Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Thirty-Two

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirken – nummer trettito

Number Thirty-Two

Nummer trettito

Author

Jeff Pippenger

Published

January 20, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

It has been a slow-moving journey to get to the book of Joel, with Peter as our witness. Peter is one of the most amazing symbols within God’s prophetic Word, but aren’t they all? Peter is at Caesarea Philippi, and he is also at Pentecost in the upper room at the third hour, and then in the temple at the ninth hour of the same day. Jesus was crucified at the third hour and died at the ninth hour. Peter is called to Caesarea at the ninth hour, but the Caesarea that he is called to in the story of Cornelius, is not Caesarea Philippi at the base of Mount Hermon, it was Caesarea by the sea, called Caesarea Maritima.

Det har vært en langsom reise frem til Joels bok, med Peter som vårt vitne. Peter er et av de mest forunderlige symbolene i Guds profetiske Ord, men er ikke alle det? Peter er i Cæsarea Filippi, og han er også på pinsedagen i salen ovenpå ved den tredje time, og deretter i templet ved den niende time samme dag. Jesus ble korsfestet ved den tredje time og døde ved den niende time. Peter blir kalt til Cæsarea ved den niende time, men det Cæsarea han blir kalt til i fortellingen om Kornelius, er ikke Cæsarea Filippi ved foten av Hermonfjellet; det var Cæsarea ved havet, kalt Cæsarea Maritima.

Caesarea Maritima is the coastal city on the Mediterranean Sea, about 30–35 miles north of modern Tel Aviv (built by Herod the Great as a grand Roman port city). It appears frequently in the book of Acts (mentioned 15 times), and is the one most people refer to simply as “Caesarea” in the New Testament. Philip the Evangelist lived there with his four prophesying daughters (Acts 8:40; 21:8). Paul was imprisoned there for two years, appeared before governors Felix and Festus, and King Agrippa (Acts 23–26). More significantly, perhaps, Peter preached to the Roman centurion Cornelius here—the first major Gentile conversion to Christianity (Acts 10) in 34 AD, when the week that Christ confirmed the covenant with many, ended.

Caesarea Maritima er kystbyen ved Middelhavet, omkring 30–35 miles nord for dagens Tel Aviv (oppført av Herodes den store som en storslått romersk havneby). Den forekommer hyppig i Apostlenes gjerninger (nevnt 15 ganger), og er den de fleste simpelthen sikter til som «Cæsarea» i Det nye testamente. Filip evangelisten bodde der sammen med sine fire døtre som talte profetisk (Apg 8,40; 21,8). Paulus var fengslet der i to år, trådte fram for landshøvdingene Felix og Festus og for kong Agrippa (Apg 23–26). Enda mer betydningsfullt er det kanskje at Peter her forkynte for den romerske høvedsmannen Kornelius – den første store hedningeomvendelsen til kristendommen (Apg 10) i år 34 e.Kr., da den uken da Kristus stadfestet pakten med de mange, tok slutt.

> And he shall confirm the covenant with many for one week: and in the midst of the week he shall cause the sacrifice and the oblation to cease, and for the overspreading of abominations he shall make it desolate, even until the consummation, and that determined shall be poured upon the desolate. Daniel 9:27.

> Og han skal stadfeste pakten med de mange for én uke; og midt i uken skal han gjøre slutt på slaktoffer og offergave, og på grunn av ødeleggelsens vederstyggeligheter skal han gjøre det øde, helt inntil fullendelsen, og det som er fastsatt, skal bli utøst over den ødelagte. Daniel 9:27.

Caesarea Maritima served as the Roman administrative capital of Judea and a major Gentile hub. Caesarea Philippi is a different city, located in the far north near the base of Mount Hermon (about 25–30 miles north of the Sea of Galilee), in what is now the Golan Heights area (modern Banias). It is mentioned only in the Gospels (Matthew 16:13 and Mark 8:27), when Jesus took His disciples to Caesarea Philippi. This is the famous location where Peter confessed that Jesus is “the Messiah, the Son of the living God,” and where Jesus declared, “On this rock I will build my church, and the gates of Hades will not overcome it” (Matthew 16:13–20). It was a pagan area with temples to Greek gods, especially the goat-god Pan, whose grotto of Pan was called the “gates of hell,” making Jesus’ declaration there particularly striking.

Caesarea Maritima tjente som den romerske administrative hovedstaden i Judea og som et viktig hedensk sentrum. Caesarea Filippi er en annen by, beliggende langt mot nord nær foten av Hermonfjellet (omtrent 25–30 miles nord for Galileasjøen), i det som nå er Golanhøydene (dagens Banias). Den nevnes bare i evangeliene (Matteus 16:13 og Markus 8:27), da Jesus tok sine disipler med til Caesarea Filippi. Dette er det berømte stedet hvor Peter bekjente at Jesus er «Messias, den levende Guds Sønn», og hvor Jesus erklærte: «På denne klippe vil jeg bygge min kirke, og dødsrikets porter skal ikke få makt over den» (Matteus 16:13–20). Det var et hedensk område med templer viet til greske guder, særlig geiteguden Pan, hvis Pan-grotte ble kalt «helvetes porter», noe som gjorde Jesu erklæring der særlig slående.

The two cities are completely separate geographically and historically—one a bustling Roman seaport in the south-west, the other a northern Hellenistic/pagan site near the headwaters of the Jordan River. The coastal one dominates the Book of Acts, while the northern one is central to a pivotal moment in the Gospels. Caesarea of the sea is a symbol of Rome—the beast, and Caesarea of the earth is a symbol of the dragon. Sister White identifies the period from the cross to Pentecost, the “Pentecostal season,” which began at the cross and ended at Pentecost.

De to byene er fullstendig atskilt både geografisk og historisk—den ene en travel romersk havneby i sørvest, den andre et nordlig hellenistisk/hedensk sted nær Jordanelvens kilder. Kystbyen dominerer Apostlenes gjerninger, mens den nordlige er sentral i et avgjørende øyeblikk i evangeliene. Cæsarea ved havet er et symbol på Roma—dyret, og Cæsarea på jorden er et symbol på dragen. Søster White identifiserer perioden fra korset til pinsen, «pinsesesongen», som begynte ved korset og endte ved pinsen.

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> «Det er med en inderlig lengsel jeg ser frem til den tid da begivenhetene på pinsedagen skal bli gjentatt med enda større kraft enn ved den anledningen. Johannes sier: «Jeg så en annen engel komme ned fra himmelen; han hadde stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet.» Da skal, som i pinsetiden, menneskene høre sannheten bli forkynt til dem, hver mann på sitt eget tungemål. »

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him, and can touch the lips with a live coal from off the altar, and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed, and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement, and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> «Gud kan blåse nytt liv inn i hver sjel som oppriktig ønsker å tjene Ham, og kan røre ved leppene med en glødende kull fra alteret og gjøre dem veltalende i Hans pris. Tusenvis av stemmer vil bli gjennomtrengt av kraft til å forkynne de vidunderlige sannhetene i Guds Ord. Den stammende tunge skal løses, og de fryktsomme skal bli gjort sterke til å bære et modig vitnesbyrd om sannheten. Må Herren hjelpe sitt folk til å rense sjelens tempel fra all urenhet og til å bevare en så nær forbindelse med Ham at de kan få del i sildigregnet når det blir utøst.» Review and Herald, 20. juli 1886.

Technically the Pentecostal season would start at the feast of first fruits, which aligns with Christ’s resurrection; but without the death of the cross there would be no blood for the risen savior to take with Him when He arose. Without His death, He, as the Bread of life would not have rested on the day of the feast of unleavened bread, and the Bread of life needed to rest in advance of it’s rising on the feast of first fruits, thus beginning the fifty-day period that led to the day and feast of Pentecost.

Teknisk sett ville pinsetiden begynne ved de første grøders høytid, som samsvarer med Kristi oppstandelse; men uten korsets død ville det ikke vært noe blod for den oppstandne Frelser å ta med seg da Han oppstod. Uten Hans død ville Han, som Livets brød, ikke ha hvilt på de usyrede brøds høytidsdag, og Livets brød måtte hvile forut for sin oppstandelse på de første grøders høytid, og slik innledes femtidagersperioden som ledet frem til pinsefestens dag og høytid.

When Christ came to confirm the covenant for one week; the week began at His baptism and then “in the midst of the week,” three and a half years later, He was crucified, rested in the tomb on the day of unleavened Bread, rose as the feast of the first fruits of the barley harvest on Sunday, thus starting the fifty-day Pentecostal season that reached to the first fruits feast of the wheat. From the cross to the end of the week, three and a half years later, the seven-year-period came to its conclusion with Cornelius of Caesarea Maritima, who became the very first Gentile convert–to the Christian church at the end of the week in 34 AD.

Da Kristus kom for å stadfeste pakten for én uke, begynte uken ved Hans dåp, og deretter, «midt i uken», tre og et halvt år senere, ble Han korsfestet, hvilte i graven på de usyrede brøds dag, stod opp som førstegrødens høytid av bygghøsten på søndag, og innledet således den femti dager lange pinsetiden, som strakte seg frem til førstegrødens høytid for hveten. Fra korset til slutten av uken, tre og et halvt år senere, kom syvårsperioden til sin avslutning med Kornelius fra Caesarea Maritima, som ble den aller første hedningomvendte – til den kristne kirke ved slutten av uken i år 34 e.Kr.

The week Christ came to confirm the covenant is prophetically 2,520 days, and the cross is “in the midst of the week,” so it was 1,260 days after the baptism and 1,260 days before Cornelius was converted. At the cross Christ was crucified at the third hour, and He died at the ninth hour. That was the beginning of the Pentecostal season and at the end, (for Jesus always illustrates the end with the beginning) on the day of Pentecost, Peter gives his first sermon of the book of Joel at the third hour in the upper room, where Christ met the disciples on the day of His resurrection. Peter then gives his second sermon on Joel in the temple at the ninth hour. Clearly the third and ninth hour are an alpha and omega symbol of the beginning and ending of the Pentecostal season.

Uken da Kristus kom for å stadfeste pakten, er profetisk 2 520 dager, og korset er «midt i uken», så det var 1 260 dager etter dåpen og 1 260 dager før Kornelius ble omvendt. Ved korset ble Kristus korsfestet ved den tredje time, og Han døde ved den niende time. Det var begynnelsen på pinsesesongen, og ved slutten, (for Jesus illustrerer alltid enden med begynnelsen) på pinsedagen holder Peter sin første preken fra Joels bok ved den tredje time i den øvre sal, hvor Kristus møtte disiplene på sin oppstandelses dag. Peter holder deretter sin andre preken om Joel i tempelet ved den niende time. Det er tydelig at den tredje og niende time er et alfa- og omega-symbol på begynnelsen og avslutningen av pinsesesongen.

Line upon line, when we align the third and ninth hour of these two events, we find the six hours as a prophetic period that both provide a witness of a division. Christ goes from life to death to life. He goes from earth to heaven and back to earth. Peter is outside and then inside the temple. There are of course other parallel alignments of the third to ninth hour, but we first need to consider Peter, Cornelius and Caesarea by the sea.

Linje på linje, når vi samordner den tredje og niende time i disse to hendelsene, finner vi de seks timene som en profetisk periode som begge vitner om en adskillelse. Kristus går fra liv til død til liv. Han går fra jorden til himmelen og tilbake til jorden. Peter er utenfor og deretter innenfor tempelet. Det finnes naturligvis andre parallelle samordninger fra den tredje til den niende time, men vi må først betrakte Peter, Kornelius og Cæsarea ved havet.

As with the prophetic divisions that are represented in the six hours, when the angel was sent to Cornelius to direct him to send for Peter it was the ninth hour.

Som med de profetiske avdelingene som er fremstilt i de seks timene, var det den niende time da engelen ble sendt til Kornelius for å pålegge ham å sende bud etter Peter.

> There was a certain man in Caesarea called Cornelius, a centurion of the band called the Italian band, A devout man, and one that feared God with all his house, which gave much alms to the people, and prayed to God alway. He saw in a vision evidently about the ninth hour of the day an angel of God coming in to him, and saying unto him, Cornelius. And when he looked on him, he was afraid, and said, What is it, Lord? And he said unto him, Thy prayers and thine alms are come up for a memorial before God. And now send men to Joppa, and call for one Simon, whose surname is Peter. Acts 10:1–5.

> Det var en mann i Cæsarea ved navn Kornelius, en høvedsmann ved den avdeling som ble kalt den italienske, en gudfryktig mann som fryktet Gud med hele sitt hus, gav mange almisser til folket og alltid bad til Gud. Omkring den niende time på dagen så han tydelig i et syn en Guds engel komme inn til ham og si til ham: «Kornelius!» Da han festet blikket på ham, ble han grepet av frykt og sa: «Hva er det, Herre?» Og han sa til ham: «Dine bønner og dine almisser er steget opp til minne for Gud. Send nå noen menn til Joppe og la hente en Simon med tilnavnet Peter.» Apostlenes gjerninger 10:1–5.

The arrival of an angel is a symbol of a message, and of a waymark, and the angel confirms that it is a waymark when he says, “Thy prayers and thine alms are come up for a memorial before God.” The waymark of the conclusion of the week is Cornelius sending for Peter at the ninth hour after fasting for four days, and it is called a “memorial,” which is a waymark. As a “centurion,” Cornelius was a captain over one hundred men.

En engels ankomst er et symbol på et budskap og på et landemerke, og engelen bekrefter at det er et landemerke når han sier: «Dine bønner og dine almisser er steget opp til påminnelse for Gud.» Landemerket for avslutningen av uken er at Kornelius sender bud på Peter ved den niende time etter å ha fastet i fire dager, og det kalles et «minne», som er et landemerke. Som «centurion» var Kornelius en høvedsmann over hundre mann.

When Peter is at Caesarea Philippi in Matthew sixteen there is no reference to any hour. Caesarea Philippi is the name of the city at the time when Jesus took the disciples there. In the history of Daniel eleven, verses thirteen to fifteen, verses that were fulfilled at the battle of Panium, and that typify the war that leads to the Sunday law in the United States, Caesarea Philippi was named Panium. Peter is in verses thirteen through fifteen when he is at Caesarea Philippi, which is Panium.

Når Peter er i Cæsarea Filippi i Matteus seksten, er det ingen henvisning til noen time. Cæsarea Filippi er navnet på byen på den tiden da Jesus tok disiplene med dit. I historien i Daniel elleve, vers tretten til femten, vers som ble oppfylt i slaget ved Panium, og som er et forbilde på den krigen som leder til søndagsloven i De forente stater, het Cæsarea Filippi Panium. Peter er i vers tretten til femten når han er i Cæsarea Filippi, som er Panium.

Identifying that the Battle of Panium was a fulfillment of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven, and that the verses and the history of the Battle of Panium identifies a war that leads to the Sunday law in the United States is exactly how the methodology of line upon line is designed to work. Employing that methodology demands that Caesarea Philippi and Panium must be aligned, for the primary rule of prophecy that addresses this truth is that “each of the ancient prophets spoke more for our day than the days in which they lived.” Paul adds that the spirits of the prophets are subject to the prophets, so not only do they all identify the latter days, but they all agree.

Å fastslå at slaget ved Panium var en oppfyllelse av vers tretten til femten i Daniel elleve, og at versene og historien om slaget ved Panium identifiserer en krig som leder frem til søndagsloven i Amerikas forente stater, er nøyaktig slik metodologien linje på linje er utformet til å fungere. Anvendelsen av denne metodologien krever at Caesarea Philippi og Panium må bringes i samsvar, for den primære profetiregel som omhandler denne sannheten, er at «hver av de gamle profeter talte mer for vår tid enn for den tid de selv levde i». Paulus tilføyer at profetenes ånder er profetene underordnet, så de peker ikke bare alle på de siste dager, men de er også alle samstemte.

For this reason if and when Panium is identified in God’s prophetic Word as Panium and thereafter as Caesarea Philippi, they must both be applied in the latter days, and they must align together, for they are the same city.

Av denne grunn må Panium, når og dersom det blir identifisert i Guds profetiske Ord som Panium og deretter som Caesarea Philippi, begge anvendes i de siste dager, og de må stemme overens med hverandre, for de er den samme by.

In conjunction with this logic, though slightly different, is Caesarea Philippi and Caesarea Maritima. Peter went to Caesarea Philippi with Christ, but he was sent to Caesarea Maritima by the Holy Spirit. Yet at both Caesarea’s it is Peter who is the main covenant character. What is wonderful about this line is that it was at the ninth hour that Cornelius was visited by the angel and instructed to send for Peter. Peter at Caesarea is a prophetic symbol, but the two Caesarea’s are distinctly different. One is Caesarea by the sea, and the other Caesarea on the earth. Caesarea by the sea is associated with the Gentiles, and Cornelius was the first Gentile convert exactly at the end of the covenant week in 34 AD. Caesarea by the sea is the ninth hour and aligns with Peter in the temple at Pentecost, and the death of Christ at the ninth hour.

I forbindelse med denne logikken, om enn noe annerledes, står Caesarea Filippi og Caesarea Maritima. Peter gikk til Caesarea Filippi sammen med Kristus, men han ble sendt til Caesarea Maritima av Den Hellige Ånd. Likevel er det Peter som er den fremste paktskarakteren ved begge Caesarea-stedene. Det vidunderlige ved denne linjen er at det var ved den niende time at Kornelius ble besøkt av engelen og pålagt å sende bud etter Peter. Peter i Caesarea er et profetisk symbol, men de to Caesarea-stedene er klart forskjellige. Det ene er Caesarea ved havet, og det andre Caesarea på jorden. Caesarea ved havet er forbundet med hedningene, og Kornelius var den første hedenske omvendte, nøyaktig ved slutten av paktsuken i år 34 e.Kr. Caesarea ved havet er den niende time og samsvarer med Peter i tempelet ved pinse, og med Kristi død ved den niende time.

Caesarea by the earth, that is Caesarea Philippi is the third hour. There is no other options to choose. Caesarea Philippi at the beginning, the third hour and Caesarea Maritima at the end, the ninth hour. Philippi is the alpha of the period of six hours and Maritima is the omega. The omega at the ninth hour was the death of Christ in the midst of the covenant week, and Peter in the temple at Pentecost was also the ninth hour. Cornelius calling for Peter aligns with the death of Christ, which typifies the Sunday law, and also Peter in the temple at Pentecost, which once again typifies the Sunday law. Cornelius, as the first Gentile convert represents the first eleventh-hour worker at the Sunday law.

Cæsarea ved jorden, det vil si Cæsarea Filippi, er den tredje time. Det finnes ingen andre alternativer å velge. Cæsarea Filippi ved begynnelsen, den tredje time, og Cæsarea Maritima ved slutten, den niende time. Filippi er alfaen i perioden på seks timer, og Maritima er omegaen. Omegaen ved den niende time var Kristi død midt i paktens uke, og Peter i templet ved pinse var også den niende time. Kornelius’ bud etter Peter samsvarer med Kristi død, som er et forbilde på søndagsloven, og også med Peter i templet ved pinse, som igjen er et forbilde på søndagsloven. Kornelius, som den første hedningeomvendte, representerer den første arbeideren i den ellevte time ved søndagsloven.

The third hour when Christ was crucified, and the third hour when Peter was in the upper room must, and can only represent Caesarea Philippi. The upper room that Peter was in on the day of Pentecost, was the very same upper room that Christ appeared after His resurrection, ascension and descent. Christ came to the upper room and then fifty days later, on the day of Pentecost, Peter presented the message of the book of Joel in the same upper room.

Den tredje time da Kristus ble korsfestet, og den tredje time da Peter var i salen ovenpå, må, og kan bare, representere Cæsarea Filippi. Salen ovenpå som Peter var i på pinsedagen, var den selvsamme salen ovenpå som Kristus viste seg i etter sin oppstandelse, himmelfart og nedstigning. Kristus kom til salen ovenpå, og så, femti dager senere, på pinsedagen, frembar Peter budskapet fra Joels bok i den samme salen ovenpå.

Caesarea Philippi is the third hour that aligns with the crucifixion and the upper room at Pentecost. The crucifixion is a symbol of scattering and the upper room a symbol of unity. This identifies Caesarea Philippi as the point just before the Sunday law where one class is scattered, and the other is gathered. When the history of the Battle of Panium begins to be repeated, the foolish and wise virgins will be forever separated, and they will be separated over the cross, which represents the approach of the Sunday law. It was at Caesarea Philippi that Christ began to teach about the approaching Sunday law. When He did so, Peter opposed the message, thus in nine verses, Peter represents those who are sealed and those who are scattered by the message of the cross, which is the Sunday law.

Cæsarea Filippi er den tredje time som samsvarer med korsfestelsen og den øvre sal ved pinsen. Korsfestelsen er et symbol på adspredelse, og den øvre sal et symbol på enhet. Dette identifiserer Cæsarea Filippi som punktet like før søndagsloven, hvor én klasse blir spredt og den andre blir samlet. Når historien om slaget ved Panium begynner å bli gjentatt, vil de dårlige og de kloke jomfruene bli adskilt for alltid, og de vil bli adskilt over korset, som representerer søndagslovens tilnærming. Det var ved Cæsarea Filippi at Kristus begynte å undervise om den forestående søndagsloven. Da Han gjorde det, motsatte Peter seg budskapet; således representerer Peter, i ni vers, dem som blir beseglet og dem som blir spredt av korsets budskap, som er søndagsloven.

> He saith unto them, But whom say ye that I am?

> Han sier til dem: Men hvem sier dere at jeg er?

> And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God.

> Da svarte Simon Peter og sa: Du er Kristus, den levende Guds Sønn.

> And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven.

> Og Jesus svarte og sa til ham: Salig er du, Simon Barjona; for kjøtt og blod har ikke åpenbart deg dette, men min Far som er i himmelen. Og jeg sier også deg at du er Peter, og på denne klippe vil jeg bygge min menighet; og dødsrikets porter skal ikke få makt over den. Og jeg vil gi deg nøklene til himlenes rike; og hva du enn binder på jorden, skal være bundet i himmelen; og hva du enn løser på jorden, skal være løst i himmelen.

> Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to shew unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day.

> Da bød han sine disipler strengt at de ikke skulle si til noen at han var Jesus Kristus. Fra den tid begynte Jesus å gjøre det klart for sine disipler at han måtte dra til Jerusalem og lide meget av de eldste og yppersteprestene og de skriftlærde, og bli slått i hjel, og reises opp igjen på den tredje dag.

> Then Peter took him, and began to rebuke him, saying, Be it far from thee, Lord: this shall not be unto thee.

> Da tok Peter ham til side og begynte å irettesette ham og sa: Gud fri deg, Herre! Dette skal slett ikke hende deg.

> But he turned, and said unto Peter, Get thee behind me, Satan: thou art an offence unto me: for thou savourest not the things that be of God, but those that be of men. Matthew 16:15–23.

> Men han vendte seg og sa til Peter: Vik bak meg, Satan! Du er til anstøt for meg; for du har ikke sans for det som hører Gud til, men for det som hører menneskene til. Matteus 16:15–23.

The third hour crucifixion and Peter’s upper room message aligns the prophetic transition of the church militant, defined as the church with both wheat and tares, unto the church triumphant. The church triumphant is the first fruit wheat offering of Pentecost, which is the Sunday law. When the tares and the wheat reach maturity, the angels separate the two classes. It is the rain that began to sprinkle at 9/11 that causes the wheat and tares to come to fruition.

Korsfestelsen ved den tredje time og Peters budskap i salen ovenpå samordner den profetiske overgangen fra den stridende kirke, definert som kirken med både hvete og ugress, til den seirende kirke. Den seirende kirke er pinsehøytidens førstegrødeoffer av hvete, som er søndagsloven. Når ugresset og hveten når modenhet, skiller englene de to klassene fra hverandre. Det er regnet som begynte å dryppe ved 11. september, som får hveten og ugresset til å bære frukt.

A period of six hours represents the history of the Exeter camp meeting unto October 22, 1844, the triumphal entry of Christ into Jerusalem and the entry of king David into Jerusalem with the ark. The ninth hour is also the time of the evening sacrifice, around 3 PM.

Et tidsrom på seks timer representerer historien om leirmøtet i Exeter frem til 22. oktober 1844, Kristi triumferende inntog i Jerusalem og kong Davids inntog i Jerusalem med arken. Den niende time er også tiden for kveldsofferet, omkring klokken 15.

> Now this is that which thou shalt offer upon the altar; two lambs of the first year day by day continually. The one lamb thou shalt offer in the morning; and the other lamb thou shalt offer at even. Exodus 29:38, 39.

> Dette er det du skal ofre på alteret: to årsgamle lam hver dag, ustanselig. Det ene lammet skal du ofre om morgenen, og det andre lammet skal du ofre om kvelden. 2 Mosebok 29:38, 39.

The word translated as “even,” is sometimes represented as “between the evenings.” Between the evenings speaks to the six-hour period between the third and ninth hours. Christ’s covenant week represents the six-hour period at the cross, which becomes the alpha of the six-hour period on Pentecost. Two witnesses in the covenant week that identify a period of six-hours that are directly connected with not only the prophecy of the sacred week, but also with the symbols of the Pentecostal season. Then at the conclusion of that very same prophetic week, Peter is called to Caesarea at the ninth hour. The fact that three ninth hours within the same prophetic structure of the sacred week; two of which are omega endings of a six-hour period, that was also the period between the morning and evening offerings, demand of prophetic necessity that a third hour exist as the alpha of a period that ended at Cornelius’ ninth hour.

Ordet som er oversatt med «ja», gjengis undertiden som «mellom aftenene». Mellom aftenene viser til perioden på seks timer mellom den tredje og den niende time. Kristi paktsuke representerer sekstimersperioden ved korset, som blir alfa for sekstimersperioden på pinsedagen. To vitner i paktsuken identifiserer en periode på seks timer som er direkte forbundet ikke bare med profetien om den hellige uke, men også med symbolene for pinsetiden. Ved avslutningen av den samme profetiske uke blir så Peter kalt til Cæsarea ved den niende time. Det forhold at tre niende timer innenfor den samme profetiske struktur i den hellige uke — hvorav to er omega-avslutninger på en sekstimersperiode, som også var perioden mellom morgen- og kveldsofferet — krever, av profetisk nødvendighet, at det finnes en tredje time som alfa for en periode som endte ved Kornelius’ niende time.

Two Caesarea’s, both with Peter as a central figure identify Caesarea Philippi as the third hour. That six-hour period begins and ends with Caesarea, because the end is illustrated by the beginning.

To Cæsareaer, begge med Peter som en sentral skikkelse, identifiserer Cæsarea Filippi som den tredje time. Denne seks timers periode begynner og ender med Cæsarea, fordi enden blir illustrert ved begynnelsen.

The Passover lamb was to be killed in the evening, which is the ninth hour—when Christ died.

Påskelammet skulle slaktes om kvelden, det vil si ved den niende time—da Kristus døde.

> And ye shall keep it up until the fourteenth day of the same month: and the whole assembly of the congregation of Israel shall kill it in the evening. Exodus 12:6.

> Og de skal holde det inntil den fjortende dag i den samme måned; og hele Israels menighets forsamling skal slakte det om aftenen. 2 Mosebok 12:6.

The hour of prayer is also the ninth hour, for it was at the evening sacrifice.

Bønnens time er også den niende time, for det var ved kveldsofferet.

> Let my prayer be set forth before thee as incense; and the lifting up of my hands as the evening sacrifice. Psalms 141:2.

> La min bønn bli satt fram for ditt åsyn som røkelse, og mine oppløftede hender som kveldsofferet. Salmene 141,2.

In agreement with the evening sacrifice being the hour of prayer, Ezra is praying at the evening sacrifice, so he is praying at the ninth hour, when Peter is in the temple, when Christ died and when Cornelius was told to send for Peter.

I samsvar med at kveldsofferet var bønnens time, ber Esra ved kveldsofferet; således ber han ved den niende time, da Peter er i tempelet, da Kristus døde, og da Kornelius fikk beskjed om å sende bud på Peter.

> And at the evening sacrifice I arose up from my heaviness; and having rent my garment and my mantle, I fell upon my knees, and spread out my hands unto the Lord my God. Ezra 9:5.

> Og ved kveldsofferet reiste jeg meg opp fra min nedbøydhet; og etter å ha sønderrevet min kjortel og min kappe, falt jeg på kne og bredte ut mine hender til Herren min Gud. Esra 9:5.

In his prayer, Ezra is repenting after understanding that those who came out of Babylon to rebuild the temple and Jerusalem were joined to heathen wives.

I sin bønn gjør Esra bot etter å ha forstått at de som dro ut fra Babylon for å gjenoppbygge tempelet og Jerusalem, hadde sluttet seg til hedenske hustruer.

> Now when Ezra had prayed, and when he had confessed, weeping and casting himself down before the house of God, there assembled unto him out of Israel a very great congregation of men and women and children: for the people wept very sore. And Shechaniah the son of Jehiel, one of the sons of Elam, answered and said unto Ezra, We have trespassed against our God, and have taken strange wives of the people of the land: yet now there is hope in Israel concerning this thing. Now therefore let us make a covenant with our God to put away all the wives, and such as are born of them, according to the counsel of my lord, and of those that tremble at the commandment of our God; and let it be done according to the law. Arise; for this matter belongeth unto thee: we also will be with thee: be of good courage, and do it.

> Mens Esra bad og avla bekjennelse, mens han gråt og kastet seg ned foran Guds hus, samlet det seg hos ham fra Israel en meget stor forsamling av menn og kvinner og barn; for folket gråt sårt. Og Sjekanja, sønn av Jehiel, en av Elams sønner, tok til orde og sa til Esra: Vi har vært troløse mot vår Gud og tatt fremmede hustruer blant folkene i landet; men ennå er det håp for Israel i denne sak. La oss derfor slutte en pakt med vår Gud om å sende bort alle hustruene og det som er født av dem, etter råd fra min herre og fra dem som skjelver for vår Guds bud; og la det bli gjort etter loven. Stå opp; for denne saken påligger deg. Også vi vil stå deg bi. Vær frimodig, og gjør det.

> Then arose Ezra, and made the chief priests, the Levites, and all Israel, to swear that they should do according to this word. And they sware. Then Ezra rose up from before the house of God, and went into the chamber of Johanan the son of Eliashib: and when he came thither, he did eat no bread, nor drink water: for he mourned because of the transgression of them that had been carried away. And they made proclamation throughout Judah and Jerusalem unto all the children of the captivity, that they should gather themselves together unto Jerusalem; And that whosoever would not come within three days, according to the counsel of the princes and the elders, all his substance should be forfeited, and himself separated from the congregation of those that had been carried away. Then all the men of Judah and Benjamin gathered themselves together unto Jerusalem within three days. It was the ninth month, on the twentieth day of the month; and all the people sat in the street of the house of God, trembling because of this matter, and for the great rain. Ezra 10:1–9.

> Da stod Esra fram og lot overprestene, levittene og hele Israel sverge at de skulle handle i samsvar med dette ord. Og de sverget. Så reiste Esra seg opp fra stedet foran Guds hus og gikk inn i kammeret til Johanan, sønn av Eljasjib; og da han kom dit, åt han ikke brød og drakk ikke vann, for han sørget over overtredelsen hos dem som var kommet tilbake fra fangenskapet. Og det ble utropt over hele Juda og Jerusalem til alle barna av fangenskapet at de skulle samle seg i Jerusalem; og at hver den som ikke kom innen tre dager, etter råd fra fyrstene og de eldste, skulle få all sin eiendom inndratt, og selv bli skilt ut fra forsamlingen av dem som var kommet tilbake fra fangenskapet. Da samlet alle mennene av Juda og Benjamin seg i Jerusalem innen tre dager. Det var i den niende måneden, på den tjuende dag i måneden; og alt folket satt på plassen ved Guds hus og skalv på grunn av denne saken og på grunn av det sterke regnet. Esra 10:1–9.

The covenant of the one hundred and forty-four thousand is represented as a separation from those who had taken strange wives. This is the separation of the wise and foolish virgins, and it occurs at the ninth hour, which is the death of Christ, Peter in the temple on Pentecost, and Peter being called to Caesarea by the sea. Ezra’s separation is also the purging of the Levites by the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three. The purging in Malachi illustrates the two temple cleansings of Christ.

Pakten med de hundre og førtifire tusen er framstilt som en atskillelse fra dem som hadde tatt fremmede hustruer. Dette er atskillelsen mellom de kloke og de dårlige jomfruer, og den finner sted ved den niende time, som er Kristi død, Peter i templet på pinsedagen, og Peter som blir kalt til Cæsarea ved havet. Esras atskillelse er også levittenes renselse ved Paktens budbærer i Malakias kapittel tre. Renselsen i Malakias illustrerer Kristi to tempelrenselser.

> “In cleansing the temple from the world’s buyers and sellers, Jesus announced His mission to cleanse the heart from the defilement of sin,—from the earthly desires, the selfish lusts, the evil habits, that corrupt the soul. Malachi 3:1–3 quoted.” The Desire of Ages, 161.

> «Ved å rense tempelet for verdens kjøpere og selgere kunngjorde Jesus sitt oppdrag om å rense hjertet fra syndens besmittelse,—fra de jordiske begjær, de selviske lyster, de onde vaner, som forderver sjelen. Malaki 3:1–3 sitert.» Slektenes håp, 161.

Ezra and those who enter into the covenant are told to “arise” and Joshua was told to rise up after all the rebels died over a period of thirty-eight years. It took two years for ancient Israel to fail the tenfold testing process, and thirty-eight years later the rebels were all dead and God tells them to arise.

Esra og de som trer inn i pakten, blir befalt å «stå opp», og Josva ble befalt å stå opp etter at alle opprørerne døde i løpet av en periode på trettiåtte år. Det tok to år for det gamle Israel å mislykkes i den tidobbelte prøvelsesprosessen, og trettiåtte år senere var alle opprørerne døde, og Gud befaler dem å stå opp.

> Now rise up, said I, and get you over the brook Zered. And we went over the brook Zered. And the space in which we came from Kadeshbarnea, until we were come over the brook Zered, was thirty and eight years; until all the generation of the men of war were wasted out from among the host, as the Lord sware unto them. Deuteronomy 2:13, 14.

> «Stå nå opp,» sa jeg, «og dra over bekken Sered.» Og vi dro over bekken Sered. Og tiden vi brukte fra vi drog ut fra Kadesj-Barnea til vi kom over bekken Sered, var åtte og tretti år, inntil hele den generasjonen av stridsmenn var utryddet fra leiren, slik Herren hadde tilsvoret dem. 5 Mosebok 2:13, 14.

In John five, Jesus healed the impotent man that had been that way for thirty-eight years, and when He healed him, He told the man to “arise.”

I Johannes 5 helbredet Jesus den vanføre mannen som hadde vært slik i trettiåtte år, og da Han helbredet ham, sa Han til mannen: «Stå opp.»

> For an angel went down at a certain season into the pool, and troubled the water: whosoever then first after the troubling of the water stepped in was made whole of whatsoever disease he had. And a certain man was there, which had an infirmity thirty and eight years. When Jesus saw him lie, and knew that he had been now a long time in that case, he saith unto him, Wilt thou be made whole?

> For en engel steg ned i dammen til bestemte tider og satte vannet i bevegelse; den som da først steg ned etter at vannet var blitt satt i bevegelse, ble frisk, hvilken sykdom han enn led av. Og det var en mann der som hadde hatt en sykdom i åtte og tretti år. Da Jesus så ham ligge der og visste at han alt hadde vært slik i lang tid, sier han til ham: Vil du bli frisk?

> The impotent man answered him, Sir, I have no man, when the water is troubled, to put me into the pool: but while I am coming, another steppeth down before me.

> Den syke mannen svarte ham: Herre, jeg har ingen til å senke meg ned i dammen når vannet kommer i bevegelse; men mens jeg er på vei, stiger en annen ned før meg.

> Jesus saith unto him, Rise, take up thy bed, and walk. And immediately the man was made whole, and took up his bed, and walked: and on the same day was the sabbath. John 5:4–9.

> Jesus sier til ham: Stå opp, ta din seng og gå! Og straks ble mannen helbredet, og han tok opp sin seng og gikk. Men det var sabbat på den dagen. Johannes 5:4–9.

At Ezra’s illustration of the covenant of the one hundred and forty-four thousand, the people were to “arise.” In 1838 Josiah Litch, a prominent Millerite preacher predicted the end of the Ottoman supremacy around 1840, and the Millerite message arose, only to be empowered with the exact fulfillment on August 11, 1840. The lifting up of the church triumphant includes a prediction that causes God’s people to arise when the covenant is established. In Ezra’s separation from strange wives we find Malachi’s purging of the Levites, and also the two temple cleansings of Christ, and each line identifies a separation of wheat and tares, that is accomplished when Christ forever removes sin from the hearts of the one hundred and forty-four thousand. Christ’s ninth hour, and Peter’s two ninth hours along with Ezra’s prayer for purification align with the Sunday law, when the latter rain will be poured out without measure. In Daniel chapter nine, Daniel receives and answer to his petitions at the time of the evening oblation, which is the ninth hour.

Ved Esras framstilling av pakten med de hundre og førtifire tusen skulle folket «stå opp». I 1838 forutsa Josiah Litch, en fremtredende millerittisk predikant, slutten på Det osmanske rikets overherredømme omkring 1840, og det millerittiske budskapet stod frem, for så å bli gitt kraft gjennom den nøyaktige oppfyllelsen den 11. august 1840. Opphøyelsen av den seirende menighet innbefatter en forutsigelse som får Guds folk til å stå opp når pakten blir stadfestet. I Esras adskillelse fra fremmede hustruer finner vi Malakis renselse av levittene, og også Kristi to tempelrenselser, og hver linje påviser en adskillelse mellom hvete og ugress, som fullbyrdes når Kristus for evig fjerner synden fra hjertene til de hundre og førtifire tusen. Kristi niende time, og Peters to niende timer sammen med Esras bønn om renselse, sammenfaller med søndagsloven, når senregnet skal bli utøst uten mål. I Daniels bok kapittel ni mottar Daniel et svar på sine bønner ved tiden for kveldsofferet, som er den niende time.

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. Daniel 9:21.

> Ja, mens jeg ennå talte i bønn, kom mannen Gabriel, som jeg hadde sett i synet ved begynnelsen, hastende i rask flukt og rørte ved meg ved tiden for aftenofferet. Daniel 9:21.

We are informed that the visions given to Daniel by the great rivers of Shinar are now in the process of fulfillment, and that we are to consider the circumstances when the prophecies were given.

Vi blir gjort oppmerksom på at de synene som ble gitt Daniel ved de store elvene i Sinear, nå er i ferd med å gå i oppfyllelse, og at vi skal ta i betraktning omstendighetene da profetiene ble gitt.

> “The light that Daniel received from God was given especially for these last days. The visions he saw by the banks of the Ulai and the Hiddekel, the great rivers of Shinar, are now in process of fulfillment, and all the events foretold will soon come to pass.

> «Det lys som Daniel mottok fra Gud, ble gitt særlig for disse siste dager. De synene han så ved breddene av Ulai og Hiddekel, de store elvene i Sinear, er nå i ferd med å gå i oppfyllelse, og alle de hendelser som er forutsagt, vil snart finne sted. »

> “Consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies of Daniel were given.” Testimonies to Ministers, 113.

> «Betrakt omstendighetene i den jødiske nasjon da Daniels profetier ble gitt.» Testimonies to Ministers, 113.

The light of the visions associated with the Hiddekel and Ulai rivers represents the last six chapters of Daniel chapter eleven. In chapter nine, represented by the Ulai river, Daniel is given light upon chapters seven, eight and nine. In chapter ten, represented by the Hiddekel river, Daniel is given the light of chapters ten, eleven and twelve. The prophetic information is represented by both the prophetic events represented within the chapters, but also by Daniel, for we are to consider the circumstances of the Jewish nation when the prophecies were given.

Lyset fra synene som er knyttet til elvene Hiddekel og Ulai, representerer de seks siste kapitlene i Daniels bok, kapittel elleve. I kapittel ni, representert ved elven Ulai, gis Daniel lys over kapitlene sju, åtte og ni. I kapittel ti, representert ved elven Hiddekel, gis Daniel lyset fra kapitlene ti, elleve og tolv. Den profetiske informasjonen representeres både ved de profetiske begivenhetene som fremstilles i kapitlene, men også ved Daniel, for vi skal ta i betraktning den jødiske nasjons omstendigheter da profetiene ble gitt.

We are to bring those considerations to the latter days and align them with the other prophet’s testimonies. This means that just as Peter is at Caesarea Philippi and also Caesarea Maritima, Daniel is visited by Gabriel at the ninth hour in chapter nine, and he is visited on the twenty-second day in chapter ten. The light of the Ulai and the Hiddekel for the last days is unsealed to Daniel at the ninth hour of the twenty-second day. That light represents the outpouring of the latter rain without measure at the Sunday law.

Vi skal føre disse betraktningene fram til de siste dager og samstemme dem med den andre profetens vitnesbyrd. Dette betyr at likesom Peter befinner seg i Cæsarea Filippi og også i Cæsarea Maritima, blir Daniel besøkt av Gabriel ved den niende time i kapittel ni, og han blir besøkt på den tjueandre dag i kapittel ti. Lyset fra Ulai og Hiddekel for de siste dager blir avforseglet for Daniel ved den niende time på den tjueandre dag. Dette lyset representerer utgytelsen av senregnet uten mål ved søndagsloven.

Daniel’s testimony is fully opened at the ninth hour, for it identifies both the external and internal history of what “befalls” God’s people in the latter days. When that light is proclaimed the Gentiles, represented by Cornelius, will send for the one hundred and forty-four thousand, the law of God will be murdered by Sunday enforcement, and Peter will deliver a message to the temple that Christ had departed from and identified as the Jew’s empty house. Peter addresses the Gentiles, and also the Sanhedrin, while Ezra pleads for the separation and Daniel fasts and prays for light. The ninth hour at Pentecost, at Christ’s death, at Cornelius’s call of Peter, the evening sacrifice all align with Elijah on Mount Carmel.

Daniels vitnesbyrd blir fullt ut åpnet ved den niende time, for det identifiserer både den ytre og den indre historie om det som «hender» Guds folk i de siste dager. Når dette lyset blir forkynt for hedningene, representert ved Kornelius, vil de sende bud etter de hundre og førtifire tusen, Guds lov vil bli myrdet ved håndhevelsen av søndagen, og Peter vil framføre et budskap til templet som Kristus hadde forlatt og betegnet som jødenes tomme hus. Peter henvender seg til hedningene, og også til Sanhedrinet, mens Esra bønnfaller om atskillelsen og Daniel faster og ber om lys. Den niende time ved pinse, ved Kristi død, ved Kornelius’ tilkalling av Peter, aftenofferet, står alle i samklang med Elia på Karmel-fjellet.

It is evident that the six-hour period represents a period that ends at the Sunday law, but that it begins with an event that is directly connected to the end, such was the morning and evening offerings. In terms of Peter, the six-hour period is Caesarea Philippi to Caesarea by the sea. At Pentecost it was the upper room to the temple. The period that is the bright light that is set up at the beginning of the path is the Midnight Cry, and that period reaches to the Sunday law. The six hours, between the evenings represent the triumphal entry of Christ into Jerusalem, which in turn represented the period from the Exeter camp meeting from August 12 to 17, 1844, that initiated the proclamation of the message that reached its conclusion on October 22, 1844. Exeter is Caesarea Philippi and Caesarea by the sea is October 22, 1844. The beginning is marked by Caesarea as is the ending.

Det er åpenbart at seks-timersperioden representerer en periode som ender ved søndagsloven, men at den begynner med en hendelse som er direkte forbundet med enden, slik det var med morgen- og kveldofferet. I Peters tilfelle er seks-timersperioden fra Cæsarea Filippi til Cæsarea ved havet. Ved pinsen var det fra salen ovenpå til tempelet. Perioden som er det klare lys som settes opp ved begynnelsen av stien, er midnattsropet, og den perioden strekker seg fram til søndagsloven. De seks timene, mellom aftenene, representerer Kristi triumferende inntog i Jerusalem, som igjen representerte perioden fra leirmøtet i Exeter fra 12. til 17. august 1844, som innledet forkynnelsen av budskapet som nådde sin avslutning den 22. oktober 1844. Exeter er Cæsarea Filippi, og Cæsarea ved havet er 22. oktober 1844. Begynnelsen er kjennetegnet ved Cæsarea, likeså avslutningen.

The triumphal entry is marked by a controversy at the beginning and a controversy at the end. The controversy at Exeter was represented by the false worship that was taking place on the grounds in the Watertown tent. Two messages were represented by those two tents, and when Christ entered Jerusalem the quibbling Jews complained about the message being proclaimed as He came down from the Mount of Olives, riding into Jerusalem on the recently loosed ass. The first and the last controversy identify an alpha and omega to the period. At Exeter the Watertown class represent a class of virgins that had no oil, and for them the door of salvation was closed. At the end of that period the door into the holy place was closed, thus providing an alpha and omega to the period. That alpha and omega aligns with the two controversies of the triumphal entry, and Caesarea to Caesarea with Peter.

Det triumferende inntoget er kjennetegnet av en strid ved begynnelsen og en strid ved avslutningen. Striden i Exeter ble representert ved den falske tilbedelsen som fant sted på området i Watertown-teltet. To budskaper ble representert ved disse to teltene, og da Kristus drog inn i Jerusalem, klaget de kverulerende jødene over budskapet som ble forkynt idet Han kom ned fra Oljeberget og red inn i Jerusalem på det nylig løste eselet. Den første og den siste striden identifiserer en alfa og omega for perioden. I Exeter representerer Watertown-klassen en klasse av jomfruer som ikke hadde olje, og for dem ble frelsens dør lukket. Ved slutten av den perioden ble døren inn til det hellige lukket, og slik ble det gitt en alfa og omega for perioden. Denne alfa og omega står i samsvar med de to stridene ved det triumferende inntoget, og Cæsarea til Cæsarea med Peter.

In Caesarea Philippi, Simon Barjona’s name is changed to Peter, in a passage where he is praised as a mouthpiece of inspiration, then condemned as Satan, for opposing the message of the cross. Peter is a symbol of the two classes that are separated by the message of the baptism and cross, which is the message of 9/11 and the Sunday law.

I Cæsarea Filippi blir Simon Barjonas navn forandret til Peter, i en tekst hvor han blir rost som et talerør for inspirasjon, og deretter fordømt som Satan fordi han motsatte seg korsets budskap. Peter er et symbol på de to klassene som blir skilt ved budskapet om dåpen og korset, som er budskapet om 9/11 og søndagsloven.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> «For hver av de klassene som er representert ved fariseeren og tolleren, finnes det en lærdom i apostelen Peters historie. I sin tidlige disippeltid mente Peter at han var sterk. Likesom fariseeren var han, etter sin egen vurdering, ‘ikke som andre mennesker.’ Da Kristus på terskelen til sitt forræderi advarte sine disipler på forhånd: ‘Alle skal dere ta anstøt av meg i denne natt,’ erklærte Peter selvsikkert: ‘Om enn alle tar anstøt, så skal likevel ikke jeg gjøre det.’ Mark 14:27, 29. Peter kjente ikke sin egen fare. Selvtillit villedet ham. Han mente seg i stand til å stå imot fristelsen; men i løpet av noen få korte timer kom prøven, og med banning og sverging fornektet han sin Herre.» Christ’s Object Lessons, 152.

At the ninth hour, which is the time of the evening offering in answer to the prayer of Elijah, fire came down and consumed the offering for the purpose of making God’s people know that the Lord is God. There are two classes symbolized at Mount Carmel, one class that then knows that the Lord He is God, and the other represented by the prophets of Baal who are thereafter slain.

I den niende time, som er tiden for kveldofferet, kom ild ned som svar på Elias bønn og fortærte offeret, for at Guds folk skulle vite at Herren, Han er Gud. Det er to klasser symbolisert på Karmel-fjellet: én klasse som da vet at Herren, Han er Gud, og den andre, representert ved Ba'als profeter, som deretter blir drept.

> And it came to pass at the time of the offering of the evening sacrifice, that Elijah the prophet came near, and said, Lord God of Abraham, Isaac, and of Israel, let it be known this day that thou art God in Israel, and that I am thy servant, and that I have done all these things at thy word. Hear me, O Lord, hear me, that this people may know that thou art the Lord God, and that thou hast turned their heart back again.

> Og det skjedde ved tiden for ofringen av kveldsofferet at profeten Elia trådte fram og sa: Herre, Abrahams, Isaks og Israels Gud, la det bli kjent på denne dag at du er Gud i Israel, og at jeg er din tjener, og at jeg har gjort alle disse ting etter ditt ord. Svar meg, Herre, svar meg, så dette folket kan vite at du er Herren Gud, og at du har vendt deres hjerte tilbake igjen.

> Then the fire of the Lord fell, and consumed the burnt sacrifice, and the wood, and the stones, and the dust, and licked up the water that was in the trench. And when all the people saw it, they fell on their faces: and they said, The Lord, he is the God; the Lord, he is the God.

> Da falt Herrens ild ned og fortærte brennofferet og veden og steinene og støvet, og slikket opp vannet som var i grøften. Og da alt folket så det, falt de ned på sitt ansikt, og de sa: Herren, han er Gud! Herren, han er Gud!

> And Elijah said unto them, Take the prophets of Baal; let not one of them escape. And they took them: and Elijah brought them down to the brook Kishon, and slew them there. 1 Kings 18:36–40.

> Og Elia sa til dem: Grip Ba’als profeter; la ikke én eneste av dem slippe unna. Og de grep dem. Deretter førte Elia dem ned til bekken Kisjon og drepte dem der. 1 Kongebok 18:36–40.

The evening sacrifice, the death of Christ, Peter healing the lame man, Peter taking the message to the Gentiles, Daniel receiving prophetic light, Elijah’s prayer being answered with fire, while Ezra is in sackcloth and ashes praying for the transition of Laodicea to Philadelphia, for the transition the church militant unto the church triumphant. The ninth hour is the hour of sacrifice, the hour of answered prayer, the hour heaven touches earth, the bridge between judgment and mercy and that is why Christ dies at the ninth hour, for the ninth hour of sacrifice opened the gospel to the Gentiles, who were those that sat in darkness, but would see great light when the book of Daniel is opened fully at the Sunday law.

Aftenofferet, Kristi død, Peter som helbreder den lamme mannen, Peter som bringer budskapet til hedningene, Daniel som mottar profetisk lys, Elias’ bønn som blir besvart med ild, mens Esra er i sekk og aske og ber om overgangen fra Laodikea til Filadelfia, om overgangen fra den stridende kirke til den seirende kirke. Den niende time er offerets time, den bønnhørelsens time, den time da himmelen berører jorden, broen mellom dom og miskunn, og derfor dør Kristus i den niende time, for den niende times offer åpnet evangeliet for hedningene, de som satt i mørke, men som skulle se et stort lys når Daniels bok blir fullt ut åpnet ved søndagsloven.

At Gideon’s offering in Judges 6:21, the Angel of the Lord touches Gideon’s meat and unleavened bread offering with his staff, and fire springs up from the rock to consume it entirely. The fire confirmed God’s call to Gideon and his acceptance of the sign.

Ved Gideons offer i Dommerne 6:21 berører Herrens engel Gideons kjøtt og offer av usyret brød med sin stav, og ild springer opp fra klippen for å fortære det fullstendig. Ilden stadfestet Guds kall til Gideon og hans godkjenning av tegnet.

> And he said unto him, If now I have found grace in thy sight, then shew me a sign that thou talkest with me. Depart not hence, I pray thee, until I come unto thee, and bring forth my present, and set it before thee. And he said, I will tarry until thou come again. And Gideon went in, and made ready a kid, and unleavened cakes of an ephah of flour: the flesh he put in a basket, and he put the broth in a pot, and brought it out unto him under the oak, and presented it. And the angel of God said unto him, Take the flesh and the unleavened cakes, and lay them upon this rock, and pour out the broth. And he did so. Then the angel of the Lord put forth the end of the staff that was in his hand, and touched the flesh and the unleavened cakes; and there rose up fire out of the rock, and consumed the flesh and the unleavened cakes. Then the angel of the Lord departed out of his sight. And when Gideon perceived that he was an angel of the Lord, Gideon said, Alas, O Lord God! for because I have seen an angel of the Lord face to face. Judges 6:17–22.

> Og han sa til ham: Dersom jeg nå har funnet nåde for dine øyne, så vis meg et tegn på at det er du som taler med meg. Gå ikke bort herfra, ber jeg deg, før jeg kommer tilbake til deg og bærer fram min gave og setter den fram for deg. Og han sa: Jeg vil bli her til du kommer tilbake. Da gikk Gideon inn og gjorde i stand et geitekje og usyrede kaker av en efa mel. Kjøttet la han i en kurv, og kraften hadde han i en gryte; så bar han det ut til ham under eiken og bar det fram. Og Guds engel sa til ham: Ta kjøttet og de usyrede kakene og legg dem på denne klippen, og hell ut kraften. Og han gjorde så. Da rakte Herrens engel ut enden av staven som han hadde i hånden, og rørte ved kjøttet og de usyrede kakene; og ild steg opp av klippen og fortærte kjøttet og de usyrede kakene. Deretter vek Herrens engel bort fra hans øyne. Og da Gideon skjønte at det var Herrens engel, sa Gideon: Ve meg, Herre Gud! For jeg har sett Herrens engel ansikt til ansikt. Dommerne 6:17–22.

The angel appeared to Gideon in the first verse of the chapter and called Gideon, “a mighty man of valor” and Gideon asked for a sign to prove that claim. Then Gideon asks the angel to tarry, and the angel that tarries in prophecy is the second angel. After the tarrying time had ended, Gideon sets forth an offering and fire consumes the offering. Gideon is at the ninth hour for Elijah was the evening offering, and the ninth hour is the Sunday law when the Pentecostal tongues of fire align. Gideon represents a class that sees the Lord face to face, which is what happened to Daniel in chapter ten. When Gideon saw the fire consume the offering, he then realized that he had been interacting with the Lord, who he had seen face to face.

Engelen åpenbarte seg for Gideon i det første verset i kapitlet og kalte Gideon «en veldig stridsmann», og Gideon ba om et tegn for å bevise denne påstanden. Deretter ber Gideon engelen om å bli værende, og engelen som blir værende i profetien, er den andre engelen. Etter at ventetiden var til ende, bar Gideon fram et offer, og ild fortærte offeret. Gideon befinner seg ved den niende time, for Elia var kveldsofferet, og den niende time er søndagsloven når pinsens ildtunger samstemmer. Gideon representerer en klasse som ser Herren ansikt til ansikt, noe som er det som skjedde med Daniel i kapittel ti. Da Gideon så ilden fortære offeret, innså han deretter at han hadde vært i samhandling med Herren, som han hadde sett ansikt til ansikt.

Gideon awakens to this reality when the miracle of fire confirms the sign, and the sign was Gideon, the mighty man of God and the army of 300 priests, who all had Habakkuk’s 300 tables in their hands. The sign, or ensign is Gideon himself, and the army of three hundred, that is also Ezekiel’s mighty army–that stands up in chapter thirty-seven.

Gideon våkner opp til denne virkeligheten når ildens mirakel stadfester tegnet, og tegnet var Gideon, Guds veldige mann, og hæren av 300 prester, som alle hadde Habakkuks 300 tavler i sine hender. Tegnet, eller banneret, er Gideon selv, og hæren på tre hundre, som også er Esekiels veldige hær – den som reiser seg i kapittel trettisju.

When the tabernacle was dedicated in Leviticus 9:23, 24, after Aaron’s first offerings as high priest, fire comes out from before the Lord and consumes the burnt offering and fat on the altar. The people shout and fall on their faces in awe. This must, line upon line, align with Elijah’s fire.

Da tabernaklet ble innviet i 3. Mosebok 9:23, 24, etter Arons første offergaver som øversteprest, går ild ut fra Herrens åsyn og fortærer brennofferet og fettstykkene på alteret. Folket roper og faller på sitt ansikt i ærefrykt. Dette må, linje på linje, stemme overens med Elias’ ild.

Ezra’s ninth hour prayer for the separation of wheat and tares, which occurs at the Sunday law, is fulfilled then when the church militant transforms into the church triumphant. It must align with Gideon’s fire as well. The consuming fire upon Aaron’s first offering, that was made after seven days of consecration on the eighth day, returned on the same day, and destroyed Aaron’s two wicked sons. When the Holy Spirit is poured out without measure at the ninth hour, at the Sunday law, there will be a separation of two classes of priests, and the church triumphant will begin the work represented by the white horse of Ephesus, that goes forth conquering and to conquer. The anointing of the church triumphant finds a second witness in Solomon’s temple.

Esras bønn ved den niende time om adskillelsen mellom hvete og ugress, som finner sted ved søndagsloven, blir da oppfylt når den stridende menighet forvandles til den seirende menighet. Den må også være i samsvar med Gideons ild. Den fortærende ild over Arons første offer, som ble frembåret etter sju dagers innvielse på den åttende dag, vendte tilbake på samme dag og ødela Arons to ugudelige sønner. Når Den Hellige Ånd blir utøst uten mål ved den niende time, ved søndagsloven, vil det finne sted en adskillelse av to klasser prester, og den seirende menighet vil begynne det arbeid som er fremstilt ved Efesos’ hvite hest, som drar ut seirende og for å seire. Salvelsen av den seirende menighet finner et annet vitne i Salomos tempel.

Solomon’s temple dedication in 2 Chronicles 7:1–3, after Solomon’s prayer, fire came down from heaven and consumed the burnt offerings and sacrifices. The glory of the Lord filled the temple, leading the people to worship and declare God’s goodness and enduring mercy. At the Sunday law the church triumphant is lifted up above all the mountains as a crown and an ensign according to Zechariah and Isaiah. When the fire descended at Solomon’s dedication of the temple, the temple was filled with the glory of the Lord, symbolizing that the sounding of the seventh trumpet has finished its work upon God’s people and is about to finish that very work upon the eleventh-hour workers. The seventh trumpet represents the atonement, the combination of Divinity and humanity that occurs as Jesus lifts up His kingdom of glory. That fire which came down at Moses tabernacle and Solomon’s temple was also a fire of judgment for Aaron’s son, as it was for David.

Ved innvielsen av Salomos tempel i 2 Krønikebok 7,1–3 kom det, etter Salomos bønn, ild ned fra himmelen og fortærte brennofferet og slaktofferne. Herrens herlighet fylte templet, noe som ledet folket til tilbedelse og til å forkynne Guds godhet og hans miskunnhet som varer evig. Ved søndagsloven blir den seirende menighet opphøyd over alle fjellene som en krone og et banner, i samsvar med Sakarja og Jesaja. Da ilden steg ned ved Salomos innvielse av templet, ble templet fylt med Herrens herlighet, noe som symboliserer at lyden av den sjuende basun har fullført sitt verk på Guds folk og er i ferd med å fullføre det samme verk på arbeiderne i den ellevte time. Den sjuende basun representerer soningen, foreningen av guddommelighet og menneskelighet som finner sted når Jesus opphøyer sitt herlighetsrike. Den ilden som kom ned ved Mose tabernakel og Salomos tempel, var også en domsild for Arons sønn, slik den også var det for David.

David’s offering on the threshing floor of Araunah/Ornan in 1 Chronicles 21:26, during the plague brought about by David’s census, was answered with fire from heaven on the altar, signaling acceptance and halting the plague. The plague of Laodicea is ended when the fire descends upon David’s offering to stay the plague of His dependence upon human strength and wisdom. The transition from human to Divine human is marked when the atonement is accomplished, and the church is lifted up as an ensign. At that point, in agreement with Solomon’s temple, the glory of the Lord filled the temple as Divinity is combined with humanity.

Davids offer på Araunas/Ornans treskeplass i 1. Krønikebok 21,26, under pesten som ble forårsaket av Davids folketelling, ble besvart med ild fra himmelen på alteret, noe som signaliserte at offeret var antatt og stanset pesten. Laodikeas pest opphører når ilden faller ned på Davids offer for å stanse pesten som følger av hans avhengighet av menneskelig styrke og visdom. Overgangen fra det menneskelige til det guddommelig-menneskelige markeres når soningen er fullbrakt, og menigheten blir løftet opp som et banner. På dette tidspunkt, i samsvar med Salomos tempel, fylte Herrens herlighet templet idet guddommeligheten forenes med menneskeligheten.

We will continue our consideration of the period of the Midnight Cry as represented by the third and ninth hours in the next article.

Vi vil fortsette vår betraktning av tiden for Midnattsropet, slik den er fremstilt ved den tredje og niende time, i den neste artikkelen.

> And after six days Jesus taketh Peter, James, and John his brother, and bringeth them up into an high mountain apart, And was transfigured before them: and his face did shine as the sun, and his raiment was white as the light. And, behold, there appeared unto them Moses and Elias talking with him.

> Og seks dager deretter tok Jesus med seg Peter, Jakob og Johannes, hans bror, og førte dem opp på et høyt fjell, hvor de var for seg selv. Og han ble forklaret for deres øyne; hans ansikt skinte som solen, og hans klær ble hvite som lyset. Og se, Moses og Elia viste seg for dem og talte med ham.

> Then answered Peter, and said unto Jesus, Lord, it is good for us to be here: if thou wilt, let us make here three tabernacles; one for thee, and one for Moses, and one for Elias. While he yet spake, behold, a bright cloud overshadowed them: and behold a voice out of the cloud, which said, This is my beloved Son, in whom I am well pleased; hear ye him.

> Da svarte Peter og sa til Jesus: Herre, det er godt for oss å være her. Om du vil, så la oss gjøre tre hytter her: én til deg, én til Moses og én til Elias. Mens han ennå talte, se, da overskygget en lys sky dem; og se, en røst lød ut fra skyen og sa: Dette er min elskede Sønn, i hvem jeg har velbehag; hør ham!

> And when the disciples heard it, they fell on their face, and were sore afraid. And Jesus came and touched them, and said, Arise, and be not afraid.

> Og da disiplene hørte det, falt de ned på sitt ansikt og ble grepet av stor frykt. Men Jesus kom bort og rørte ved dem og sa: Stå opp, og vær ikke redde.

> And when they had lifted up their eyes, they saw no man, save Jesus only. And as they came down from the mountain, Jesus charged them, saying, Tell the vision to no man, until the Son of man be risen again from the dead. Matthew 17:1–9.

> Og da de løftet sine øyne, så de ingen, uten Jesus alene. Og mens de gikk ned fra fjellet, bød Jesus dem og sa: Fortell ingen om synet før Menneskesønnen er oppstanden fra de døde. Matteus 17:1–9.

Back to Articles