensations,’ in which God administers His plan in different ways. I note this at this point for this is one of the falsehoods that was introduced to the movement of Future for America by voices from the same area Darby had propagated his satanic ideas. Darby’s ideas that attacked Future for America were accompanied by the philosophy of the so-called modern-day “woke” movement which promotes the same anarchy represented by the French Revolution and the same licentiousness represented by Sodom and Gomorrah.

På det nittende århundre introduserte John Darby (1800–1882) fra Storbritannia en annen satanisk metodologi, som også ble innført i fotnotene til trojanskehest-Bibelen kalt Scofield Reference Bible, som vi tidligere har identifisert. «Dispensasjonalisme» er et teologisk rammeverk som deler historien og Guds samhandling med menneskeheten inn i adskilte tidsperioder, eller «dispensasjoner», hvor Gud forvalter sin plan på ulike måter. Jeg bemerker dette på dette punkt, for dette er en av de usannheter som ble innført i Future for America-bevegelsen av røster fra det samme området hvor Darby hadde utbredt sine sataniske idéer. Darbys idéer, som angrep Future for America, ble ledsaget av filosofien til den såkalte moderne «woke»-bevegelsen, som fremmer det samme anarki som er representert ved den franske revolusjon, og den samme tuktløshet som er representert ved Sodoma og Gomorra.

Today the theologians of modern Adventism employ a system of dissecting the truths of the Bible based upon a two-fold system of biblical interpretation they employ to undermine and deny both the Bible and the Spirit of Prophecy. They identify men as either experts in biblical languages or as experts in biblical history. Thus, the theologians of Adventism today control the minds of Laodicean Adventism either by interpreting God’s Word based upon a fallen man’s understanding of history or fallen man’s understanding of language. These modern manifestations of error which have been often used to attack the message you are now reading will be addressed further in these articles when we consider the symbolism of the French Revolution. Satan is alive, and he knows his time is short. The last rule of Miller’s rules, number fourteen concludes with the following paragraph.

I dag benytter teologene i den moderne adventisme et system for å dissekere Bibelens sannheter, basert på et todelt system for bibeltolkning, som de bruker for å undergrave og fornekte både Bibelen og Profetiens Ånd. De klassifiserer menn enten som eksperter i bibelske språk eller som eksperter i bibelsk historie. Slik kontrollerer teologene i adventismen i dag sinnet til den laodikeiske adventisme enten ved å tolke Guds Ord ut fra det falne menneskes forståelse av historien eller det falne menneskes forståelse av språket. Disse moderne manifestasjoner av villfarelse, som ofte er blitt brukt til å angripe budskapet du nå leser, vil bli nærmere behandlet i disse artiklene når vi betrakter symbolikken i den franske revolusjon. Satan lever, og han vet at hans tid er kort. Den siste regelen i Millers regler, nummer fjorten, avsluttes med følgende avsnitt.

> “The divinity taught in our schools is always founded on some sectarian creed. It may do to take a blank mind and impress it with this kind, but it will always end in bigotry. A free mind will never be satisfied with the views of others. Were I a teacher of youth in divinity, I would first learn their capacity and mind. If these were good, I would make them study the Bible for themselves, and send them out free to do the world good. But if they had no mind, I would stamp them with another’s mind, write bigot on their forehead, and send them out as slaves!” William Miller, Miller’s Works, volume 1, 24.

> «Den guddomslære som undervises i våre skoler, er alltid grunnlagt på en eller annen sekterisk trosbekjennelse. Det kan kanskje nytte å ta et ubeskrevet sinn og prege det med dette slaget, men det vil alltid ende i trangsynthet. Et fritt sinn vil aldri være tilfreds med andres synspunkter. Var jeg en lærer for ungdom i guddomslære, ville jeg først lære å kjenne deres evner og sinn. Hvis disse var gode, ville jeg få dem til å studere Bibelen for seg selv og sende dem ut frie til å gjøre verden godt. Men hvis de ikke hadde noe sinn, ville jeg prege dem med en annens sinn, skrive «trangsyn» på deres panne og sende dem ut som slaver!» William Miller, Miller’s Works, bind 1, 24.

In the period just after John the Revelator lived, and in the days of the Reformation, Satan was actively producing false prophetic methodology to confuse and destroy true biblical analysis. What is sometimes missed in these historical facts is that all those satanic methodologies were aimed directly at no other book than the book of Revelation. That was the subject of each of these promoters of satanic confusion. The book of Revelation has always been Satan’s target. Satan knows it is the book of Revelation that he must war against. When we recognize this fact, we can then recognize another unseen reality, that is obscured by another significant truth.

I tiden like etter at Johannes åpenbareren levde, og på reformasjonens dager, frembrakte Satan aktivt falske profetiske metoder for å forvirre og ødelegge sann bibelsk analyse. Det som undertiden blir oversett i disse historiske kjensgjerningene, er at alle disse sataniske metodene var rettet direkte mot ingen annen bok enn Åpenbaringen. Det var emnet for hver av disse fremmerne av satanisk forvirring. Åpenbaringen har alltid vært Satans mål. Satan vet at det er Åpenbaringen han må føre krig mot. Når vi erkjenner dette faktum, kan vi deretter også erkjenne en annen usett virkelighet, som blir tilslørt av en annen betydningsfull sannhet.

The false methodology of the Jesuits was intended to prevent a clear understanding that the pope of the Roman church is the antichrist of Bible prophecy. Every single Protestant reformer came to recognize and identify this truth. Therefore, when the accurate history of men such as Ribera and Louis de Alcazar have been publicly presented in the past through word and publication the history men such as Ribera and Louis de Alcazar was used for the purpose of demonstrating the satanic efforts to prevent a correct understanding of the “man of sin.” The written or spoken testimonies exposing the purpose of the introduction of these satanic methodologies are correct as far as they go, but Satan was attempting to cover up more than simply the biblical proofs that identify the antichrist as the pope of Rome.

Jesuittenes falske metodologi hadde til hensikt å hindre en klar forståelse av at paven i den romerske kirke er Bibelprofetiens antikrist. Hver eneste protestantiske reformator kom til å erkjenne og identifisere denne sannheten. Derfor, når den nøyaktige historien om menn som Ribera og Louis de Alcazar tidligere er blitt offentlig fremlagt gjennom tale og publikasjon, ble historien om menn som Ribera og Louis de Alcazar brukt med det formål å påvise de sataniske anstrengelsene for å hindre en korrekt forståelse av «syndens menneske». De skriftlige eller muntlige vitnesbyrdene som avslører hensikten med innføringen av disse sataniske metodologiene, er riktige så langt de rekker, men Satan forsøkte å skjule mer enn bare de bibelske bevisene som identifiserer antikrist som paven i Roma.

There are truths in the book of Revelation that have been covered up with the confusion produced by these false systems of biblical interpretation that are outside the subject of the man whose number is six, six, six. One of those truths is most definitely the truth represented when the seven churches are understood in their fullest development. There are truths located within the seven churches that speak directly to the history that got under way on September 11, 2001 and ends in the Sunday law crisis. Satan has been seeking to keep this light buried, and he invented the satanic methodologies to obscure several gems of truth located in the book of Revelation, not only the identification of the pope of Rome as the antichrist.

Det finnes sannheter i Åpenbaringsboken som er blitt tildekket av den forvirring som frembringes av disse falske systemene for bibeltolkning, som ligger utenfor emnet om den mannen hvis tall er seks hundre og sekstiseks. En av disse sannhetene er helt bestemt den sannhet som fremstilles når de sju menighetene forstås i sin fulleste utvikling. Det finnes sannheter i de sju menighetene som taler direkte til den historien som tok til den 11. september 2001 og ender i søndagslovkrisen. Satan har søkt å holde dette lyset skjult, og han oppfant de sataniske metodene for å tilsløre flere sannhetsperler som finnes i Åpenbaringsboken, ikke bare identifikasjonen av paven i Roma som antikrist.

Before “the man of sin” was revealed in 538, men such as Eusebius and Victorinus attacked the book of Revelation in an attempt to obscure the rise of the papal power. Later in history Christ fulfilled His promise to Thyatira and brought forth the morning star of the reformation (Wycliffe), and Satan thereafter brought forth two prominent historical figures to champion and carry on his satanic work. The long-drawn-out war over the development of truth that reaches its climax when the secret of the book of Revelation is unsealed, (just before the close of probation) includes light from the seven churches that Miller never recognized, nor did Sister White, but it can be easily shown that both Miller and the Spirit of Prophecy uphold the new light, for new light never contradicts old light.

Før «syndens menneske» ble åpenbart i 538, angrep menn som Eusebius og Victorinus Johannes’ åpenbaring i et forsøk på å tilsløre oppkomsten av den pavelige makt. Senere i historien oppfylte Kristus sitt løfte til Tyatira og frembrakte reformasjonens morgenstjerne (Wycliffe), og Satan frembrakte deretter to fremtredende historiske skikkelser for å forsvare og videreføre sitt sataniske verk. Den langvarige krigen om sannhetens utvikling, som når sitt klimaks når hemmeligheten i Johannes’ åpenbaring avsegles, (like før nådetidens avslutning) omfatter lys fra de syv menigheter som Miller aldri erkjente, og heller ikke søster White, men det kan lett påvises at både Miller og Profetiens Ånd stadfester det nye lys, for nytt lys motsier aldri gammelt lys.

> “It is a fact that we have the truth, and we must hold with tenacity to the positions that cannot be shaken; but we must not look with suspicion upon any new light which God may send, and say, Really, we cannot see that we need any more light than the old truth which we have hitherto received, and in which we are settled. While we hold to this position, the testimony of the True Witness applies to our cases its rebuke, ‘And knowest not that thou art wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.’ Those who feel rich and increased with goods and in need of nothing, are in a condition of blindness as to their true condition before God, and they know it not.” Review and Herald, August 7, 1894.

> «Det er et faktum at vi har sannheten, og vi må med standhaftighet holde fast ved de standpunkter som ikke kan rokkes; men vi må ikke se med mistenksomhet på noe nytt lys som Gud måtte sende, og si: Vi kan virkelig ikke se at vi trenger mer lys enn den gamle sannheten som vi hittil har mottatt, og som vi er blitt grunnfestet i. Så lenge vi holder fast ved denne stillingen, anvender Det trofaste vitnes byrde på våre tilfeller sin irettesettelse: ‘Og vet ikke at du er ussel og ynkelig og fattig og blind og naken.’ De som føler seg rike og har overflod og ikke trenger noe, befinner seg i en tilstand av blindhet når det gjelder sin sanne stilling for Gud, og de vet det ikke.» Review and Herald, 7. august 1894.

The primary test for new light is whether it contradicts established truth, and whether it upholds the foundational truths.

Den primære prøven for nytt lys er om det motsier etablert sannhet, og om det opprettholder de grunnleggende sannhetene.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No after suppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.” Selected Messages, book 1, 162.

> «Når Guds kraft vitner om hva som er sannhet, skal den sannhet stå fast for evig som sannheten. Ingen senere antakelser, i strid med det lys Gud har gitt, må gis rom. Mennesker vil stå fram med bibeltolkninger som for dem er sannhet, men som ikke er sannhet. Sannheten for denne tid har Gud gitt oss som en grunnvoll for vår tro. Han selv har lært oss hva sannhet er. Den ene skal stå fram, og deretter en annen, med nytt lys som motsier det lys Gud har gitt under tilkjennegivelsen av sin Hellige Ånd.» Selected Messages, bok 1, 162.

Satan has had the book of Revelation as his target of attack from the time John recorded the messages contained therein. Jesus said:

Satan har hatt Johannes’ åpenbaring som mål for sine angrep fra den tid da Johannes nedtegnet de budskapene som finnes der. Jesus sa:

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:16, 17.

> Men salige er deres øyne, for de ser, og deres ører, for de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det som dere ser, og har ikke sett det, og å høre det som dere hører, og har ikke hørt det. Matteus 13:16, 17.

The blessing attached to seeing and hearing is the blessing of understanding the message of the Revelation of Jesus Christ. When John represented those in the “last days” who see and hear the message he fell down to worship the angel Gabriel, who immediately informed John not to do it.

Saligheten som er knyttet til å se og høre, er saligheten ved å forstå budskapet i Jesu Kristi åpenbaring. Da Johannes representerte dem i «de siste dager» som ser og hører budskapet, falt han ned for å tilbe engelen Gabriel, som straks gjorde Johannes oppmerksom på at han ikke måtte gjøre det.

> And I John saw these things, and heard them. And when I had heard and seen, I fell down to worship before the feet of the angel which showed me these things. Then saith he unto me, See thou do it not: for I am thy fellowservant, and of thy brethren the prophets, and of them which keep the sayings of this book: worship God. Revelation 22:8, 9.

> Og jeg, Johannes, så disse ting og hørte dem. Og da jeg hadde hørt og sett, falt jeg ned for å tilbe for føttene til engelen som viste meg disse ting. Da sier han til meg: Se til at du ikke gjør det! For jeg er din medtjener og dine brødres, profetenes, og deres som holder fast ved ordene i denne bok. Tilbe Gud. Åpenbaringen 22:8, 9.

Gabriel and John are both created beings, who are only to worship the Creator. Many prophets and righteous men, including angels have desired to “see” and “hear” the message of the Midnight Cry when it is repeated at the end of the world.

Gabriel og Johannes er begge skapte vesener, som bare skal tilbe Skaperen. Mange profeter og rettferdige menn, deriblant engler, har ønsket å «se» og «høre» budskapet i Midnattsropet når det blir gjentatt ved verdens ende.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> «Kristus sa: ‘Salige er deres øyne, for de ser; og deres ører, for de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige har ønsket å se det som dere ser, og har ikke sett det; og å høre det som dere hører, og har ikke hørt det’ [Matteus 13:16, 17]. Salige er de øyne som så det som ble sett i 1843 og 1844.»

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> «Budskapet ble gitt. Og det bør ikke være noen forsinkelse med å gjenta budskapet, for tidenes tegn går i oppfyllelse; avslutningsverket må utføres. Et stort verk vil bli gjort på kort tid. Et budskap vil snart bli gitt etter Guds bestemmelse, og det vil svulme opp til et høyt rop. Da skal Daniel stå fram på sin plass for å avlegge sitt vitnesbyrd.» Manuscript Releases, bind 21, 437.

What righteous men (John) and their fellow servants (angels) desired to see was the final fulfillment of the Midnight Cry at the end of Adventism when the earth would be lightened by God’s glory. That final manifestation of power in the latter rain is brought about by the unsealing of the Revelation of Jesus Christ.

Det som rettferdige menn (Johannes) og deres medtjenere (engler) ønsket å se, var den endelige oppfyllelsen av Midnattsropet ved slutten av adventismen, da jorden skulle opplyses av Guds herlighet. Denne endelige manifestasjonen av kraft i det sene regn blir tilveiebrakt ved avseglningen av Jesu Kristi åpenbaring.

> Of which salvation the prophets have inquired and searched diligently, who prophesied of the grace that should come unto you: Searching what, or what manner of time the Spirit of Christ which was in them did signify, when it testified beforehand the sufferings of Christ, and the glory that should follow. Unto whom it was revealed, that not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into. Wherefore gird up the loins of your mind, be sober, and hope to the end for the grace that is to be brought unto you at the revelation of Jesus Christ. 1 Peter 1:10–13.

> Om denne frelse har profetene gransket og ransaket med iver, de som profeterte om den nåde som skulle komme til dere. De søkte å finne ut hvilken eller hva slags tid Kristi Ånd, som var i dem, siktet til, da den på forhånd vitnet om Kristi lidelser og den herlighet som skulle følge. For dem ble det åpenbart at det ikke var seg selv, men oss, de tjente med det som nå er blitt forkynt for dere av dem som forkynte evangeliet for dere ved Den Hellige Ånd, sendt fra himmelen—ting som englene attrår å skue inn i. Derfor, omgjord deres sinns lender, vær edrue, og sett deres håp fullt og fast til den nåde som blir dere til del ved Jesu Kristi åpenbarelse. 1 Peter 1:10–13.

The prophets, righteous men and angels have desired to live in the time when the “grace” or the power of God, is poured out during the final fulfillment of the Midnight Cry. That “grace,” which is God’s creative power is brought to men when the Revelation of Jesus Christ is unsealed. Satan knows that the avenue to convey the creative power of God unto His people is accomplished by the message that is unsealed in the book of Revelation, and it has therefore been his supreme effort to confuse, suppress and cover up the light contained in the book of Revelation. That light is not simply the identification of the man of sin, for that truth has been fully documented by all the Protestant reformers centuries ago.

Profetene, rettferdige menn og engler har ønsket å leve i den tid da «nåden», eller Guds kraft, blir utøst under den endelige oppfyllelsen av Midnattsropet. Denne «nåden», som er Guds skapende kraft, blir brakt til menneskene når Jesu Kristi åpenbaring blir avforseglet. Satan vet at den vei hvorigjennom Guds skapende kraft formidles til Hans folk, fullbyrdes ved det budskap som blir avforseglet i Åpenbaringsboken, og det har derfor vært hans høyeste anstrengelse å forvirre, undertrykke og tildekke lyset som finnes i Åpenbaringsboken. Dette lyset er ikke ganske enkelt identifikasjonen av syndens menneske, for den sannhet ble fullstendig dokumentert av alle de protestantiske reformatorene for århundrer siden.

> I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet, Saying, I am Alpha and Omega, the first and the last: and, What thou seest, write in a book, and send it unto the seven churches which are in Asia; unto Ephesus, and unto Smyrna, and unto Pergamos, and unto Thyatira, and unto Sardis, and unto Philadelphia, and unto Laodicea. And I turned to see the voice that spake with me. And being turned, I saw seven golden candlesticks; And in the midst of the seven candlesticks one like unto the Son of man, clothed with a garment down to the foot, and girt about the paps with a golden girdle. His head and his hairs were white like wool, as white as snow; and his eyes were as a flame of fire; And his feet like unto fine brass, as if they burned in a furnace; and his voice as the sound of many waters. And he had in his right hand seven stars: and out of his mouth went a sharp twoedged sword: and his countenance was as the sun shineth in his strength. And when I saw him, I fell at his feet as dead. And he laid his right hand upon me, saying unto me, Fear not; I am the first and the last: I am he that liveth, and was dead; and, behold, I am alive for evermore, Amen; and have the keys of hell and of death. Write the things which thou hast seen, and the things which are, and the things which shall be hereafter. Revelation 1:10–19.

> Jeg var i Ånden på Herrens dag, og jeg hørte bak meg en mektig røst, som av en basun, som sa: Jeg er Alfa og Omega, den første og den siste; og: Det du ser, skriv i en bok og send det til de sju menighetene som er i Asia: til Efesus og til Smyrna og til Pergamos og til Tyatira og til Sardes og til Filadelfia og til Laodikea. Og jeg vendte meg for å se røsten som talte med meg. Og da jeg vendte meg, så jeg sju lysestaker av gull; og midt iblant de sju lysestakene så jeg en som lignet Menneskesønnen, kledd i en fotsid kjortel og ombundet om brystet med et belte av gull. Hans hode og hans hår var hvite som hvit ull, som snø; og hans øyne var som en ildslue; og hans føtter var lik skinnende kobber, som om de glødet i en ovn; og hans røst var som lyden av mange vann. Og i sin høyre hånd hadde han sju stjerner, og ut av hans munn gikk et skarpt tveegget sverd, og hans åsyn var som solen når den skinner i sin kraft. Og da jeg så ham, falt jeg ned for hans føtter som død. Og han la sin høyre hånd på meg og sa til meg: Frykt ikke; jeg er den første og den siste, og den levende; og jeg var død, og se, jeg lever i all evighet, amen; og jeg har nøklene til dødsriket og til døden. Skriv det du har sett, både det som er, og det som siden skal skje. Åpenbaringen 1:10–19.

While Adventism upheld the “historicist” methodology they recognized that all the churches of Revelation two and three are repeated in the final church. Unfortunately, at the end of the nineteenth century Satan was already closing Adventism’s eyes to the sacred methodology, the protection of, and the practice of being an essential part of their responsibility as “the depositaries of the great truths of prophecy.” Even as the methodology was being set aside in Adventism, there were still those who applied the sacred methodology. We use the book, Story of the Seer of Patmos as a witness to the fact that applying all the churches to the history of Laodicea is a valid application of prophecy. The following are excerpts from that book that make the point I am referring to.

Så lenge adventismen fastholdt den «historicistiske» metodologien, erkjente de at alle menighetene i Åpenbaringen to og tre gjentas i den siste menighet. Dessverre var Satan allerede ved slutten av det nittende århundre i ferd med å lukke adventismens øyne for den hellige metodologien, for beskyttelsen i den, og for utøvelsen av den som en vesentlig del av deres ansvar som «de betrodde voktere av profetiens store sannheter». Selv mens metodologien ble satt til side innen adventismen, fantes det fremdeles dem som anvendte den hellige metodologien. Vi bruker boken Story of the Seer of Patmos som et vitnesbyrd om at det å anvende alle menighetene på Laodikeas historie er en gyldig anvendelse av profetien. Det følgende er utdrag fra den boken som understreker det poenget jeg viser til.

> “It should be remembered that, as the experience of Ephesus, Smyrna, and Pergamos, will be repeated in the last church before the second coming of Christ, so the history of Thyatira will have its counterpart in the last generation.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

> «Det bør erindres at, slik erfaringen til Efesos, Smyrna og Pergamos vil bli gjentatt i den siste menighet før Kristi annet komme, slik vil også Tyatiras historie ha sitt motstykke i den siste generasjon.» Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

Haskell correctly points out that the experience of the first four churches is repeated, or as he says, “will have its counterpart in the last generation.”

Haskell påpeker med rette at de første fire menighetenes erfaring gjentas, eller, som han sier, «vil ha sin motpart i den siste generasjon».

> “He applied the test, but all pointed forward to the year 1843 as the time when the world must welcome its Saviour. The condition of the people at the first advent of Christ was now repeated.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75.

> «Han anvendte prøven, men alt pekte frem mot året 1843 som den tid da verden måtte ønske sin Frelser velkommen. Folkets tilstand ved Kristi første komme ble nå gjentatt.» Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75.

Haskell was speaking of William Miller identifying 1843 as the Second Coming of Christ, and identifies that the conditions of the first advent was repeated in the time of the Millerites. Haskell was correct, and Sister White confirms that Miller himself was represented by John the Baptist.

Haskell talte om at William Miller identifiserte 1843 som tidspunktet for Kristi gjenkomst, og påpeker at forholdene ved det første komme ble gjentatt på millerittenes tid. Haskell hadde rett, og Søster White bekrefter at Miller selv var framstilt ved døperen Johannes.

> “As John the Baptist heralded the first advent of Jesus and prepared the way for His coming, so William Miller and those who joined with him proclaimed the second advent of the Son of God.” Early Writings, 229.

> «Slik Johannes Døperen varslet Jesu første komme og banet veien for hans ankomst, slik forkynte William Miller og de som sluttet seg til ham Guds Sønns annet komme.» Early Writings, 229.

Haskel even identifies that during the history of Pergamos, (the third church representing the compromise of Christianity with idolatry), the history of Sardis, the fifth church was repeated.

Haskel påpeker endog at under Pergamos’ historie, (den tredje menighet som representerer kristendommens kompromiss med avgudsdyrkelse), ble historien om Sardes, den femte menighet, gjentatt.

> “There was a time in the history of Pergamos, when Christianity thought Paganism was dead; but in reality, the religion which was apparently vanquished, had conquered. Paganism baptized, stepped into the church. In the days of Sardis this history was repeated.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75, 76.

> «Det var en tid i Pergamos’ historie da kristendommen trodde at hedenskapet var dødt; men i virkeligheten hadde den religionen som tilsynelatende var beseiret, seiret. Det døpte hedenskapet trådte inn i kirken. I Sardes’ dager gjentok denne historien seg.» Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 75, 76.

Sardis was the church of the Reformation that woke up and protested against the satanic fallacies of the papacy, but before their work was finished, they had already began returning to Rome. They thought as did the church of Pergamos that papalism was dead, but in reality, it was still living. Haskell also identifies that upon the remnant church shines “the accumulated rays of all past ages.”

Sardes var reformasjonens menighet, som våknet opp og protesterte mot pavedømmets sataniske villfarelser, men før deres verk var fullført, hadde de allerede begynt å vende tilbake til Roma. De tenkte, slik Pergamos’ menighet gjorde, at pavemakten var død, men i virkeligheten levde den fortsatt. Haskell identifiserer også at på restmenigheten skinner «de oppsamlede stråler fra alle tidligere tidsaldre».

> “Upon this last church—the remnant,—shine the accumulated rays of all past ages.” Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

> «Over denne siste menighet – resten – skinner de samlede stråler fra alle tidligere tidsaldre.» Stephen N. Haskell, Story of the Seer of Patmos, 69.

I am not suggesting that Haskell recognized that the progressive history represented by the seven churches, was also fulfilled in the history of ancient Israel, but he certainly upholds that truth when he writes that “the accumulated rays of all past ages” “shine” upon “the last church.” Ancient Israel is included in the “rays of” “past ages.” And though he upholds the principles necessary to recognize the symbolism of the seven churches in ancient Israel’s history, I am uncertain how deeply he recognized the parallels represented in those symbols. I am also certain he did not recognize an even more important aspect of the histories represented by the seven churches, an aspect we are leading to.

Jeg antyder ikke at Haskell erkjente at den progressive historien som fremstilles ved de sju menighetene, også ble oppfylt i det gamle Israels historie; men han stadfester utvilsomt denne sannheten når han skriver at «de samlede stråler fra alle svunne tidsaldre» «skinner» over «den siste menighet». Det gamle Israel er innbefattet i «strålene fra» «svunne tidsaldre». Og selv om han opprettholder de prinsippene som er nødvendige for å erkjenne symbolikken i de sju menighetene i det gamle Israels historie, er jeg usikker på hvor dypt han erkjente de parallellene som fremstilles i disse symbolene. Jeg er også sikker på at han ikke erkjente et enda viktigere aspekt ved de historiene som fremstilles ved de sju menighetene, et aspekt vi nå leder frem til.

We will address this truth in our next article.

Vi vil behandle denne sannheten i vår neste artikkel.

Back to Articles