Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Forty-Nine

Daniels bok – nummer hundre og førtini

The Mystery of God Revealed: Uniting Divinity and Humanity

Guds mysterium åpenbart: foreningen av guddommelighet og menneskelighet

Author

Jeff Pippenger

Published

March 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been considering the history represented in verse forty of Daniel chapter eleven. We are now addressing the internal line of history within the verse which represents the history of the Protestant horn of the earth beast. We are employing the joining of Ezekiel’s two sticks in chapter thirty-seven as the point of reference to identify the mystery of God, by Christ in joining His divinity with humanity when the third angel arrives. Line upon line, the message of the mystery of God that John identified as finishing during the sounding of the seventh trumpet, was specifically sent to Laodicea by the apostle Paul. Ezekiel, John and Paul’s testimony aligns with the same mystery of God that was represented in the message of Jones and Waggoner in 1888, which was the message to Laodicea.

Vi har vært opptatt av den historien som er fremstilt i det førtiende verset i Daniel kapittel elleve. Vi retter nå oppmerksomheten mot den indre historielinjen i verset, som fremstiller historien til det protestantiske hornet på jorddyret. Vi benytter sammenføyningen av Esekiels to stokker i kapittel trettisju som referansepunkt for å identifisere Guds mysterium, ved Kristus idet Han forener sin guddommelighet med menneskeligheten når den tredje engel kommer. Bud på bud ble budskapet om Guds mysterium, som Johannes identifiserte som fullbyrdet under den sjuende basuns lyd, særlig sendt til Laodikea av apostelen Paulus. Esekiels, Johannes’ og Paulus’ vitnesbyrd samstemmer med det samme Guds mysterium som ble fremstilt i budskapet til Jones og Waggoner i 1888, hvilket var budskapet til Laodikea.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> For jeg vil at dere skal vite hvor stor kamp jeg har for dere og for dem i Laodikea, og for så mange som ikke har sett mitt ansikt i kjødet, for at deres hjerter måtte bli trøstet, idet de blir knyttet sammen i kjærlighet, og så de kan nå fram til hele rikdommen av den fulle visshet i innsikten, til erkjennelse av Guds og Faderens og Kristi mysterium, i hvem alle visdommens og kunnskapens skatter er skjult. Kolosserne 2:1–3.

The work of atonement, of joining the two sticks of divinity and humanity began when the third angel arrived, but Paul is addressing the final and perfect fulfillment of the joining of the two sticks which is the mystery of God. He therefore identifies the message as the message to Laodicea that first arrived in 1856, and then was repeated in 1888, and then found its perfect fulfillment on September 11, 2001. Paul identifies the temple in a twofold nature, when he presented the mystery of God, which was to be finished in the sounding of the seventh trumpet. He divides that mystery into a head and a body.

Forsoningens verk, det å sammenføye de to stavene av guddommelighet og menneskelighet, begynte da den tredje engel kom, men Paulus omtaler den endelige og fullkomne oppfyllelsen av sammenføyningen av de to stavene, som er Guds mysterium. Han identifiserer derfor budskapet som budskapet til Laodikea, som først kom i 1856, deretter ble gjentatt i 1888, og så fant sin fullkomne oppfyllelse den 11. september 2001. Paulus identifiserer tempelet i en dobbel natur da han fremholdt Guds mysterium, som skulle fullendes ved den sjuende basuns lyd. Han deler dette mysteriet inn i et hode og et legeme.

> And he is the head of the body, the church: who is the beginning, the firstborn from the dead; that in all things he might have the preeminence. For it pleased the Father that in him should all fulness dwell; And, having made peace through the blood of his cross, by him to reconcile all things unto himself; by him, I say, whether they be things in earth, or things in heaven. And you, that were sometime alienated and enemies in your mind by wicked works, yet now hath he reconciled In the body of his flesh through death, to present you holy and unblameable and unreproveable in his sight: If ye continue in the faith grounded and settled, and be not moved away from the hope of the gospel, which ye have heard, and which was preached to every creature which is under heaven; whereof I Paul am made a minister; Who now rejoice in my sufferings for you, and fill up that which is behind of the afflictions of Christ in my flesh for his body’s sake, which is the church: Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God. Colossians 1:18–25.

> Og han er hodet for legemet, menigheten; han som er opphavet, den førstefødte av de døde, for at han i alle ting skulle ha førsteplassen. For det var Faderens velbehag at all fylde skulle bo i ham; og ved ham forlike alle ting med seg selv, da han gjorde fred ved blodet på hans kors — ved ham, sier jeg, enten det er de ting som er på jorden, eller de ting som er i himlene. Også dere, som før var fremmede og fiender i deres sinn ved onde gjerninger, har han nå forlikt i hans kjøds legeme ved døden, for å fremstille dere hellige og ulastelige og ustraffelige for sitt åsyn, dersom dere blir værende i troen, grunnfestet og faste, og ikke lar dere rokke bort fra håpet i evangeliet som dere har hørt, og som er blitt forkynt for hver skapning under himmelen, og for dette er jeg, Paulus, blitt tjener; jeg som nå gleder meg i mine lidelser for dere og i mitt kjød utfyller det som ennå mangler i Kristi trengsler for hans legemes skyld, som er menigheten. For den er jeg blitt tjener etter Guds husholdning, som er gitt meg for dere, for å fullføre Guds ord. Kolosserne 1:18–25.

Christ is the head, which is to have preeminence in all things, and His church is the body. Together the head and the body represent the combination of divinity with humanity, and another important fact is also identified. The relation of the head and the body, is that the head is to have the preeminence over the body. With mankind, who were created in God’s image, the higher powers (the head), are to have rulership over the lower powers (the body.) Together they form one being, or in the terminology of the temple which John was to measure, they represent the holy place (humanity, the body), and the Most Holy Place (divinity, the head). How these two are joined together into “one stick”, or one body is the work of “at-One-ment.” Paul continues:

Kristus er hodet, som skal ha forrang i alle ting, og hans menighet er legemet. Sammen representerer hodet og legemet foreningen av guddommelighet med menneskelighet, og et annet viktig faktum blir også åpenbart. Forholdet mellom hodet og legemet er at hodet skal ha forrang over legemet. Hos mennesket, som ble skapt i Guds bilde, skal de høyere evner (hodet) ha herredømme over de lavere evner (legemet). Sammen utgjør de ett vesen, eller, med den terminologi som gjelder templet som Johannes skulle måle, representerer de det hellige sted (menneskeligheten, legemet) og Det aller helligste (guddommeligheten, hodet). Hvordan disse to føyes sammen til «ett tre», eller ett legeme, er «forsoningens» verk. Paulus fortsetter:

> Whereof I am made a minister, according to the dispensation of God which is given to me for you, to fulfil the word of God; Even the mystery which hath been hid from ages and from generations, but now is made manifest to his saints: To whom God would make known what is the riches of the glory of this mystery among the Gentiles; which is Christ in you, the hope of glory: Whom we preach, warning every man, and teaching every man in all wisdom; that we may present every man perfect in Christ Jesus: Whereunto I also labour, striving according to his working, which worketh in me mightily. Colossians 1:25–29.

> Dens tjener er jeg blitt etter Guds forvaltergjerning som ble gitt meg for dere, for å fullføre Guds ord, det mysterium som har vært skjult fra evigheter og fra slekter, men som nå er blitt åpenbart for hans hellige. For dem ville Gud kunngjøre hvor rik på herlighet dette mysterium er blant hedningene: Kristus i dere, håpet om herlighet. Ham forkynner vi, idet vi formaner hvert menneske og lærer hvert menneske med all visdom, for at vi kan framstille hvert menneske fullkomment i Kristus Jesus. For dette arbeider også jeg, idet jeg kjemper etter hans kraft, den som virker mektig i meg. Kolosserne 1:25–29.

The perfection of the one hundred and forty-four thousand, which presents “every man perfect in Christ” is the “mystery of God,” which is the combination of divinity with humanity, or as Paul states it, is “Christ in” humanity “the hope of glory.” In the days of the sounding of the Seventh Trumpet that mystery is accomplished. When Ezekiel identifies that joining, he employs two sticks, one for the northern kingdom and one for the southern kingdom to identify the symbolic link, which represents the temple by the number “forty-six.” The stick of the symbolic link of “forty-six,” is to be joined with the symbolic link of “two hundred and twenty.”

Fullendelsen av de hundre og førtifire tusen, som framstiller «ethvert menneske fullkomment i Kristus», er «Guds mysterium», som er foreningen av guddommelighet med menneskelighet, eller, slik Paulus uttrykker det, «Kristus i» menneskeheten, «håpets herlighet». I de dager da den sjuende basun lyder, blir dette mysterium fullendt. Når Esekiel identifiserer denne sammenføyningen, benytter han to stokker, én for det nordlige riket og én for det sørlige riket, for å identifisere den symbolske forbindelsen, som representerer templet ved tallet «førtiseks». Stokken for den symbolske forbindelsen «førtiseks» skal føyes sammen med den symbolske forbindelsen «to hundre og tjue».

Two hundred and twenty is the symbol of divinity combined with humanity. From the publishing of the King James Bible in 1611, unto the first presentation of Miller’s message in 1831 and thereafter the publishing of the message in 1833 in the Vermont Telegraph, is two hundred and twenty years. Miller’s message was the formalization of the increase of knowledge that was derived from the Bible, when the book of Daniel was unsealed in 1798. At the beginning date of 1611, there was a divine document published and at the ending date of 1831 there was a human publication based upon the divine truth that was unsealed in 1798.

To hundre og tjue er symbolet på guddommelighet forenet med menneskelighet. Fra utgivelsen av King James Bible i 1611, til den første fremleggelsen av Millers budskap i 1831 og deretter utgivelsen av budskapet i 1833 i Vermont Telegraph, er det to hundre og tjue år. Millers budskap var formaliseringen av den økte kunnskapen som var avledet fra Bibelen, da Daniels bok ble avforseglet i 1798. Ved begynnelsesåret 1611 ble et guddommelig dokument utgitt, og ved sluttsåret 1831 forelå en menneskelig utgivelse, basert på den guddommelige sannheten som ble avforseglet i 1798.

Those three dates represent not only two hundred and twenty years, but also the structure of the Hebrew word “Truth”, which is created by combining the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet to create the word “Truth.” A divine publication at the beginning and a human publication at the ending, and 1798 represents an increase of knowledge which would manifest a class of wicked persons who rejected that knowledge, and thus represented the thirteenth letter, which is a symbol of rebellion. That link of two hundred and twenty years was established in the movement of the first angel, and the movement of the third angel provides a second witness.

Disse tre datoene representerer ikke bare to hundre og tjue år, men også strukturen i det hebraiske ordet «Sannhet», som dannes ved å kombinere den første, trettende og siste bokstaven i det hebraiske alfabetet for å danne ordet «Sannhet». En guddommelig publikasjon ved begynnelsen og en menneskelig publikasjon ved avslutningen, og 1798 representerer en økning av kunnskap som skulle åpenbare en klasse av ugudelige personer som forkastet den kunnskapen, og således representerte den trettende bokstaven, som er et symbol på opprør. Denne forbindelsen på to hundre og tjue år ble etablert i den første engels bevegelse, og den tredje engels bevegelse gir et annet vitne.

In 1776, the divine document, the Declaration of Independence, was published and two hundred and twenty years later, in 1996, a human document The Time of the End magazine was published. The human document was derived from the increase of knowledge that was produced at the time of the end in 1989, which, as with 1798, produced a rebellion to the divine message represented by the Declaration of Independence. The increase of knowledge in 1996, identified the future for America as it loses the freedom and independence it had declared in 1776 at the soon coming Sunday law. This provides a second witness that the number two hundred and twenty represents the combination of divinity with humanity, and that second witness was set forth with the signature of “Truth,” and was represented by a first witness in the history of the first angel (the first), and the second witness in the history of the third angel (the last).

I 1776 ble det guddommelige dokument, Uavhengighetserklæringen, offentliggjort, og to hundre og tjue år senere, i 1996, ble et menneskelig dokument, tidsskriftet The Time of the End, offentliggjort. Det menneskelige dokumentet sprang ut av den kunnskapsøkningen som ble frambrakt ved endetidens tid i 1989, som, på samme måte som 1798, frambrakte et opprør mot det guddommelige budskapet representert ved Uavhengighetserklæringen. Kunnskapsøkningen i 1996 identifiserte Amerikas framtid idet landet mister den frihet og uavhengighet det hadde erklært i 1776, ved den snart kommende søndagsloven. Dette gir et annet vitne om at tallet to hundre og tjue representerer foreningen av guddommelighet med menneskelighet, og dette andre vitnet ble framstilt med signaturen «Truth», og ble representert ved et første vitne i historien om den første engel (den første), og det andre vitnet i historien om den tredje engel (den siste).

1776 also marked the beginning of a period that preceded the actual beginning of the earth beast as the sixth kingdom of Bible prophecy. In that preparation period the signature of truth was once again identified by 1776, marking the beginning of the United States, and 1798 marking the beginning of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy. In the middle of that beginning and ending history, 1789 marked the center letter as thirteen colonies ratified the Constitution. Each of the three dates represent the “speaking” of the United States; with the Declaration of Independence in 1776, the Constitution in 1789, and the Alien and Sedition Acts in 1798. That history represents twenty-two years, which is a tithe or a tenth of two hundred and twenty, so it also represents a symbol of the combination of Divinity with humanity.

1776 markerte også begynnelsen på en periode som gikk forut for den egentlige begynnelsen til jorddyret som det sjette riket i Bibelens profeti. I denne forberedelsesperioden ble sannhetens signatur nok en gang identifisert ved 1776, som markerte begynnelsen på Amerikas forente stater, og 1798, som markerte begynnelsen på Amerikas forente stater som det sjette riket i Bibelens profeti. Midt i denne historien om begynnelse og avslutning markerte 1789 den midterste bokstaven idet tretten kolonier ratifiserte Grunnloven. Hver av de tre datoene representerer Amerikas forente staters «tale»; med Uavhengighetserklæringen i 1776, Grunnloven i 1789 og Alien and Sedition Acts i 1798. Denne historien representerer tjue to år, som er en tiende eller en tidel av to hundre og tjue, så den representerer også et symbol på foreningen av guddommelighet med menneskelighet.

Its representation is of the history of the earth beast who is portrayed as beginning as a lamb (divinity), and ending as a dragon (humanity). 1776 begins with the Declaration of Independence marking divinity and the Alien and Sedition Acts represent humanity, and in those twenty-two years that preceded the beginning of the earth beast’s reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, the transition from the lamb to the dragon is typified.

Dets framstilling gjelder historien om jorddyret, som skildres som begynnende som et lam (guddommelighet) og endende som en drage (menneskelighet). 1776 begynner med Uavhengighetserklæringen, som markerer guddommelighet, og Alien and Sedition Acts representerer menneskelighet, og i de tjueto årene som gikk forut for begynnelsen av jorddyrets herredømme som det sjette riket i Bibelens profeti, blir overgangen fra lammet til dragen forbilledlig fremstilt.

The beginning of the twenty-five hundred and twenty years of judgment against the southern kingdom of Judah, is connected with the beginning of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen. The trampling down of the sanctuary and host in Judah began in 677 BC, and the twenty-three hundred year prophecy began two hundred and twenty years later in 457 BC. The stick of the southern kingdom of Judah is linked with the symbol of forty-six to the northern kingdom, and also linked to the twenty-three hundred years by the link of two-hundred and twenty.

Begynnelsen på de to tusen fem hundre og tjue årene med dom over det sørlige riket Juda er forbundet med begynnelsen på de to tusen tre hundre årene i Daniel kapittel åtte, vers fjorten. Nedtrampingen av helligdommen og hæren i Juda begynte i 677 f.Kr., og profetien om de to tusen tre hundre årene begynte to hundre og tjue år senere, i 457 f.Kr. Staven til det sørlige riket Juda er knyttet til symbolet førtiseks til det nordlige riket, og også knyttet til de to tusen tre hundre årene ved forbindelsen på to hundre og tjue.

Paul claimed to be the minister of the dispensation of God, and then defined the dispensation he was a minister of as the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory. He further addresses this truth when writing to Timothy.

Paulus hevdet å være tjener for Guds husholdning, og definerte deretter den husholdning han var tjener for, som Guds mysterium, som er Kristus i dere, herlighetens håp. Han omtaler videre denne sannheten når han skriver til Timoteus.

> And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory. 1 Timothy 3:16.

> Og uten motsigelse: Stor er gudsfryktens mysterium: Gud ble åpenbart i kjødet, rettferdiggjort i Ånden, sett av engler, forkynt blant hedningene, trodd på i verden, opptatt i herlighet. 1 Timoteus 3:16.

Paul here says that the mystery of godliness is God manifest in the flesh. God is the Head, and the flesh is the body. The mystery of godliness is Christ in the believer, it is the joining of divinity with humanity. Paul also uses the metaphor of marriage as did Hosea.

Paulus sier her at gudsfryktens mysterium er Gud åpenbart i kjødet. Gud er hodet, og kjødet er legemet. Gudsfryktens mysterium er Kristus i den troende; det er sammenføyningen av guddommelighet med menneskelighet. Paulus bruker også ekteskapet som metafor, slik Hosea gjorde.

> For we are members of his body, of his flesh, and of his bones. For this cause shall a man leave his father and mother, and shall be joined unto his wife, and they two shall be one flesh. This is a great mystery: but I speak concerning Christ and the church. Ephesians 5:30–32.

> For vi er lemmer på hans legeme, av hans kjøtt og av hans ben. Derfor skal mannen forlate sin far og mor og holde seg til sin hustru, og de to skal være ett kjød. Dette er en stor hemmelighet; men jeg taler her om Kristus og menigheten. Efeserne 5:30–32.

In chapter thirty-seven, when Ezekiel identifies the covenant of the last days, which is the renewed covenant with those identified as the one hundred and forty-four thousand, he provides an illustration of the joining of two sticks. Those two sticks, line upon line, include Hosea and Paul’s marriage metaphor. When they were joined together, they were to be no more two nations, but one nation, forever.

I kapittel trettisju, når Esekiel identifiserer de siste dagers pakt, som er den fornyede pakten med dem som er utpekt som de hundre og førtifire tusen, gir han en illustrasjon av sammenføyningen av to staver. Disse to stavene, linje på linje, omfatter Hoseas og Paulus’ ekteskapsmetafor. Da de ble føyd sammen, skulle de ikke lenger være to nasjoner, men én nasjon, for evig.

> And I will make them one nation in the land upon the mountains of Israel; and one king shall be king to them all: and they shall be no more two nations, neither shall they be divided into two kingdoms any more at all: Neither shall they defile themselves any more with their idols, nor with their detestable things, nor with any of their transgressions: but I will save them out of all their dwelling places, wherein they have sinned, and will cleanse them: so shall they be my people, and I will be their God. Ezekiel 37:22, 23.

> Og jeg vil gjøre dem til ett folk i landet, på Israels fjell; og én konge skal være konge over dem alle. De skal ikke lenger være to folk, og de skal aldri mer deles i to kongeriker. De skal heller ikke lenger gjøre seg urene med sine avguder, eller med sine avskyelige ting, eller med noen av sine overtredelser. Men jeg vil frelse dem ut fra alle de steder hvor de har bodd og syndet, og jeg vil rense dem. Så skal de være mitt folk, og jeg vil være deres Gud. Esekiel 37:22, 23.

The joining together of Ezekiel identifies when they are no more divided, nor do they sin any longer, when they are cleansed, and when God is their only God, and they have only one king. On October 22, the Messenger of the Covenant suddenly came to the temple to “cleanse” His people. He came to receive a kingdom, whose people according to Peter were then to be a kingdom of priests and kings. On that date the bridegroom also came to the marriage, which is the mystery Paul and Hosea identify, which represents the combination of divinity with humanity. John identifies that the mystery, which Paul identifies as “Christ in you, the hope of glory,” would be finished in the days of the sounding of the seventh angel.

Sammenføyningen hos Esekiel angir tidspunktet da de ikke lenger er delt, heller ikke synder mer, når de blir renset, og når Gud er deres eneste Gud, og de bare har én konge. Den 22. oktober kom Paktens Engel brått til templet for å «rense» sitt folk. Han kom for å motta et rike, hvis folk ifølge Peter da skulle være et kongerike av prester og konger. På denne datoen kom også brudgommen til bryllupet, hvilket er den hemmelighet Paulus og Hosea påpeker, og som fremstiller foreningen av guddommelighet med menneskelighet. Johannes angir at hemmeligheten, som Paulus betegner som «Kristus i dere, herlighetens håp», skulle fullendes i de dager da den sjuende engels basun lød.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Men i den sjuende engels røsts dager, når han skal begynne å basune, da skal Guds mysterium være fullendt, slik som han har forkynt for sine tjenere profetene. Åpenbaringen 10:7.

The seventh angel is the third woe, which arrived on September 11, 2001. The seventh angel began to sound when the third angel arrived in the history of 1844, and onward, but the rebellion of 1863 prevented the work from being finished. The third angel arrived and the seventh trumpet began to sound again on September 11, 2001, and this time the “mystery of God” is to be “finished.” That “mystery” is the combination of divinity with humanity, which produces the one hundred and forty-four thousand, who then become God’s ensign and army. For this reason, chapter thirty-seven of Ezekiel, begins with Ezekiel being taken to a valley of dead dry bones. Those bones represent Laodicean Adventism on September 11, 2001, and for this reason Paul addresses his gospel of the mystery of God to the Laodiceans.

Den sjuende engel er det tredje ve, som kom den 11. september 2001. Den sjuende engel begynte å blåse da den tredje engel kom i historien i 1844 og videre, men opprøret i 1863 hindret at verket ble fullført. Den tredje engel kom, og den sjuende basun begynte å lyde igjen den 11. september 2001, og denne gang skal «Guds mysterium» bli «fullført». Dette «mysterium» er foreningen av guddommelighet med menneskelighet, som frembringer de hundre og førtifire tusen, som deretter blir Guds banner og hær. Av denne grunn begynner kapittel trettisju i Esekiel med at Esekiel blir ført til en dal med døde, tørre ben. Disse benene representerer laodikeisk adventisme den 11. september 2001, og av denne grunn retter Paulus sitt evangelium om Guds mysterium til laodikeerne.

> For I would that ye knew what great conflict I have for you, and for them at Laodicea, and for as many as have not seen my face in the flesh; That their hearts might be comforted, being knit together in love, and unto all riches of the full assurance of understanding, to the acknowledgment of the mystery of God, and of the Father, and of Christ; In whom are hid all the treasures of wisdom and knowledge. Colossians 2:1–3.

> For jeg vil at dere skal vite hvor stor kamp jeg har for dere og for dem i Laodikea og for så mange som ikke har sett mitt ansikt i kjødet, for at deres hjerter må bli trøstet, idet de blir knyttet sammen i kjærlighet, og så de kan nå fram til hele rikdommen av den fulle visshet i forståelsen, til erkjennelse av Guds, og Faderens, og Kristi mysterium, i hvem alle visdommens og kunnskapens skatter er skjult. Kolosserne 2:1–3.

This is also the description Sister White associates with the dead dry bones of Ezekiel.

Dette er også den beskrivelsen Søster White knytter til Esekiels døde, tørre ben.

> “But not only does this simile of the dry bones apply to the world, but also to those who have been blessed with great light; for they also are like the skeletons of the valley. They have the form of men, the framework of the body; but they have not spiritual life. But the parable does not leave the dry bones merely knit together into the forms of men; for it is not enough that there is symmetry of limb and feature. The breath of life must vivify the bodies, that they may stand upright, and spring into activity. These bones represent the house of Israel, the church of God, and the hope of the church is the vivifying influence of the Holy Spirit. The Lord must breathe upon the dry bones, that they may live.

> «Men denne lignelsen om de tørre ben gjelder ikke bare verden, men også dem som er blitt velsignet med stort lys; for også de er som skjelettene i dalen. De har menneskers skikkelse, legemets bygningsverk; men de har ikke åndelig liv. Men lignelsen lar ikke de tørre ben bare føyes sammen til menneskers skikkelser; for det er ikke nok at det er symmetri i lemmer og trekk. Livets ånde må levendegjøre kroppene, så de kan stå oppreist og springe ut i virksomhet. Disse benene fremstiller Israels hus, Guds menighet, og menighetens håp er Den Hellige Ånds levendegjørende innflytelse. Herren må blåse på de tørre ben, så de kan leve.»

> “The Spirit of God, with its vivifying power, must be in every human agent, that every spiritual muscle and sinew may be in exercise. Without the Holy Spirit, without the breath of God, there is torpidity of conscience, loss of spiritual life. Many who are without spiritual life have their names on the church records, but they are not written in the Lamb’s book of life. They may be joined to the church, but they are not united to the Lord. They may be diligent in the performance of a certain set of duties, and may be regarded as living men; but many are among those who have ‘a name that thou livest, and art dead.’

> Guds Ånd, med sin livgivende kraft, må være i hvert menneskelig redskap, for at hver åndelig muskel og sene kan være i virksomhet. Uten Den Hellige Ånd, uten Guds ånde, er det sløvhet i samvittigheten, tap av åndelig liv. Mange som er uten åndelig liv, har sine navn i menighetens fortegnelser, men de er ikke skrevet i Lammets livsbok. De kan være sluttet til menigheten, men de er ikke forenet med Herren. De kan være nidkjære i utførelsen av et visst sett av plikter og kan bli ansett som levende mennesker; men mange er blant dem som har «et navn av at du lever, men er død».

> “Unless there is genuine conversion of the soul to God; unless the vital breath of God quickens the soul to spiritual life; unless the professors of truth are actuated by heaven-born principle, they are not born of the incorruptible seed which liveth and abideth forever. Unless they trust in the righteousness of Christ as their only security; unless they copy His character, labor in His spirit, they are naked, they have not on the robe of His righteousness. The dead are often made to pass for the living; for those who are working out what they term salvation after their own ideas, have not God working in them to will and to do of His good pleasure.

> «Med mindre det finner sted en ekte omvendelse av sjelen til Gud; med mindre Guds livsånde gjør sjelen levende til åndelig liv; med mindre de som bekjenner sannheten, drives av et himmelfødt prinsipp, er de ikke født av det uforgjengelige sæd som lever og blir til evig tid. Med mindre de setter sin lit til Kristi rettferdighet som sin eneste trygghet; med mindre de etterligner Hans karakter, arbeider i Hans ånd, er de nakne, de har ikke ikledd seg Hans rettferdighets kledning. De døde blir ofte regnet for levende; for de som utvirker det de kaller frelse etter sine egne forestillinger, har ikke Gud virksom i seg, både til å ville og til å gjøre etter Hans gode vilje.»

> “This class is well represented by the valley of dry bones Ezekiel saw in vision.” Review and Herald, January 17, 1893.

> «Denne klassen er treffende fremstilt ved dalen med de tørre ben som Esekiel så i et syn.» Review and Herald, 17. januar 1893.

The Laodicean message was first presented to Adventism in 1856, the very year the Lord opened up the advancing light of the “seven times” of Leviticus chapter twenty-six. The message of 1856, consisting of an internal message calling for repentance, and an external message of prophecy, was rejected in 1863. The Laodicean message of the mystery of “Christ in you, the hope of glory”, was repeated in 1888 by Elders Jones and Waggoner, and that message was also identified as the message to Laodicea by Sister White.

Budskapet til Laodikea ble først framstilt for adventismen i 1856, nettopp det året Herren åpnet det tiltagende lyset over de «sju tider» i Tredje Mosebok kapittel tjueseks. Budskapet i 1856, bestående av et indre budskap som kalte til omvendelse, og et ytre profetisk budskap, ble forkastet i 1863. Laodikeabudskapet om mysteriet «Kristus i dere, herlighetens håp», ble gjentatt i 1888 av eldste Jones og Waggoner, og også dette budskapet ble av Søster White identifisert som budskapet til Laodikea.

Line upon line, Ezekiel chapter thirty-seven begins with Ezekiel being spiritually conveyed to September 11, 2001, where he is given a view of Laodicean Adventism, who are dead in sins and trespasses. He is told to give two distinct prophetic messages. The first produces a joining together, but the bodies are still dead. The second prophecy calls for the message of the “four winds” to breathe life into the bones. The message of the four winds is the sealing message of the one hundred and forty-four thousand which identifies four angels holding the four winds. Sister White identifies those four winds as an “angry horse”, seeking to break loose, for it is being restrained. The angry horse of Islam is seeking to break loose and bring death and destruction in its path, as it did on September 11, 2001, and it will be released again at the soon coming Sunday law.

Linjefor linje begynner Esekiel kapittel trettisju med at Esekiel åndelig føres fram til 11. september 2001, hvor han får et syn av laodikeisk adventisme, som er død i synder og overtredelser. Han blir pålagt å framføre to atskilte profetiske budskaper. Det første frambringer en sammenføyning, men kroppene er fortsatt døde. Den andre profetien kaller på budskapet om de «fire vinder» for å blåse liv inn i benene. Budskapet om de fire vinder er beseglingsbudskapet om de hundre og førtifire tusen, som identifiserer fire engler som holder de fire vinder tilbake. Søster White identifiserer disse fire vinder som en «vred hest», som søker å bryte løs, for den blir holdt tilbake. Islams vrede hest søker å bryte løs og bringe død og ødeleggelse i sitt spor, slik den gjorde den 11. september 2001, og den vil bli løslatt igjen ved den snart kommende søndagsloven.

That message brings the dead bodies into a unified army that is standing upon its feet. That unified army is brought to its feet in response to the message of the seventh angel, for in the days of the sounding of the seventh angel, the mystery of the one hundred and forty-four thousand’s marriage with Christ will be accomplished.

Dette budskapet bringer de døde legemene inn i en forenet hær som står på sine føtter. Den forenede hæren reises opp på sine føtter som svar på den sjuende engels budskap, for i de dager da den sjuende engel blåser i basunen, skal hemmeligheten om de hundre og førtifire tusens ekteskap med Kristus bli fullendt.

Then Ezekiel is shown the joining of two sticks that become one nation. Those two sticks are the northern kingdom of Israel, and the southern kingdom of Judah, which are joined together as one nation at the conclusion of their mutual scattering periods of twenty-five hundred and twenty years. Their mutual conclusion produces a spiritual temple, represented by the forty-six years at the beginning and at the ending of the mutual scattering times.

Deretter blir Esekiel vist sammenføyningen av to stokker som blir til ett folk. Disse to stokkene er det nordlige kongeriket Israel og det sørlige kongeriket Juda, som blir sammenføyd til ett folk ved avslutningen av deres gjensidige spredningsperioder på to tusen fem hundre og tjue år. Deres gjensidige avslutning frembringer et åndelig tempel, representert ved de førtiseks årene ved begynnelsen og ved avslutningen av de gjensidige spredningstidene.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “‘And they rose early in the morning, and went forth into the wilderness of Tekoa: and as they went forth, Jehoshaphat stood and said, Hear me, O Judah, and ye inhabitants of Jerusalem; Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper. 2 Chronicles 20:20.’

> «Og de stod tidlig opp om morgenen og dro ut til Tekoas ørken. Da de dro ut, stod Josjafat fram og sa: Hør meg, Juda og dere Jerusalems innbyggere! Tro på Herren deres Gud, så skal dere stå fast; tro hans profeter, så skal dere ha framgang. 2 Krønikebok 20:20.»

> ““Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper.’

> «Tro på Herren deres Gud, så skal dere bli stående fast; tro hans profeter, så skal dere ha framgang.»

> “Isaiah 8:20. ‘To the law and to the testimony; if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’

> «Jesaja 8:20. ‘Til loven og til vitnesbyrdet! Hvis de ikke taler i samsvar med dette ord, er det fordi det ikke finnes lys i dem.’»

> “Two texts are here set before God’s people: two conditions for success. The law spoken by Jehovah himself, and the spirit of prophecy, are the two sources of wisdom to guide His people in every experience. Deuteronomy 4:6. ‘This is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, who shall say, Surely this great nation is a wise and understanding people.’

> «To tekster blir her stilt fram for Guds folk: to vilkår for framgang. Loven, talt av Jehova selv, og profetiens ånd, er de to kildene til visdom som skal lede hans folk i enhver erfaring. 5 Mosebok 4:6. ‘Dette er deres visdom og deres forstand i folkenes øyne, som skal si: Sannelig, dette store folk er et vist og forstandig folk.’»

> “The law of God and the Spirit of Prophecy go hand in hand to guide and counsel the church, and whenever the church has recognized this by obeying His law, the spirit of prophecy has been sent to guide her in the way of truth.

> «Guds lov og Profetiens Ånd går hånd i hånd for å veilede og råde menigheten, og hver gang menigheten har erkjent dette ved å adlyde Hans lov, er profetiens ånd blitt sendt for å lede den på sannhetens vei.»

> “Revelation 12:17. ‘And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ.’ This prophecy points out clearly that the remnant church will acknowledge God in His law and will have the prophetic gift. Obedience to the law of God, and the spirit of prophecy has always distinguished the true people of God, and the test is usually given on present manifestations.

> «Åpenbaringen 12,17. ‘Og dragen ble vred på kvinnen og gikk bort for å føre krig mot resten av hennes ætt, dem som holder Guds bud og har Jesu Kristi vitnesbyrd.’ Denne profetien viser tydelig at restmenigheten vil anerkjenne Gud i Hans lov og vil ha den profetiske gave. Lydighet mot Guds lov og profetiens ånd har alltid kjennetegnet Guds sanne folk, og prøven blir vanligvis gitt på grunnlag av nåværende åpenbarelser.»

> “In Jeremiah’s day the people had no question about the message of Moses, Elijah, or Elisha, but they did question and put aside the message sent of God to Jeremiah until its force and power was wasted and there was no remedy but for God to carry them away into captivity.

> «På Jeremias’ tid stilte folket ingen spørsmål ved budskapet fra Moses, Elia eller Elisja, men de satte spørsmålstegn ved og la til side det budskap Gud sendte til Jeremia, inntil dets kraft og virkning var uttømt, og det ikke fantes noen annen utvei enn at Gud førte dem bort i fangenskap.»

> “Likewise in the days of Christ the people had learned that Jeremiah’s message was true, and they persuaded themselves to believe that if they had lived in the days of their fathers they would have accepted his message, but at the same time they were rejecting Christ’s message, of whom all the prophets had written.

> «På samme måte hadde folket på Kristi tid lært at Jeremias budskap var sant, og de overtalte seg selv til å tro at dersom de hadde levd i sine fedres dager, ville de ha tatt imot hans budskap; men samtidig forkastet de Kristi budskap, ham som alle profetene hadde skrevet om. »

> “As the third angel’s message arose in the world, which is to reveal the law of God to the church in its fullness and power, the prophetic gift was also immediately restored. This gift has acted a very prominent part in the development and carrying forward of this message.

> «Da den tredje engels budskap stod fram i verden, og skulle åpenbare Guds lov for menigheten i dens fylde og kraft, ble også den profetiske gave straks gjenopprettet. Denne gave har spilt en meget fremtredende rolle i utviklingen og videreføringen av dette budskap.»

> “As differences of opinion have arisen in reference to interpretations of Scriptures and methods of labor, calculated to unsettle the faith of believers in the message and lead to disunion in the work, the spirit of prophecy has always thrown light on the situation. It has always brought union of thought and harmony of action to the body of believers. In every crisis that has arisen in the development of the message and the growth of the work, those who have stood firmly by the law of God and the light of the Spirit of prophecy have triumphed and the work has prospered in their hands.” Loma Linda Messages, 34.

> «Når meningsforskjeller har oppstått med hensyn til tolkninger av Skriften og arbeidsmetoder, egnet til å rokke de troendes tro på budskapet og føre til splittelse i verket, har profetiens ånd alltid kastet lys over situasjonen. Den har alltid brakt tankeenshet og harmoni i handling til de troendes legeme. I enhver krise som har oppstått under budskapets utvikling og verkets vekst, har de som har stått fast ved Guds lov og lyset fra profetiens ånd, seiret, og verket har hatt framgang i deres hender.» Loma Linda Messages, 34.

Back to Articles