Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-One

Daniels bok – nummer hundre og førtien

Unveiling the Prophetic Significance of the Papacy’s Return and the Eighth President

Åpenbaringen av den profetiske betydningen av pavedømmets tilbakekomst og den åttende presidenten

Author

Jeff Pippenger

Published

March 17, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are currently looking very closely at the prophetic characteristics of the history where the papacy returns to the throne of the earth as the eighth head, that is of the seven heads. We are doing so, in order to carefully identify the prophetic characteristics of the history when the eighth president, that is of the seven presidents, fulfills the formation of the image of the papal beast. We have begun our considerations of these truths with Mount Carmel and Herod’s birthday. Both sacred illustrations represent the soon-coming Sunday law in the United States, which is also represented in verse forty-one of Daniel chapter eleven.

Vi undersøker for tiden meget nøye de profetiske kjennetegn ved den historien der pavedømmet vender tilbake til jordens trone som det åttende hodet, det vil si av de sju hodene. Vi gjør dette for omhyggelig å identifisere de profetiske kjennetegn ved den historien når den åttende presidenten, det vil si av de sju presidentene, fullbyrder dannelsen av bildet av det pavelige dyret. Vi har begynt våre overveielser av disse sannhetene med Karmelfjellet og Herodes’ fødselsdag. Begge hellige illustrasjoner fremstiller den snart kommende søndagsloven i Amerikas forente stater, som også er fremstilt i vers førtien i Daniel kapittel elleve.

> He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. Daniel 11:41.

> Han skal også trenge inn i det herlige land, og mange land skal bli omstyrtet; men disse skal unnslippe av hans hånd: Edom og Moab og de fremste av Ammons barn. Daniel 11:41.

The counterfeit king of the north enters the glorious land in the verse. The glorious land in the history of ancient Israel was the land of Judah, and it was represented as a land flowing with milk and honey, and for this reason, among others, it was glorious. It was glorious because Christ chose its capital city Jerusalem, as the place of His temple, and the city where he chose to place His name.

Den falske kongen i nord går inn i det herlige landet i verset. Det herlige landet i det gamle Israels historie var Judas land, og det ble fremstilt som et land som fløt med melk og honning, og av denne grunn, blant andre, var det herlig. Det var herlig fordi Kristus utvalgte dets hovedstad, Jerusalem, til stedet for sitt tempel, og byen hvor han valgte å sette sitt navn.

> Since the day that I brought forth my people out of the land of Egypt I chose no city among all the tribes of Israel to build an house in, that my name might be there; neither chose I any man to be a ruler over my people Israel: But I have chosen Jerusalem, that my name might be there; and have chosen David to be over my people Israel. 2 Chronicles 6:5, 6.

> Fra den dag jeg førte mitt folk ut av landet Egypt, utvalgte jeg ingen by blant alle Israels stammer til å bygge et hus i, så mitt navn kunne være der; heller ikke utvalgte jeg noen mann til å være fyrste over mitt folk Israel. Men jeg har utvalgt Jerusalem, for at mitt navn skal være der; og jeg har utvalgt David til å være over mitt folk Israel. 2 Krønikebok 6:5, 6.

The literal land of Judah was the glorious land for literal ancient Israel, and the United States is the spiritual land of Judah, the glorious land for spiritual modern Israel.

Det bokstavelige Judas land var herlighetslandet for det bokstavelige gamle Israel, og De forente stater er det åndelige Judas land, herlighetslandet for det åndelige moderne Israel.

> “When the land which the Lord provided as an asylum for His people, that they might worship Him according to the dictates of their own consciences, the land over which for long years the shield of Omnipotence has been spread, the land which God has favored by making it the depository of the pure religion of Christ,—when that land shall, through its legislators, abjure the principles of Protestantism, and give countenance to Romish apostasy in tampering with God’s law,—it is then that the final work of the man of sin will be revealed.” Signs of the Times, June 12, 1893.

> «Når det landet som Herren har gitt som et tilfluktssted for sitt folk, for at de kunne tilbe ham i samsvar med sin egen samvittighets overbevisning, landet som Den Allmektiges skjold i lange år har vært utspent over, landet som Gud har begunstiget ved å gjøre det til oppbevaringsstedet for Kristi rene religion — når det landet, gjennom sine lovgivere, skal fornekte protestantismens prinsipper og gi den romerske frafallsmakten støtte ved å tukle med Guds lov — da er det at syndens menneskes siste verk vil bli åpenbart.» Signs of the Times, 12. juni 1893.

After the counterfeit king of the north conquered the king of the south (the former Soviet Union), in verse forty, in 1989, it then conquers the glorious land (the United States). In verse forty-one the word “countries” is a supplied word, and is not fully accurate, for at the Sunday law, the “many” who are overthrown are a class of people who knew the distinction between the seventh-day Sabbath and the day of the sun, before the Sunday law arrived.

Etter at den falske kongen i nord beseiret kongen i sør (det tidligere Sovjetunionen) i vers førti, i 1989, erobrer den deretter det herlige land (De forente stater). I vers førtien er ordet «land» et tilføyet ord og ikke fullt ut korrekt, for ved søndagsloven er de «mange» som blir styrtet, en klasse mennesker som kjente forskjellen mellom sabbaten på den sjuende dag og solens dag før søndagsloven kom.

> “The change of the Sabbath is the sign or mark of the authority of the Roman church. Those who, understanding the claims of the fourth commandment, choose to observe the false Sabbath in the place of the true, are thereby paying homage to that power by which alone it is commanded. The mark of the beast is the papal Sabbath, which has been accepted by the world in the place of the day of God’s appointment.

> Forandringen av sabbaten er tegnet eller merket på den romerske kirkes myndighet. De som, idet de forstår det fjerde buds krav, velger å holde den falske sabbat i stedet for den sanne, hyller derved den makt ved hvilken alene dette er påbudt. Dyrets merke er den pavelige sabbat, som er blitt antatt av verden i stedet for den dag Gud har bestemt.

> “But the time to receive the mark of the beast, as designated in prophecy, has not yet come. The testing time has not yet come. There are true Christians in every church, not excepting the Roman Catholic communion. None are condemned until they have had the light and have seen the obligation of the fourth commandment. But when the decree shall go forth enforcing the counterfeit Sabbath, and when the loud cry of the third angel shall warn men against the worship of the beast and his image, the line will be clearly drawn between the false and the true. Then those who still continue in transgression will receive the mark of the beast in their foreheads or in their hands.

> «Men tiden for å motta dyrets merke, slik det er angitt i profetien, er ennå ikke kommet. Prøvetiden er ennå ikke kommet. Det finnes sanne kristne i enhver kirke, den romersk-katolske kirke ikke unntatt. Ingen blir fordømt før de har fått lyset og har sett forpliktelsen i det fjerde bud. Men når forordningen går ut som håndhever den falske sabbat, og når den tredje engels høye rop advarer menneskene mot tilbedelsen av dyret og dets bilde, da vil skillelinjen bli klart trukket mellom det falske og det sanne. Da vil de som fortsatt fortsetter i overtredelse, motta dyrets merke på sin panne eller i sin hånd.»

> “With rapid steps we are approaching this period. When Protestant churches shall unite with the secular power to sustain a false religion, for opposing which their ancestors endured the fiercest persecution, then will the papal Sabbath be enforced by the combined authority of church and state. There will be a national apostasy, which will end only in national ruin.” Bible Training School, February 2, 1913.

> «Med raske skritt nærmer vi oss denne perioden. Når protestantiske kirker forener seg med den verdslige makt for å opprettholde en falsk religion, som deres forfedre utholdt den bitreste forfølgelse for å motsette seg, da vil den pavelige sabbat bli håndhevet ved kirkens og statens forente myndighet. Det vil komme et nasjonalt frafall, som bare vil ende i nasjonal ruin.» Bible Training School, 2. februar 1913.

The class of “many” who are overthrown at the soon-coming Sunday law, are those who will be held accountable to the light of the Sabbath, which is the light that is given for that time, which is a turning point, and a crisis in the history of both the church and the nations. That class is the church of Laodicean Adventism that has reached their conclusion of wandering in the wilderness of rebellion. It is there that they are spewed out of the mouth of the Lord for eternity. Laodicean Adventism are those who were called unto the light of the third angel, either at the first Kadesh in the history of 1844, unto 1863, or at the second Kadesh in the history of 2001, unto the Sunday law.

Klassen av «mange» som blir omstyrtet ved den snart kommende søndagsloven, er de som vil bli holdt ansvarlige overfor sabbatens lys, som er det lys som er gitt for den tiden, som er et vendepunkt og en krise i både kirkens og nasjonenes historie. Denne klassen er menigheten i laodikeisk adventisme som har nådd sin avslutning på vandringen i opprørets ørken. Det er der de blir utspydd av Herrens munn for evigheten. Laodikeisk adventisme er de som ble kalt til den tredje engels lys, enten ved det første Kadesj i historien fra 1844 til 1863, eller ved det andre Kadesj i historien fra 2001 til søndagsloven.

> And he saith unto him, Friend, how camest thou in hither not having a wedding garment? And he was speechless. Then said the king to the servants, Bind him hand and foot, and take him away, and cast him into outer darkness; there shall be weeping and gnashing of teeth. For many are called, but few are chosen. Matthew 22:12–14.

> Og han sier til ham: Venn, hvordan kom du inn her uten bryllupskledning? Men han ble målløs. Da sa kongen til tjenerne: Bind ham på hender og føtter og ta ham bort og kast ham ut i det ytterste mørke; der skal det være gråt og tenners gnissel. For mange er kalt, men få er utvalgt. Matteus 22:12–14.

The voice of the third angel, either in 1844, or 2001, was a call unto the wedding. The “many” that are overthrown at the Sunday law, are the “many” who rejected the wedding garment of Christ’s righteousness, and instead become part of the marriage party of the ten kings unto the whore of Rome. For that marriage, a person can keep their own garments, for all they need to take away their reproach is to be called by the surname of the whore that reigns over the ten kings.

Den tredje engels røst, enten i 1844 eller 2001, var et kall til bryllupet. De «mange» som blir omstyrtet ved søndagsloven, er de «mange» som forkastet Kristi rettferdighets bryllupskledning, og i stedet blir en del av de ti kongers bryllupsfølge til Roms skjøge. Til det ekteskapet kan en person beholde sine egne klær, for alt de trenger for å ta bort sin vanære, er å bli kalt ved etternavnet til skjøgen som hersker over de ti konger.

> And in that day seven women shall take hold of one man, saying, We will eat our own bread, and wear our own apparel: only let us be called by thy name, to take away our reproach. Isaiah 4:1.

> Og på den dag skal sju kvinner gripe fatt i én mann og si: Vi vil ete vårt eget brød og kle oss i våre egne klær; bare la oss få kalles ved ditt navn, så vår vanære kan bli tatt bort. Jesaja 4:1.

They failed the first dietary test, for they chose to eat their own bread, instead of the bread of heaven. They failed the second test where they were to glorify God by manifesting His character, but they chose instead to wear their own garments. They failed the third litmus test, for they manifested the name (character) of the beast, for they chose to reject the name (character) of Christ. The purpose that Nimrod built a city (state), and a tower (church), in the first mention of Babylon, was that he might make himself a name.

De bestod ikke den første prøven i kostholdet, for de valgte å spise sitt eget brød i stedet for himmelens brød. De bestod ikke den andre prøven, hvor de skulle ære Gud ved å åpenbare Hans karakter, men de valgte i stedet å bære sine egne klær. De bestod ikke den tredje lakmusprøven, for de åpenbarte dyrets navn (karakter), ettersom de valgte å forkaste Kristi navn (karakter). Hensikten med at Nimrod bygde en by (stat) og et tårn (kirke) ved det første omtale av Babylon, var at han kunne gjøre seg et navn.

> And they said, Go to, let us build us a city and a tower, whose top may reach unto heaven; and let us make us a name, lest we be scattered abroad upon the face of the whole earth. Genesis 11:4.

> Og de sa: Kom, la oss bygge oss en by og et tårn hvis topp når opp til himmelen; og la oss gjøre oss et navn, for at vi ikke skal bli spredt utover hele jordens overflate. 1 Mosebok 11:4.

Name is a symbol of character, and the prophetic character of the eighth beast, that is of the seven, is the twofold nature of the combination of Church (tower) and State (city). In the crisis of the last days men will separate into two classes.

Navn er et symbol på karakter, og den profetiske karakteren til det åttende dyret, som er av de syv, er den todelte naturen i kombinasjonen av kirke (tårn) og stat (by). I de siste dagers krise vil menneskene skille seg i to klasser.

> “There can be only two classes. Each party is distinctly stamped, either with the seal of the living God, or with the mark of the beast or his image. Each son and daughter of Adam chooses either Christ or Barabbas as his general. And all who place themselves on the side of the disloyal are standing under Satan’s black banner, and are charged with rejecting and despitefully using Christ. They are charged with deliberately crucifying the Lord of life and glory.” Review and Herald, January 30, 1900.

> «Det kan bare finnes to klasser. Hver gruppe er tydelig merket, enten med den levende Guds segl, eller med dyrets eller dets billedes merke. Hver sønn og datter av Adam velger enten Kristus eller Barabbas som sin fører. Og alle som stiller seg på de troløses side, står under Satans svarte banner og blir anklaget for å forkaste og hånlig mishandle Kristus. De blir anklaget for med overlegg å korsfeste livets og herlighetens Herre.» Review and Herald, 30. januar 1900.

One class will represent the image of the beast, and the other class will represent the image of Christ. One will be wearing Christ’s wedding garment, and the other class will be wearing “their own apparel.” One class will be eating the heavenly diet, and the other will be eating their “own bread.” The class that eats their own bread, and retains their own apparel, represent the “many” who were called by the voice of the third angel, and they are the “many” who are overthrown at the soon-coming Sunday law. Their attempt to redeem their lost condition when their characters are manifested at the crisis of the Sunday law is the false hope that if they can accept the name of the whore of Rome, that doing so will take away their “reproach.”

Den ene klassen vil representere dyrets bilde, og den andre klassen vil representere Kristi bilde. Den ene vil være kledd i Kristi bryllupskledning, og den andre klassen vil være kledd i «sine egne klær». Den ene klassen vil spise den himmelske kost, og den andre vil spise sitt «eget brød». Klassen som spiser sitt eget brød og beholder sine egne klær, representerer de «mange» som ble kalt ved den tredje engels røst, og de er de «mange» som blir omstyrtet ved den snart kommende søndagsloven. Deres forsøk på å gjenløse sin tapte tilstand når deres karakter blir åpenbart i krisen omkring søndagsloven, er det falske håpet om at dersom de kan ta imot navnet til skjøgen i Roma, så vil dette ta bort deres «vanære».

At that time, the few who are chosen are lifted up as the ensign of the one hundred and forty-four thousand, and there is then another group in verse forty-one who then “escape” the hand of the counterfeit king of the north. The Hebrew word translated as “escape,” in verse forty-one, means to escape as if by slipperiness, and the definition conveys the idea of holding a bar of soap in the water, and due to the slipperiness of the soap, it slips out of your hand. The primary element of the definition of the word, when it is employed in the Hebrew language is that whatever it is that escapes, is something that had, prior to the escape, been under the control of whatever it escapes from.

På den tiden blir de få som er utvalgt, opphøyd som fanen for de hundre og førtifire tusen, og det finnes da en annen gruppe i vers førtien som da «unnslipper» hånden til den falske kongen i nord. Det hebraiske ordet som i vers førtien er oversatt med «unnslipper», betyr å unnslippe som ved glatthet, og definisjonen formidler tanken om å holde et såpestykke i vannet, og på grunn av såpens glatthet glipper det ut av hånden din. Det primære elementet i definisjonen av ordet, når det brukes i det hebraiske språket, er at hva det enn er som unnslipper, er noe som, før unnslippelsen, hadde vært under kontroll av det som det unnslipper fra.

In verse forty-one, the threefold union of the dragon, the beast and false prophet is accomplished.

I vers førtien fullbyrdes den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profeten.

> “The Protestants of the United States will be foremost in stretching their hands across the gulf to grasp the hand of Spiritualism; they will reach over the abyss to clasp hands with the Roman power; and under the influence of this threefold union, this country will follow in the steps of Rome in trampling on the rights of conscience.” The Great Controversy, 588.

> «Protestantene i Amerikas forente stater vil være de fremste til å strekke sine hender over kløften for å gripe Spiritualismens hånd; de vil rekke over avgrunnen for å fatte den romerske makts hånd; og under innflytelsen av denne trefoldige union vil dette landet følge i Romas fotspor ved å trampe på samvittighetens rettigheter.» The Great Controversy, 588.

When the United States joins hands with the United Nations, and the papacy at the Sunday law, there is a group of people who have previously been in the hand of the papacy, who then “escape” from the counterfeit king of the north’s hand. Those people were previously held in the grasp of the papal power. Those people are represented at Herod’s birthday party by John the Baptist, who was then in the captivity of the Roman dungeons, awaiting death or deliverance. The class of people who escape the captivity of the papacy at the Sunday law, are represented by three tribes, and thus symbolize the threefold makeup of modern Babylon.

Når Amerikas forente stater slår hånd med De forente nasjoner og pavedømmet ved søndagsloven, finnes det en gruppe mennesker som tidligere har vært i pavedømmets hånd, og som da «unnslipper» den forfalskede kongen i nordens hånd. Disse menneskene var tidligere holdt i den pavelige makts grep. Disse menneskene fremstilles ved Herodes’ fødselsdagsfest ved Johannes Døperen, som da var i fangenskap i de romerske fangehullene og ventet på død eller utfrielse. Den klassen av mennesker som unnslipper pavedømmets fangenskap ved søndagsloven, fremstilles ved tre stammer, og symboliserer således den trefoldige sammensetningen av det moderne Babylon.

At that very time, the second voice of Revelation chapter eighteen, calls those people to flee out of Babylon, that they not partake of her judgments that are then to begin. That second voice, is the voice of Christ, but it represents the voice of the one hundred and forty-four thousand who are then proclaiming the third angels’ message with a loud voice. When those who escape the hand (a symbol of submission), they escape the hand of the counterfeit king of the north, and they then find the hand of the true king of the north.

På nettopp den tid kaller den andre stemmen i Åpenbaringen kapittel atten disse menneskene til å flykte ut av Babylon, for at de ikke skal få del i hennes dommer, som da skal begynne. Denne andre stemmen er Kristi stemme, men den representerer stemmen til de hundre og førtifire tusen, som da forkynner den tredje engels budskap med høy røst. Når de som unnslipper hånden (et symbol på underkastelse), unnslipper hånden til den falske kongen i nord, finner de deretter hånden til den sanne kongen i nord.

At Mount Carmel the prophets of Baal were slain, and as the masculine false deity they represent the State, and the prophets of Ashtaroth represent the Church. Elijah slew the prophets of Baal, thus identifying the end of the sixth kingdom, though the religion of apostate Protestantism as represented by Salome, was still represented. Salome, Apostate Protestantism, as Salome, seduces Herod, and the ten kings agree to enter into a Church and State alliance with the eighth head, that was of the seven heads. Salome is the one who the incestuous Herod lusts after in his heart.

På Karmelfjellet ble Ba'als profeter drept, og ettersom den mannlige falske guddom de representerer, står for staten, representerer Asjtarots profeter kirken. Elia drepte Ba'als profeter og identifiserte således slutten på det sjette riket, selv om den frafalne protestantismens religion, slik den var representert ved Salome, fortsatt var representert. Salome, den frafalne protestantisme, forfører Herodes, og de ti kongene blir enige om å inngå en allianse mellom kirke og stat med det åttende hodet, som var av de sju hodene. Salome er den som den incestuøse Herodes begjærer i sitt hjerte.

> But I say unto you, That whosoever looketh on a woman to lust after her hath committed adultery with her already in his heart. Matthew 5:28.

> Men jeg sier dere at hver den som ser på en kvinne for å begjære henne, har allerede drevet hor med henne i sitt hjerte. Matteus 5:28.

Herod’s incestuous lust in his heart, joined their flesh together in his heart, and he therefore became one with Salome.

Herodes’ incestuøse begjær i sitt hjerte forente deres kjød i hans hjerte, og han ble derfor ett med Salome.

> Therefore shall a man leave his father and his mother, and shall cleave unto his wife: and they shall be one flesh. Genesis 2:24.

> Derfor skal mannen forlate sin far og sin mor og holde seg til sin hustru, og de to skal være ett kjød. 1 Mosebok 2:24.

At Herod’s birthday party, Herod and Salome became united, and Herod, who was typified by Ahab, is the head of the ten kings of the northern kingdom. At the soon coming Sunday law, the sixth kingdom of the earth beast ends when the horns that had become one horn representing the combination of the horns of Church and State (the image of the beast), is slain by Elijah. Salome then seduces Herod, becomes one with him, and convinces him to give half his kingdom (the world-wide State) to her mother (the world-wide Church). Salome has then taken control of Ahab and his ten tribes, for the ten kings all agree with each other.

Ved Herodes’ fødselsdagsfest ble Herodes og Salome forent, og Herodes, som var forbilledlig fremstilt ved Akab, er overhodet for de ti kongene i det nordlige riket. Ved den snart kommende søndagsloven ender jorddyrets sjette rike når hornene, som var blitt til ett horn som representerer foreningen av Kirkens og Statens horn (dyrets bilde), blir drept av Elia. Salome forfører deretter Herodes, blir ett med ham og overtaler ham til å gi halvparten av sitt rike (den verdensomspennende stat) til sin mor (den verdensomspennende kirke). Salome har da tatt kontroll over Akab og hans ti stammer, for de ti kongene er alle enige med hverandre.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. Revelation 17:12, 13.

> Og de ti hornene som du så, er ti konger, som ennå ikke har fått noe rike; men de får makt som konger én time sammen med dyret. Disse har ett sinn, og de gir sin makt og styrke til dyret. Åpenbaringen 17:12, 13.

The beast they give their power and strength unto is the beast that the whore rides upon. The beast represents the character of the image, which is the combination of Church and State, with the woman (Church) in control of the relationship, for it is a Latin marriage, where the surname is the name of the wife, and where the woman rules over the man, in rebellion against the true marriage relationship.

Dyret som de gir sin makt og styrke til, er dyret som skjøgen rider på. Dyret representerer bildetets karakter, som er foreningen av kirke og stat, med kvinnen (kirken) i kontroll over forholdet, for det er et latinsk ekteskap, hvor slektsnavnet er hustruens navn, og hvor kvinnen hersker over mannen, i opprør mot det sanne ekteskapsforholdet.

> Unto the woman he said, I will greatly multiply thy sorrow and thy conception; in sorrow thou shalt bring forth children; and thy desire shall be to thy husband, and he shall rule over thee. Genesis 3:16.

> Til kvinnen sa han: Jeg vil storlig mangfoldiggjøre din smerte og ditt svangerskap; med smerte skal du føde barn; og din attrå skal være til din mann, og han skal herske over deg. 1 Mosebok 3,16.

The ten kings are of one mind, and one heart.

De ti kongene er av ett sinn og ett hjerte.

> “Revelation 17:13–14 quoted. ‘These have one mind.’ There will be a universal bond of union, one great harmony, a confederacy of Satan’s forces. ‘And shall give their power and strength unto the beast.’ Thus is manifested the same arbitrary, oppressive power against religious liberty, freedom to worship God according to the dictates of conscience, as was manifested by the papacy, when in the past it persecuted those who dared to refuse to conform with the religious rites and ceremonies of Romanism.

> «Åpenbaringen 17,13–14 sitert. ‘Disse har ett sinn.’ Det vil bli et universelt forbund av enhet, én stor harmoni, en sammensvergelse av Satans krefter. ‘Og skal gi sin makt og styrke til dyret.’ Slik åpenbares den samme vilkårlige, undertrykkende makt mot religionsfriheten, friheten til å tilbe Gud i samsvar med samvittighetens bud, som ble åpenbart av pavedømmet da det i fortiden forfulgte dem som våget å nekte å rette seg etter romerkirkens religiøse riter og seremonier.»

> “In the warfare to be waged in the last days there will be united, in opposition to God’s people, all the corrupt powers that have apostatized from allegiance to the law of Jehovah. In this warfare the Sabbath of the fourth commandment will be the great point at issue; for in the Sabbath commandment the great Law-giver identifies Himself as the Creator of the heavens and the earth.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 983.

> «I den krigføring som skal føres i de siste dager, vil alle de fordervede makter som har falt fra troskapen mot Jehovas lov, stå samlet i motstand mot Guds folk. I denne krigføringen vil sabbaten i det fjerde bud være det store stridsspørsmålet; for i sabbatsbudet åpenbarer den store Lovgiver seg selv som himmelens og jordens Skaper.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, 983.

The ten kings, whose leader is Ahab, or Herod, have been seduced by Salome, the daughter of Herodias. The United Nations, who at the Sunday law is seduced by Salome, the false religion of apostate Protestantism, and who was formerly the sixth kingdom of Bible prophecy, takes control of the kingdom of ten kings, who all agree to give half their kingdom unto the religion of Catholicism. They make this unanimous decision, for all the kings were seduced by Salome’s seductive dance. They agree to place their united strength into the work of killing those represented by John the Baptist.

De ti kongene, hvis leder er Akab, eller Herodes, er blitt forført av Salome, Herodias’ datter. De forente nasjoner, som ved søndagsloven blir forført av Salome, den falske religionen fra det frafalne protestantisme, og som tidligere var det sjette riket i Bibelens profeti, tar kontroll over de ti kongers rike, som alle er enige om å gi halve sitt rike til katolisismens religion. De treffer denne enstemmige beslutning, for alle kongene ble forført av Salomes forførende dans. De blir enige om å legge sin forente styrke inn i verket med å drepe dem som er fremstilt ved Johannes døperen.

The beast (the United Nations) is governed by a premier king (the daughter of Jezebel). Jezebel had directed her daughter to initiate the adulterous and incestuous relationship with Herod and the other kings, for she is the mother of harlots. She is the pimp of her own daughter. Herod, Ahab and the United Nations were seduced by the false prophet, who is the United States. The United States, ceases to be the sixth kingdom when the prophets of Baal were slain, and the prophets of Ashtaroth (Salome) immediately become the governing power of the seventh kingdom, as it duplicates in the world, what it just accomplished in the United States.

Dyret (De forente nasjoner) styres av en fremste konge (Jezebels datter). Jezebel hadde ledet sin datter til å innlede det utroskapelige og incestuøse forholdet til Herodes og de andre kongene, for hun er skjøgenes mor. Hun er halliken for sin egen datter. Herodes, Akab og De forente nasjoner ble forført av den falske profeten, som er De forente stater. De forente stater opphører å være det sjette riket når Ba’als profeter ble drept, og Astarte-profetene (Salome) blir straks den styrende makten i det sjuende riket, idet det i verden gjentar det som det nettopp fullførte i De forente stater.

The beast is the kings who are in a relationship with the whore’s daughter, and the whore is the woman that rules over the beast. Jesus illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing. Just as Revelation chapter seventeen’s illustration of eight kingdoms unsealed the eight kingdoms of Daniel chapter two, the beast and the woman that rides upon the beast unseals another prophetic truth, that is based upon the first representing the last.

Dyret er de kongene som står i et forhold til skjøgens datter, og skjøgen er kvinnen som hersker over dyret. Jesus illustrerer enden på en ting ved begynnelsen på en ting. Slik som illustrasjonen i Åpenbaringen kapittel sytten om åtte kongeriker åpnet de åtte kongerikene i Daniel kapittel to, åpner dyret og kvinnen som rir på dyret en annen profetisk sannhet, som er grunnlagt på at den første representerer den siste.

Revelation chapter seventeen is the last reference to the kingdoms of Bible prophecy, and therefore demands that Daniel chapter two, which is the first reference to the kingdoms of Bible prophecy, of prophetic necessity must also represent eight kingdoms, of which the eighth kingdom was of the seven. So too, the judgment of the woman and the beast she rides upon in chapter seventeen, must be represented in the first judgment of the whore in 1798.

Åpenbaringen kapittel sytten er den siste henvisningen til rikene i Bibelens profeti, og krever derfor at Daniel kapittel to, som er den første henvisningen til rikene i Bibelens profeti, av profetisk nødvendighet også må fremstille åtte riker, hvorav det åttende riket var av de sju. Likeledes må dommen over kvinnen og dyret hun rider på i kapittel sytten være framstilt i den første dommen over skjøgen i 1798.

The angel informed John at the opening of chapter seventeen, that he was going to show the judgment of the great whore and of the beast she rides upon. The first time the whore was judged has been correctly understood as 1798 when the papacy received its deadly wound, and the time of the end arrived. Yet when a “time of the end” is represented in prophetic history there are always two waymarks symbolized by people. The birth of Aaron and his brother Moses was the time of the end in that history. Those two waymarks typified the birth of John the Baptist, and sixth months later his cousin Jesus, thus marking the time of the end for that history. At the end of the seventy-year captivity, which typifies the time of the end in 1798, Darius and his nephew Cyrus are the two waymarks of the time of the end. Together, they typify Reagan and Bush the first, in the time of the end of 1989.

Engelen underrettet Johannes ved åpningen av det syttende kapittelet om at han skulle vise ham dommen over den store skjøgen og over dyret hun rir på. Første gang skjøgen ble dømt, er med rette blitt forstått som 1798, da pavedømmet mottok sitt dødelige sår, og endens tid inntrådte. Men når en «endens tid» fremstilles i den profetiske historien, finnes det alltid to veimerker symbolisert ved personer. Fødslen av Aron og hans bror Moses var endens tid i den historien. Disse to veimerkene var et forbilde på fødselen av Johannes Døperen, og seks måneder senere hans fetter Jesus, og markerte således endens tid for den historien. Ved slutten av det syttiårige fangenskapet, som er et forbilde på endens tid i 1798, er Dareios og hans nevø Kyros de to veimerkene for endens tid. Sammen er de et forbilde på Reagan og den første Bush, i endens tid i 1989.

1798, which was the time of the end when the book of Daniel was unsealed in Millerite history, identified the prophetic death of the political element of the beast of Catholicism. Napoleon’s general Berthier walked right into the Vatican, arrested the pope and ended the political authority of the beast of Catholicism. A year later, in 1799, the woman who had ridden that beast through the centuries, represented by the pope, died in captivity. The judgment of the whore, includes the judgment upon the beast she employed to govern the nations. Revelation chapter seventeen identifies both the judgment of the beast, and also the whore who rules over and rides upon the beast.

1798, som var endens tid da Daniels bok ble åpnet i Milleritt-historien, identifiserte den profetiske død for det politiske elementet i den katolske dyrets makt. Napoleons general Berthier gikk rett inn i Vatikanet, arresterte paven og gjorde ende på den politiske myndigheten til den katolske dyrets makt. Et år senere, i 1799, døde kvinnen som hadde ridd på dette dyret gjennom århundrene, representert ved paven, i fangenskap. Dommen over skjøgen innbefatter også dommen over dyret hun benyttet for å styre nasjonene. Åpenbaringen kapittel sytten identifiserer både dommen over dyret og også over skjøgen som hersker over og rir på dyret.

> “The world is filled with storm and war and variance. Yet under one head—the papal power—the people will unite to oppose God in the person of His witnesses.” Testimonies, volume 7, 182.

> «Verden er fylt av storm og krig og splid. Likevel vil folket under ett overhode — pavemakten — forene seg for å motsette seg Gud i hans vitners person.» Testimonies, bind 7, 182.

The eighth head, that is of the seven, is the papal power that reigns over the beast that is made up of ten kings who are governed by the daughter of the whore who rides upon the beast. The elements of the eighth kingdom, that is of the seven must be seen in the eighth and last president, who is of the seven presidents, when the image of the beast is formed within the United States. The combination of the apostate horns of Republicanism and Protestantism must have a “head” that rules over the image of the beast, and that ruler will be a dictator extraordinaire.

Det åttende hode, som er av de sju, er den pavelige makt som hersker over dyret som består av ti konger som styres av skjøgens datter, hun som rider på dyret. Elementene i det åttende riket, som er av de sju, må sees i den åttende og siste president, som er av de sju presidentene, når dyrets bilde blir dannet innenfor De forente stater. Sammenslutningen av de frafalne hornene, republikanismen og protestantismen, må ha et «hode» som hersker over dyrets bilde, og den herskeren vil være en diktator av helt usedvanlig slag.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette dette studiet i den neste artikkelen.

> A Song or Psalm of Asaph. Keep not thou silence, O God: hold not thy peace, and be not still, O God. For, lo, thine enemies make a tumult: and they that hate thee have lifted up the head. They have taken crafty counsel against thy people, and consulted against thy hidden ones. They have said, Come, and let us cut them off from being a nation; that the name of Israel may be no more in remembrance. For they have consulted together with one consent: they are confederate against thee: The tabernacles of Edom, and the Ishmaelites; of Moab, and the Hagarenes; Gebal, and Ammon, and Amalek; the Philistines with the inhabitants of Tyre; Assur also is joined with them: they have holpen the children of Lot. Selah. Psalms 83:1–8.

> En sang eller salme av Asaf. Ti ikke, Gud; vær ikke taus, og vær ikke stille, Gud. For se, dine fiender lar et oppstyr lyde, og de som hater deg, løfter hodet. De har lagt listige råd mot ditt folk og rådført seg mot dine skjulte. De har sagt: Kom, la oss utrydde dem fra å være et folk, så Israels navn ikke mer blir ihukommet. For de har rådslått sammen med ett sinn; de har sluttet forbund mot deg: Edoms telter og ismaelittene, Moab og hagarenene, Gebal og Ammon og Amalek, filisterne sammen med Tyrus’ innbyggere; også Assur har sluttet seg til dem; de har hjulpet Lots barn. Sela. Salmenes bok 83:1–8.

Back to Articles