Article

# Panium - Number Ten

Panium – Nummer ti

The Rise and Fall of Nations: Sealing the 144,000 and the Hidden Prophetic History of Daniel 11:10–16

Nasjonenes oppgang og fall: Beseglingen av de 144 000 og den skjulte profetiske historien i Daniel 11,10–16

Author

Jeff Pippenger

Published

April 16, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The theme in verses eleven and twelve is the rise and fall of the king of the south, as is the final rise and fall of the United States represented in the final president in verse two, as is the final earthly representative of the dragon power; the United Nation’s final rise and fall represented in verses three and four. Verses five through nine represent the history of the papal power from 538 unto 1798. 538 marks the empowerment of the papal power, 1798 marks the deadly wound of the papacy, and therefore verses five through nine represent the final rise and fall of the beast. Verse ten marks 1989 as the fall of the king of the south as represented in the former Soviet Union.

Temaet i vers elleve og tolv er kongen i syds oppgang og fall, likesom det er De forente staters endelige oppgang og fall, representert ved den siste presidenten i vers to, likesom det er den siste jordiske representanten for dragemakten; De forente nasjoners endelige oppgang og fall, representert i vers tre og fire. Vers fem til ni fremstiller pavemaktens historie fra 538 til 1798. 538 markerer bemyndigelsen av pavemakten, 1798 markerer pavedømmets dødelige sår, og derfor fremstiller vers fem til ni dyrets endelige oppgang og fall. Vers ti markerer 1989 som kongen i syds fall, slik dette er representert ved det tidligere Sovjetunionen.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another. . . .

> «Hver nasjon som har trådt frem på handlingens scene, har fått tillatelse til å innta sin plass på jorden, for at det skulle bli sett om den ville oppfylle hensikten til ‘Vekteren og den Hellige’. Profetien har fulgt oppgangen og fallet til verdens store imperier—Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma. Med hvert av disse, som med nasjoner av mindre makt, gjentok historien seg. Hver hadde sin prøvetid, hver sviktet, dens herlighet bleknet, dens makt forsvant, og dens plass ble inntatt av en annen....»

> “From the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ, they need to learn how worthless is mere outward and worldly glory. Babylon, with all its power and its magnificence, the like of which our world has never since beheld,—power and magnificence which to the people of that day seemed so stable and enduring,—how completely has it passed away! As ‘the flower of the grass’ it has perished. So perishes all that has not God for its foundation. Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure. His principles are the only steadfast things our world knows.” Education, 177, 184.

> «Ut fra nasjonenes oppgang og fall, slik det tydelig fremgår på Den hellige skrifts sider, må de lære hvor verdiløs bare ytre og verdslig herlighet er. Babylon, med all sin makt og sin prakt, hvis like vår verden siden aldri har skuet, – makt og prakt som for datidens mennesker syntes så faste og varige, – hvor fullstendig er det ikke gått til grunne! Som «markens blomst» er det forgått. Slik forgår alt som ikke har Gud til grunnvoll. Bare det som er knyttet til Hans hensikt og gir uttrykk for Hans karakter, kan bestå. Hans prinsipper er det eneste faste vår verden kjenner.» Education, 177, 184.

Verses eleven and twelve identify the final rise and fall of the king of the south, as represented by Russia. Verses thirteen through fifteen identify the final rise and fall of the United States. The entire prophetic narrative of chapter eleven is built upon the structure of the rise and fall of kingdoms. The student of prophecy must consider this fact if he is to have any possibility of rightly dividing the prophetic message of chapter eleven.

Vers elleve og tolv identifiserer den endelige oppgangen og fallet til sydens konge, slik han er representert ved Russland. Vers tretten til og med femten identifiserer den endelige oppgangen og fallet til De forente stater. Hele den profetiske beretningen i kapittel elleve er bygget på strukturen av rikers oppgang og fall. Den som studerer profetiene, må ta dette faktum i betraktning dersom han i det hele tatt skal ha mulighet til rett å dele det profetiske budskapet i kapittel elleve.

The foundational perspective of Daniel chapter eleven is that it consists of repeated illustrations of the rise and fall of kingdoms. When Sister White stated, “So perished the Medo-Persian kingdom, and the kingdoms of Grecia and Rome,” she is identifying “Grecia” as the dragon, “Rome” as the beast and “Medo-Persia” as the false prophet. She is identifying the final rise and fall of the final earthly kingdom which consists of the dragon, the beast and the false prophet who begin their rise at the Sunday law and lead the world to Armageddon in fulfillment of Revelation 16:12–21. She is directing God’s people to “the rise and fall of nations as made plain in the pages of Holy Writ” as the perspective to employ in order “to learn how worthless is mere outward and worldly glory.”

Det grunnleggende perspektivet i Daniel kapittel elleve er at det består av gjentatte illustrasjoner av rikers oppgang og fall. Når søster White uttalte: «Slik gikk det med det medopersiske riket til grunne, og rikene Hellas og Roma», identifiserer hun «Hellas» som dragen, «Roma» som dyret og «Medo-Persia» som den falske profeten. Hun identifiserer den endelige oppgang og det endelige fall til det siste jordiske riket, som består av dragen, dyret og den falske profeten, som begynner sin oppgang ved søndagsloven og leder verden til Harmageddon til oppfyllelse av Åpenbaringen 16:12–21. Hun leder Guds folk til «nasjonenes oppgang og fall, slik det er gjort klart på Den hellige skrifts sider» som det perspektivet som skal anvendes for «å lære hvor verdiløs bare ytre og verdslig herlighet er».

The reason we need “to learn how worthless is mere outward and worldly glory,” is to further understand that everything perishes “that has not God for its foundation.” It is therefore a life-or-death proposition to have God or not to have God as your foundation. From that point in the development of the thought Sister White then defines what it means to have God as your foundation when she states, “Only that which is bound up with His purpose and expresses His character can endure.” She has just explained that everything not on God’s foundation perishes, and that a two-fold qualifier of what is built upon the foundation is whether a thing is “bound up with His purposes,” and that which “expresses His character.” His character is His foundation.

Grunnen til at vi trenger «å lære hvor verdiløs bare ytre og verdslig herlighet er», er å få en dypere forståelse av at alt går til grunne «som ikke har Gud til sin grunnvoll». Det er derfor et spørsmål om liv eller død å ha Gud eller ikke ha Gud som sin grunnvoll. Fra dette punktet i tankens utvikling definerer søster White deretter hva det vil si å ha Gud som sin grunnvoll når hun sier: «Bare det som er knyttet til Hans hensikt og gir uttrykk for Hans karakter, kan bestå.» Hun har nettopp forklart at alt som ikke står på Guds grunnvoll, går til grunne, og at en dobbel kvalifikasjon for det som er bygget på grunnvollen, er om noe er «knyttet til Hans hensikter», og det som «gir uttrykk for Hans karakter». Hans karakter er Hans grunnvoll.

Then in the closing sentence of the paragraph she states that “His principles are the only steadfast things our world knows.” God’s character is His principles, and His principles express His character. It is a life-or-death proposition on how mankind relates to God as the foundation of all things. I contend that the foundational structure of Daniel chapter eleven is built upon the narrative of the rise and fall of kingdoms. There is a passage where inspiration informs us of a correct type of study.

Så fastslår hun i avsnittets avsluttende setning at «Hans prinsipper er det eneste faste vår verden kjenner.» Guds karakter er Hans prinsipper, og Hans prinsipper uttrykker Hans karakter. Det er et spørsmål om liv eller død hvordan menneskeheten forholder seg til Gud som grunnlaget for alle ting. Jeg hevder at den grunnleggende strukturen i Daniels bok, kapittel elleve, er bygd opp over beretningen om rikers oppgang og fall. Det finnes et avsnitt hvor inspirasjonen opplyser oss om en riktig form for studium.

> “There is a study of history that is not to be condemned. Sacred history was one of the studies in the schools of the prophets. In the record of His dealings with the nations were traced the footsteps of Jehovah. So today we are to consider the dealings of God with the nations of the earth. We are to see in history the fulfillment of prophecy, to study the workings of Providence in the great reformatory movements, and to understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.” The Ministry of Healing, 441.

> «Det finnes et studium av historien som ikke skal fordømmes. Hellig historie var ett av fagene i profetskolene. I beretningen om Hans handlemåte med nasjonene ble Jehovas fotspor fulgt. Slik skal også vi i dag betrakte Guds handlemåte med jordens nasjoner. Vi skal se profetiens oppfyllelse i historien, studere Forsynets virke i de store reformatoriske bevegelser, og forstå begivenhetenes utvikling i samlingen av nasjonene til den endelige konflikten i den store strid.» The Ministry of Healing, 441.

A sanctified study of history is identified as studying God’s dealing with the nations of the earth and also in God’s providential leading of His reformatory movements, thus a sanctified history includes an external and internal line of study. The purpose of employing history in confirming God’s prophetic Word is to use that prophetic history in order to “understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.” The previous paragraph from Sister White was taken from a very enlightened explanation of the necessity of building a prophetic model of sacred history which is based upon the foundational structure represented in the “rise and fall” of kingdoms.

Et helliggjort studium av historien kjennetegnes ved studiet av Guds handlinger med jordens nasjoner og også ved Guds forsynsmessige ledelse av Hans reformatoriske bevegelser; således omfatter en helliggjort historie en ytre og en indre studielinje. Hensikten med å benytte historien til å stadfeste Guds profetiske Ord er å bruke den profetiske historien for å «forstå begivenhetenes utvikling i oppstillingen av nasjonene til den siste konflikt i den store strid». Det foregående avsnittet fra Søster White var hentet fra en svært opplysende forklaring på nødvendigheten av å bygge en profetisk modell av hellig historie som er basert på den grunnleggende strukturen representert i rikers «oppgang og fall».

> “As a preparation for Christian work, many think it essential to acquire an extensive knowledge of historical and theological writings. They suppose that this knowledge will be an aid to them in teaching the gospel. But their laborious study of the opinions of men tends to the enfeebling of their ministry, rather than to its strengthening. As I see libraries filled with ponderous volumes of historical and theological lore, I think, Why spend money for that which is not bread? The sixth chapter of John tells us more than can be found in such works. Christ says: ‘I am the Bread of Life: he that cometh to Me shall never hunger; and he that believeth on Me shall never thirst.’ ‘I am the living Bread which came down from heaven: if any man eat of this Bread, he shall live forever.’ ‘He that believeth on Me hath everlasting life.’ ‘The words that I speak unto you, they are spirit, and they are life.’ John 6:35, 51, 47, 63.

> «Som en forberedelse til kristent arbeid mener mange at det er nødvendig å tilegne seg en omfattende kunnskap om historiske og teologiske skrifter. De antar at denne kunnskapen vil være en hjelp for dem i forkynnelsen av evangeliet. Men deres møysommelige studium av menneskers meninger har en tendens til å svekke deres tjeneste snarere enn å styrke den. Når jeg ser biblioteker fylt med tunge bind av historisk og teologisk lærdom, tenker jeg: Hvorfor bruke penger på det som ikke er brød? Det sjette kapittel i Johannes forteller oss mer enn det som kan finnes i slike verk. Kristus sier: ‘Jeg er livets brød; den som kommer til Meg, skal aldri hungre, og den som tror på Meg, skal aldri tørste.’ ‘Jeg er det levende brød som er kommet ned fra himmelen; om noen eter av dette brød, skal han leve til evig tid.’ ‘Den som tror på Meg, har evig liv.’ ‘De ord som Jeg taler til dere, er ånd og er liv.’ Joh. 6:35, 51, 47, 63.»

> “There is a study of history that is not to be condemned. Sacred history was one of the studies in the schools of the prophets. In the record of His dealings with the nations were traced the footsteps of Jehovah. So today we are to consider the dealings of God with the nations of the earth. We are to see in history the fulfillment of prophecy, to study the workings of Providence in the great reformatory movements, and to understand the progress of events in the marshaling of the nations for the final conflict of the great controversy.

> «Det finnes et studium av historien som ikke skal fordømmes. Hellig historie var et av fagene i profetskolene. I beretningen om Hans handlemåte med folkene ble Jehovas fotspor ettersporet. Slik skal også vi i dag betrakte Guds handlemåte med jordens nasjoner. Vi skal se profetiens oppfyllelse i historien, studere Forsynets virke i de store reformatoriske bevegelser og forstå begivenhetenes fremadskridende gang i samlingen av nasjonene til den endelige konflikten i den store strid.»

> “Such study will give broad, comprehensive views of life. It will help us to understand something of its relations and dependencies, how wonderfully we are bound together in the great brotherhood of society and nations, and to how great an extent the oppression and degradation of one member means loss to all.

> Et slikt studium vil gi vide, omfattende syn på livet. Det vil hjelpe oss til å forstå noe av dets sammenhenger og avhengighetsforhold, hvor underfullt vi er knyttet sammen i samfunnets og nasjonenes store broderskap, og i hvor stor grad undertrykkelsen og fornedrelsen av ett medlem innebærer tap for alle.

> “But history, as commonly studied, is concerned with man’s achievements, his victories in battle, his success in attaining power and greatness. God’s agency in the affairs of men is lost sight of. Few study the working out of His purpose in the rise and fall of nations.

> «Men historien, slik den alminnelig studeres, er opptatt av menneskets bedrifter, dets seirer i kamp, dets fremgang i å vinne makt og storhet. Guds virke i menneskenes anliggender taper man av syne. Få studerer hvordan Hans hensikt utfolder seg i nasjoners oppgang og fall. »

> “And, to a great degree, theology, as studied and taught, is but a record of human speculation, serving only to ‘darken counsel by words without knowledge.’ Too often the motive in accumulating these many books is not so much a desire to obtain food for mind and soul, as it is an ambition to become acquainted with philosophers and theologians, a desire to present Christianity to the people in learned terms and propositions.

> «Og i stor utstrekning er teologien, slik den studeres og undervises, ikke annet enn en beretning om menneskelige spekulasjoner, som bare tjener til å «formørke råd ved ord uten kunnskap». Altfor ofte er motivet for å samle disse mange bøkene ikke så mye et ønske om å skaffe næring for sinn og sjel, som det er en ambisjon om å bli kjent med filosofer og teologer, et ønske om å fremstille kristendommen for folket i lærde termer og påstander. »

> “Not all the books written can serve the purpose of a holy life. ‘Learn of Me’, said the Great Teacher, ‘take My yoke upon you,’ ‘learn My meekness and lowliness.’ Your intellectual pride will not aid you in communicating with souls that are perishing for want of the bread of life. In your study of these books you are allowing them to take the place of the practical lessons you should be learning from Christ. With the results of this study the people are not fed. Very little of the research which is so wearying to the mind furnishes that which will help one to be a successful laborer for souls.

> «Ikke alle de bøker som skrives, kan tjene hensikten med et hellig liv. ‘Lær av Meg,’ sa den store Lærer, ‘ta Mitt åk på dere,’ ‘lær av Min saktmodighet og ydmykhet.’ Deres intellektuelle stolthet vil ikke hjelpe dere til å komme i forbindelse med sjeler som går fortapt av mangel på livets brød. I deres studium av disse bøkene lar dere dem innta plassen til de praktiske lærdommer dere burde lære av Kristus. Med resultatene av dette studiet blir folket ikke næret. Svært lite av den forskning som trettet sinnet så sterkt, tilfører det som vil hjelpe et menneske til å bli en framgangsrik arbeider for sjeler.»

> “The Saviour came ‘to preach the gospel to the poor.’ Luke 4:18. In His teaching He used the simplest terms and the plainest symbols. And it is said that ‘the common people heard Him gladly.’ Mark 12:37. Those who are seeking to do His work for this time need a deeper insight into the lessons He has given.

> Frelseren kom «for å forkynne evangeliet for de fattige». Lukas 4:18. I sin undervisning brukte Han de enkleste ord og de tydeligste symboler. Og det er sagt at «den menige hop hørte ham gjerne». Markus 12:37. De som søker å utføre Hans verk for denne tid, trenger en dypere innsikt i de lærdommer Han har gitt.

> “The words of the living God are the highest of all education. Those who minister to the people need to eat of the bread of life. This will give them spiritual strength; then they will be prepared to minister to all classes of people.” The Ministry of Healing, 441–443.

> «Den levende Guds ord er den høyeste av all utdannelse. De som tjener folket, trenger å ete av livets brød. Dette vil gi dem åndelig styrke; da vil de være beredt til å tjene alle klasser av mennesker.» The Ministry of Healing, 441–443.

Sister White further defines that recognizing the outworking of God’s power in setting up kings and removing kings based upon the king’s choices is the true philosophy of historical study.

Søster White presiserer videre at å erkjenne utfoldelsen av Guds makt i å innsette konger og avsette konger på grunnlag av kongens valg, er den sanne filosofi for studiet av historien.

> “In the history of nations the student of God’s word may behold the literal fulfillment of divine prophecy. Babylon, shattered and broken at last, passed away because in prosperity its rulers had regarded themselves as independent of God, and had ascribed the glory of their kingdom to human achievement. The Medo-Persian realm was visited by the wrath of Heaven because in it God’s law had been trampled underfoot. The fear of the Lord had found no place in the hearts of the vast majority of the people. Wickedness, blasphemy, and corruption prevailed. The kingdoms that followed were even more base and corrupt; and these sank lower and still lower in the scale of moral worth.

> «I nasjonenes historie kan den som gransker Guds ord, skue den bokstavelige oppfyllelsen av guddommelig profeti. Babylon, til sist knust og sønderbrutt, gikk til grunne fordi dets herskere i velstand hadde betraktet seg som uavhengige av Gud og hadde tilskrevet sitt rikes herlighet menneskelig dyktighet. Det medo-persiske riket ble hjemsøkt av Himmelens vrede fordi Guds lov der var blitt trampet under fot. Frykten for Herren hadde ikke funnet plass i hjertene hos det store flertall av folket. Ondskap, gudsbespottelse og fordervelse rådet. Rikene som fulgte, var enda mer nedrige og fordervede; og disse sank lavere og stadig lavere på skalaen for moralsk verdi.»

> “The power exercised by every ruler on the earth is Heaven-imparted; and upon his use of the power thus bestowed, his success depends. To each the word of the divine Watcher is, ‘I girded thee, though thou hast not known Me.’ Isaiah 45:5. And to each the words spoken to Nebuchadnezzar of old are the lesson of life: ‘Break off thy sins by righteousness, and thine iniquities by showing mercy to the poor: if it may be a lengthening of thy tranquillity.’ Daniel 4:27.

> «Den makt som utøves av enhver hersker på jorden, er gitt av Himmelen; og hans fremgang avhenger av hvordan han bruker den makt som således er skjenket ham. Til hver lyder den guddommelige Vekterens ord: «Jeg omgjordet deg, enda du ikke kjente Meg.» Jesaja 45:5. Og til hver er de ord som i gammel tid ble talt til Nebukadnesar, livets lærdom: «Bryt med dine synder ved rettferdighet og med dine misgjerninger ved barmhjertighet mot de fattige, om det kunne bli en forlengelse av din ro.» Daniel 4:27.»

> “To understand these things,—to understand that ‘righteousness exalteth a nation;’ that ‘the throne is established by righteousness,’ and ‘upholden by mercy;’ to recognize the outworking of these principles in the manifestation of His power who ‘removeth kings, and setteth up kings,’—this is to understand the philosophy of history. Proverbs 14:34; 16:12; 20:28; Daniel 2:21.

> «Å forstå disse ting — å forstå at ‘rettferdighet opphøyer et folk,’ at ‘tronen grunnfestes ved rettferdighet’ og ‘holdes oppe ved miskunn’; å erkjenne hvordan disse prinsippene utfolder seg i åpenbarelsen av hans makt, han som ‘avsetter konger og innsetter konger’ — dette er å forstå historiens filosofi. Ordspråkene 14:34; 16:12; 20:28; Daniel 2:21.»

> “In the word of God only is this clearly set forth. Here it is shown that the strength of nations, as of individuals, is not found in the opportunities or facilities that appear to make them invincible; it is not found in their boasted greatness. It is measured by the fidelity with which they fulfill God’s purpose.” Prophets and Kings, 501, 502.

> «Bare i Guds ord blir dette klart fremstilt. Her blir det vist at nasjoners styrke, liksom enkeltmenneskers, ikke finnes i de muligheter eller hjelpemidler som synes å gjøre dem uovervinnelige; den finnes ikke i deres selvpriste storhet. Den måles etter den troskap hvormed de oppfyller Guds hensikt.» Prophets and Kings, 501, 502.

The theme in verses eleven and twelve is the rise and fall of the king of the south, but more importantly the verses mark the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and the second of three tests that began at the time of the end in 1989 as represented in verse ten.

Temaet i vers elleve og tolv er kongen i syds oppgang og fall, men enda viktigere markerer disse versene beseglingen av de hundre og førtifire tusen, og den andre av tre prøver som begynte ved endens tid i 1989, slik det er fremstilt i vers ti.

That sealing is represented by Daniel in the lion’s den, the three worthies in the fiery furnace, Daniel and the three worthies praying to understand Nebuchadnezzar’s dream of the image of beasts in chapter two, Daniel praying the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine, the wise who understand the increase of knowledge, Joshua having his sin removed in Zechariah chapter three, Zerubbabel in chapter four, Joseph becoming the second ruler in Egypt, the disciples in the upper room for ten days in advance of Pentecost, the Millerites at the Exeter camp meeting, Lazarus leading the procession at the Triumphal Entry, and the one hundred and forty-four thousand in Revelation chapter seven.

Denne beseglingen fremstilles ved Daniel i løvehulen, de tre mennene i ildovnen, Daniel og de tre mennene som ber om å få forstå Nebukadnesars drøm om billedet av dyrene i kapittel to, Daniel som ber bønnen fra 3. Mosebok tjueseks i kapittel ni, de vise som forstår kunnskapens tilvekst, Josva som får sin synd tatt bort i Sakarja kapittel tre, Serubabel i kapittel fire, Josef som blir den nest øverste hersker i Egypt, disiplene i salen ovenpå i ti dager forut for pinsen, millerittene ved leirmøtet i Exeter, Lasarus som leder prosesjonen ved det triumferende inntog, og de hundre og førtifire tusen i Åpenbaringen kapittel sju.

Verse eleven arrived in 2014 at the outset of the Ukrainian war and in July of 2023 the visual test, where God’s people are “made white” began. The fifth line in chapter eleven is verses thirteen through fifteen.

Vers elleve kom i 2014 ved begynnelsen av krigen i Ukraina, og i juli 2023 begynte den visuelle prøven, hvor Guds folk «gjøres hvite». Den femte linjen i kapittel elleve er vers tretten til femten.

## Fifth Line Overview

Oversikt over den femte linjen

> For the king of the north shall return, and shall set forth a multitude greater than the former, and shall certainly come after certain years with a great army and with much riches. And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand. Daniel 11:13–15.

> For kongen i nord skal vende tilbake og stille opp en skare større enn den forrige, og etter noen år skal han visselig komme med en stor hær og med store rikdommer. Og i de tider skal mange reise seg mot kongen i sør; også voldsmennene blant ditt folk skal opphøye seg for å stadfeste synet, men de skal falle. Så skal kongen i nord komme og kaste opp en voll og innta de best befestede byene; og sørens hærstyrker skal ikke kunne stå imot, heller ikke hans utvalgte folk, og det skal ikke være noen kraft til å stå imot. Daniel 11:13–15.

These verses were fulfilled in 200 BC and they identify the Battle of Panium, which includes the opposing kings and their alliances, and the verses are also the point in history where pagan Rome first asserted itself into the history of Daniel eleven. The verses include the final rise and fall of the sixth kingdom of Bible prophecy, but also the biblical history of Christ visiting Caesarea Philippi, where Peter locates the sealing of the one hundred and forty-four thousand. This history typifies the sealing of the one hundred and forty-four thousand with the arrival of the third of the three tests of chapter twelve consisting of being “purified, made white and tried.”

Disse versene ble oppfylt i 200 f.Kr., og de identifiserer slaget ved Panium, som omfatter de stridende kongene og deres allianser, og versene utgjør også det punkt i historien da det hedenske Roma for første gang gjorde seg gjeldende i historien i Daniel 11. Versene omfatter den endelige oppgang og fall for det sjette riket i Bibelens profeti, men også den bibelske historien om Kristi besøk i Cæsarea Filippi, hvor Peter plasserer beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Denne historien er et forbilde på beseglingen av de hundre og førtifire tusen ved ankomsten av den tredje av de tre prøvene i kapittel tolv, bestående i å bli «renset, gjort hvit og prøvd».

These three verses lead to verse sixteen where the Sunday law in the United States is represented. When the Exeter camp meeting ended on August 17, 1844 the wise virgins carried the message of the Midnight Cry across the eastern seaboard of the United States in sixty-six days. There is a period when all the virgins awake and one class has no oil, and everything which that identifies. When Simon Barjona’s name was changed to Peter the sealing of the one hundred and forty-four thousand is marked. From that point onward Jesus began to teach the disciples about the events connected with the cross.

Disse tre versene leder frem til vers seksten, hvor søndagsloven i De forente stater er fremstilt. Da leirmøtet i Exeter ble avsluttet den 17. august 1844, bar de vise jomfruene budskapet om midnattsropet langs østkysten av De forente stater i løpet av sekstiseks dager. Det finnes en periode da alle jomfruene våkner, og én klasse ikke har olje, og alt det dette identifiserer. Da Simon Barjona fikk sitt navn forandret til Peter, markeres beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Fra dette punktet av begynte Jesus å undervise disiplene om begivenhetene som var knyttet til korset.

The cross is a symbol of the close of probation and William Miller, who had been typified by John the Baptist, who had in turn been typified by Elijah was raised up to present the “events connected with the close of probation” as did both John the Baptist and Elijah. John said it this way.

Korset er et symbol på nådetidens avslutning, og William Miller, som var blitt forutbildet ved Johannes Døperen, som igjen var blitt forutbildet ved Elia, ble oppreist for å fremstille de «begivenheter som er knyttet til nådetidens avslutning», slik både Johannes Døperen og Elia gjorde. Johannes sa det på denne måten.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Men da han så mange av fariseerne og saddukeerne komme til hans dåp, sa han til dem: Ormeyngel, hvem har advart dere om å flykte fra den kommende vrede? Matteus 3:7.

Elijah said it this way.

Elia sa det på denne måten.

> And Ahab made a grove; and Ahab did more to provoke the Lord God of Israel to anger than all the kings of Israel that were before him. In his days did Hiel the Bethelite build Jericho: he laid the foundation thereof in Abiram his firstborn, and set up the gates thereof in his youngest son Segub, according to the word of the Lord, which he spake by Joshua the son of Nun. And Elijah the Tishbite, who was of the inhabitants of Gilead, said unto Ahab, As the Lord God of Israel liveth, before whom I stand, there shall not be dew nor rain these years, but according to my word. 1 Kings 16:33–17:1.

> Og Akab gjorde en Asjera-lund; og Akab gjorde mer for å egge Herren Israels Gud til vrede enn alle de kongene i Israel som hadde vært før ham. I hans dager bygde Hiel fra Betel Jeriko; han la dets grunnvoll på Abiram, sin førstefødte, og reiste dets porter på sin yngste sønn Segub, etter Herrens ord, som han hadde talt ved Josva, Nuns sønn. Og Elia, tisjbiten, som var av innbyggerne i Gilead, sa til Akab: Så sant Herren Israels Gud lever, han som jeg står framfor, skal det ikke falle dugg eller regn i disse år, uten etter mitt ord. 1 Kong 16:33–17:1.

Speaking of William Miller’s work as a modern reformer Sister White stated:

Når hun talte om William Millers gjerning som en reformator i moderne tid, uttalte søster White:

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> «Det var nødvendig at menneskene ble vekket til å innse sin fare; at de ble oppildnet til å forberede seg på de høytidelige begivenheter som er forbundet med nådetidens avslutning.» The Great Controversy, 310.

The last six verses of Daniel eleven represent the “events connected with the close of probation.” Those events were unsealed at the time of the end in 1989, and they were clearly revealed.

De siste seks versene i Daniel elleve representerer «begivenhetene i forbindelse med nådetidens avslutning». Disse begivenhetene ble avforseglet ved endetiden i 1989, og de ble tydelig åpenbart.

> “Before His crucifixion the Saviour explained to His disciples that He was to be put to death and to rise again from the tomb, and angels were present to impress His words on minds and hearts. But the disciples were looking for temporal deliverance from the Roman yoke, and they could not tolerate the thought that He in whom all their hopes centered should suffer an ignominious death. T he words which they needed to remember were banished from their minds; and when the time of trial came, it found them unprepared. The death of Jesus as fully destroyed their hopes as if He had not forewarned them. So in the prophecies the future is opened before us as plainly as it was opened to the disciples by the words of Christ. The events connected with the close of probation and the work of preparation for the time of trouble, are clearly presented. But multitudes have no more understanding of these important truths than if they had never been revealed. Satan watches to catch away every impression that would make them wise unto salvation, and the time of trouble will find them unready.” The Great Controversy, 595.

> «Før sin korsfestelse forklarte Frelseren sine disipler at Han skulle bli drept og oppstå igjen fra graven, og engler var til stede for å innprente Hans ord i sinn og hjerter. Men disiplene så fram til timelig utfrielse fra det romerske åk, og de kunne ikke tåle tanken på at Han, som alle deres håp var samlet om, skulle lide en vanærende død. Ordene som de trengte å huske, ble forvist fra deres sinn; og da prøvelsens time kom, fant den dem uforberedt. Jesu død knuste deres håp like fullstendig som om Han ikke hadde advart dem på forhånd. Slik blir framtiden i profetiene åpnet for oss like tydelig som den ble åpnet for disiplene ved Kristi ord. De hendelser som er knyttet til nådetidens avslutning og forberedelsens verk for trengselstiden, er klart framstilt. Men mengder har ikke mer forståelse av disse viktige sannhetene enn om de aldri var blitt åpenbart. Satan våker for å rive bort ethvert inntrykk som ville gjøre dem vise til frelse, og trengselstiden vil finne dem uforberedt.» The Great Controversy, 595.

It was at Caesarea Philippi, which is Panium, which is verses thirteen through fifteen that Christ began to teach His disciples about the cross, thus typifying the history of the Exeter camp meeting until October 22, 1844. At the beginning of the reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand the “events connected with the close of probation” were unsealed and at the end of the movement of the one hundred and forty-four thousand the “events connected with the close of probation” are unsealed within the hidden history of verse forty.

Det var i Cæsarea Filippi, som er Panium, det vil si vers tretten til femten, at Kristus begynte å undervise sine disipler om korset, og således foregrep han i forbilledlig form Exeter-leirmøtets historie frem til 22. oktober 1844. Ved begynnelsen av den reformatoriske bevegelsen til de ett hundre og førtifire tusen ble «begivenhetene som er knyttet til prøvetidens avslutning» avforseglet, og ved slutten av bevegelsen til de ett hundre og førtifire tusen blir «begivenhetene som er knyttet til prøvetidens avslutning» avforseglet innenfor den skjulte historien i vers førti.

> “Today, in the spirit and power of Elias and of John the Baptist, messengers of God’s appointment are calling the attention of a judgment-bound world to the solemn events soon to take place in connection with the closing hours of probation and the appearance of Christ Jesus as King of kings and Lord of lords.” Prophets and Kings, 715, 716.

> «I dag, i Elias’ og Johannes Døperens ånd og kraft, kaller budbærere som er innsatt av Gud, oppmerksomheten til en verden under dom til de høytidelige begivenheter som snart skal finne sted i forbindelse med nådetidens siste timer og Kristus Jesu åpenbarelse som kongenes Konge og herrenes Herre.» Prophets and Kings, 715, 716.

The “events connected with the close of probation” are the events that are unsealed in the hidden history of verse forty. In Zechariah chapter three the final scenes of the investigative judgment are illustrated. Inspiration combines Zechariah’s testimony with those who are sealed in Ezekiel chapter nine.

«Begivenhetene knyttet til nådetidens avslutning» er de begivenhetene som avdekkes i den skjulte historien i vers førti. I Sakarja kapittel tre fremstilles de avsluttende scenene i den undersøkende dommen. Inspirasjonen sammenføyer Sakarjas vitnesbyrd med dem som blir beseglet i Esekiel kapittel ni.

> “The people of God are sighing and crying for the abominations done in the land. With tears they warn the wicked of their danger in trampling upon the divine law, and with unutterable sorrow they humble themselves before the Lord on account of their own transgressions. The wicked mock their sorrow, ridicule their solemn appeals, and sneer at what they term their weakness. But the anguish and humiliation of God’s people is unmistakable evidence that they are regaining the strength and nobility of character lost in consequence of sin. It is because they are drawing nearer to Christ, and their eyes are fixed upon His perfect purity, that they so clearly discern the exceeding sinfulness of sin. Their contrition and self-abasement are infinitely more acceptable in the sight of God than is the self-sufficient, haughty spirit of those who see no cause to lament, who scorn the humility of Christ, and who claim perfection while transgressing God’s holy law. Meekness and lowliness of heart are the conditions for strength and victory. The crown of glory awaits those who bow at the foot of the cross. Blessed are these mourners, for they shall be comforted.

> «Guds folk sukker og roper over de styggedommer som blir gjort i landet. Med tårer advarer de de ugudelige om den fare de står i når de tramper på den guddommelige lov, og med usigelig sorg ydmyker de seg for Herren på grunn av sine egne overtredelser. De ugudelige spotter deres sorg, gjør narr av deres alvorlige appeller og håner det de kaller deres svakhet. Men Guds folks angst og ydmykelse er et umiskjennelig bevis på at de gjenvinner den styrke og den karakterens adel som gikk tapt som følge av synden. Det er fordi de kommer Kristus nærmere, og deres øyne er festet på Hans fullkomne renhet, at de så klart ser syndens overmåte syndighet. Deres anger og selvfornedrelse er uendelig mye mer velbehagelig i Guds øyne enn den selvtilfredse, hovmodige ånd hos dem som ikke ser noen grunn til å sørge, som forakter Kristi ydmykhet, og som gjør krav på fullkommenhet mens de overtrer Guds hellige lov. Saktmodighet og hjertets ydmykhet er vilkårene for styrke og seier. Herlighetens krone venter dem som bøyer seg ved korsets fot. Salige er disse sørgende, for de skal trøstes.»

> “The faithful, praying ones are, as it were, shut in with God. They themselves know not how securely they are shielded. Urged on by Satan, the rulers of this world are seeking to destroy them; but could their eyes be opened, as were the eyes of Elisha’s servant at Dothan, they would see the angels of God encamped about them, by their brightness and glory holding in check the hosts of darkness.

> De trofaste, bedende er så å si innesluttet med Gud. De vet selv ikke hvor trygt de er vernet. Drevet av Satan søker denne verdens herskere å tilintetgjøre dem; men om deres øyne kunne bli åpnet, slik øynene til Elisjas tjener ble åpnet i Dotan, ville de se Guds engler slå leir omkring dem og ved sin glans og herlighet holde mørkets hærskarer i tømme.

> “As the people of God afflict their souls before Him, pleading for purity of heart, the command is given, ‘Take away the filthy garments’ from them, and the encouraging words are spoken, ‘Behold, I have caused thine iniquity to pass from thee, and I will clothe thee with change of raiment.’ The spotless robe of Christ’s righteousness is placed upon the tried, tempted, yet faithful children of God. The despised remnant are clothed in glorious apparel, nevermore to be defiled by the corruptions of the world. Their names are retained in the Lamb’s book of life, enrolled among the faithful of all ages. They have resisted the wiles of the deceiver; they have not been turned from their loyalty by the dragon’s roar. Now they are eternally secure from the tempter’s devices. Their sins are transferred to the originator of sin. And the remnant are not only pardoned and accepted, but honored. ‘A fair miter’ is set upon their heads. They are to be as kings and priests unto God. While Satan was urging his accusations and seeking to destroy this company, holy angels, unseen, were passing to and fro, placing upon them the seal of the living God. These are they that stand upon Mount Zion with the Lamb, having the Father’s name written in their foreheads. They sing the new song before the throne, that song which no man can learn save the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. ‘These are they which follow the Lamb whithersoever He goeth. These were redeemed from among men, being the first fruits unto God and to the Lamb. And in their mouth was found no guile: for they are without fault before the throne of God.’”

> «Når Guds folk ydmyker sine sjeler for Ham og ber om hjertets renhet, blir befalingen gitt: «Ta de skitne klærne av dem,» og de oppmuntrende ord blir talt: «Se, jeg har tatt din misgjerning bort fra deg, og jeg vil kle deg i høytidsklær.» Den plettfrie kledning av Kristi rettferdighet legges på Guds prøvede, fristede, men trofaste barn. Den foraktede rest blir kledd i herlige klær, aldri mer tilsmusset av verdens fordervelser. Deres navn blir stående i Lammets livets bok, innskrevet blant de trofaste gjennom alle tider. De har stått imot forførerens listige anslag; de er ikke blitt vendt bort fra sin troskap ved dragens brøl. Nå er de for evig trygge mot fristerens snarer. Deres synder blir overført til syndens opphavsmann. Og resten blir ikke bare tilgitt og antatt, men æret. «En prektig huve» blir satt på deres hoder. De skal være som konger og prester for Gud. Mens Satan fremførte sine anklager og søkte å ødelegge denne skaren, gikk hellige engler, usett, frem og tilbake og satte på dem den levende Guds segl. Dette er de som står på Sions berg med Lammet og har Faderens navn skrevet på sine panner. De synger den nye sangen for tronen, den sang som ingen kan lære uten de hundre og førtifire tusen, de som er kjøpt fri fra jorden. «Dette er de som følger Lammet hvor det enn går. Disse er kjøpt fri blant mennesker som en førstegrøde for Gud og Lammet. Og i deres munn ble det ikke funnet svik; for de er uten lyte for Guds trone.»»

> “Now is reached the complete fulfillment of those words of the Angel: ‘Hear now, O Joshua the high priest, thou, and thy fellows that sit before thee: for they are men wondered at: for, behold, I will bring forth My servant the Branch.’ Christ is revealed as the Redeemer and Deliverer of His people. Now indeed are the remnant ‘men wondered at,’ as the tears and humiliation of their pilgrimage give place to joy and honor in the presence of God and the Lamb. ‘In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even everyone that is written among the living in Jerusalem.”’ Testimonies, volume 5, 474–476.

> «Nå er den fullstendige oppfyllelse av disse engelens ord nådd: ‘Hør nå, Josva, du yppersteprest, du og dine medbrødre som sitter foran deg; for de er menn som en undrer seg over; for se, jeg vil la min tjener Spiren komme frem.’ Kristus åpenbares som sitt folks Forløser og Befrier. Nå er virkelig levningen ‘menn som en undrer seg over’, idet deres pilegrimsvandrings tårer og ydmykelse viker for glede og ære i Guds og Lammets nærvær. ‘På den dag skal Herrens Spire være til pryd og herlighet, og jordens frukt til høyhet og pryd for dem av Israel som er unnsluppet. Og det skal skje at den som er blitt tilbake i Sion, og den som er blitt igjen i Jerusalem, skal kalles hellig, hver og en som er oppskrevet blant de levende i Jerusalem.’» Testimonies, bind 5, 474–476.

The one hundred and forty-four thousand in the book of Revelation are Ezekiel’s group that are “sealed” as they “sigh and cry” for the abominations that are in the land. They are sealed when they are given the garment of Christ’s righteousness and the fair miter which represents Peter’s “kings and priests,” who were not the people of God, but have now become the people of God.

De hundre og førtifire tusen i Åpenbaringsboken er Esekiels gruppe som blir «beseglet» idet de «sukker og roper» over de vederstyggeligheter som finnes i landet. De blir beseglet når de blir ikledd Kristi rettferdighets kledning og den fagre hodepryd, som representerer Peters «konger og prester», de som ikke var Guds folk, men som nå er blitt Guds folk.

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should shew forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. Dearly beloved, I beseech you as strangers and pilgrims, abstain from fleshly lusts, which war against the soul; Having your conversation honest among the Gentiles: that, whereas they speak against you as evildoers, they may by your good works, which they shall behold, glorify God in the day of visitation. 1 Peter 2:9–12.

> Men dere er en utvalgt slekt, et kongelig presteskap, et hellig folk, et eiendomsfolk, for at dere skal forkynne hans storverk, han som kalte dere ut av mørket inn i sitt underfulle lys; dere som før ikke var et folk, men nå er Guds folk; dere som ikke hadde fått miskunn, men nå har fått miskunn. Mine kjære, jeg formaner dere som fremmede og utlendinger: Hold dere borte fra de kjødelige lyster, som fører krig mot sjelen. La deres ferd være god blant hedningene, så de, når de taler ondt om dere som om dere var ugjerningsmenn, kan se deres gode gjerninger og prise Gud på gjestelsens dag. 1 Peter 2:9–12.

> Now therefore, if ye will obey my voice indeed, and keep my covenant, then ye shall be a peculiar treasure unto me above all people: for all the earth is mine: And ye shall be unto me a kingdom of priests, and an holy nation. These are the words which thou shalt speak unto the children of Israel. Exodus 19:5, 6.

> Så, dersom dere nå i sannhet vil lyde min røst og holde min pakt, da skal dere være min eiendom framfor alle folk; for hele jorden er min. Og dere skal være for meg et kongerike av prester og et hellig folk. Dette er de ord som du skal tale til Israels barn. 2 Mosebok 19:5, 6.

> “In the last days of this earth’s history, God’s covenant with his commandment-keeping people is to be renewed. ‘In that day I will make a covenant for them with the beasts of the field, and with the fowls of heaven, and with the creeping things of the ground: and I will break the bow and the sword and the battle out of the earth, and I will make them to lie down safely. And I will betroth thee unto me forever; yea, I will betroth thee unto me in righteousness, and in judgment, and in loving-kindness, and in mercies. I will even betroth thee unto me in faithfulness; and thou shalt know the Lord.’

> «I de siste dager av denne jords historie skal Guds pakt med sitt budholdende folk bli fornyet. ‘På den dag vil jeg gjøre en pakt for dem med markens dyr og med himmelens fugler og med det som kryper på jorden; og jeg vil bryte buen og sverdet og krigen bort fra jorden, og jeg vil la dem ligge trygt. Og jeg vil trolove deg med meg for evig; ja, jeg vil trolove deg med meg i rettferdighet og i dom og i miskunn og i barmhjertighet. Ja, jeg vil trolove deg med meg i trofasthet; og du skal kjenne Herren.’»

> “‘And it shall come to pass in that day, I will hear, saith the Lord, I will hear the heavens, and they shall hear the earth; and the earth shall hear the corn, and the wine, and the oil; and they shall hear Jezreel. And I will sow her unto me in the earth; and I will have mercy upon her that had not obtained mercy; and I will say to them which were not my people, Thou art my people; and they shall say, Thou art my God.’ Hosea 2:14–23.

> «Og det skal skje på den dag: Jeg vil høre, sier Herren, jeg vil høre himlene, og de skal høre jorden; og jorden skal høre kornet og vinen og oljen; og de skal høre Jisre’el. Og jeg vil så henne for meg i landet; og jeg vil miskunne meg over henne som ikke hadde fått miskunn; og jeg vil si til dem som ikke var mitt folk: Du er mitt folk; og de skal si: Du er min Gud.» Hosea 2:14–23.

> “‘In that day, . . . the remnant of Israel, and such as are escaped of the house of Jacob, . . . shall stay upon the Lord, the Holy One of Israel, in truth.’ Isaiah 10:20. From ‘every nation, and kindred, and tongue, and people’ there will be those who will gladly respond to the message, ‘Fear God, and give glory to him; for the hour of his judgment is come.’ They will turn from every idol that binds them to this earth, and will ‘worship him at that made heaven, and earth, and the sea, and the fountains of waters.’ They will free themselves from every entanglement, and will stand before the world as monuments of God’s mercy. Obedient to every divine requirement, they will be recognized by angels and by men as those that ‘keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ Revelation 14:6–7, 12.

> «‘På den dag ... skal resten av Israel og de av Jakobs hus som er sluppet unna, ... i sannhet støtte seg til Herren, Israels Hellige.’ Jesaja 10:20. Fra ‘hver nasjon og stamme og tungemål og folk’ vil det være noen som med glede vil svare på budskapet: ‘Frykt Gud og gi ham ære! For timen for hans dom er kommet.’ De vil vende seg bort fra enhver avgud som binder dem til denne jord, og de vil ‘tilbe ham som gjorde himmelen og jorden og havet og vannkildene.’ De vil frigjøre seg fra enhver forvikling og stå fram for verden som minnesmerker over Guds barmhjertighet. Lydige mot ethvert guddommelig krav vil de bli anerkjent av engler og av mennesker som dem som ‘holder Guds bud og Jesu tro.’ Åpenbaringen 14:6–7, 12.»

> “‘Behold, the days come, saith the Lord, that the plowman shall overtake the reaper, and the treader of grapes him that soweth seed; and the mountains shall drop sweet wine, and all the hills shall melt. And I will bring again the captivity of my people of Israel, and they shall build the waste cities, and inhabit them; and they shall plant vineyards, and drink the wine thereof; they shall also make gardens, and eat the fruit of them. And I will plant them upon their land, and they shall no more be pulled up out of their land which I have given them, saith the Lord thy God. Amos 9:13–15.’” Review and Herald, February 26, 1914.

> «‘Se, dager skal komme, sier Herren, da den som pløyer, skal nå igjen den som høster, og den som trår druene, ham som sår sæden; og fjellene skal dryppe av søt vin, og alle haugene skal flyte. Og jeg vil vende mitt folk Israels fangenskap, og de skal bygge opp de øde byene og bo i dem; de skal plante vingårder og drikke vinen derfra; de skal også anlegge hager og ete frukten av dem. Og jeg vil plante dem i deres land, og de skal aldri mer rykkes opp av sitt land, som jeg har gitt dem, sier Herren din Gud. Amos 9:13–15.’» Review and Herald, 26. februar 1914.

It is evident that from the point when the final chosen generation of the one hundred and forty-four thousand are sealed that there are still Gentiles who can be influenced by the one hundred and forty-four thousand’s life style (conversation) during the day of the Gentile’s visitation.

Det er tydelig at fra det tidspunkt da den endelige utvalgte generasjon av de hundre og førtifire tusen blir beseglet, finnes det fremdeles hedninger som kan bli påvirket av de hundre og førtifire tusens livsførsel under hedningenes besøkelsestid.

> “Human power and human might did not establish the church of God, and neither can they destroy it. Not on the rock of human strength, but on Christ Jesus, the Rock of Ages, was the church founded, ‘and the gates of hell shall not prevail against it.’ Matthew 16:18. The presence of God gives stability to His cause. ‘Put not your trust in princes, nor in the son of man,’ is the word that comes to us. Psalm 146:3. ‘In quietness and in confidence shall be your strength.’ Isaiah 30:15. God’s glorious work, founded on the eternal principles of right, will never come to nought. It will go on from strength to strength, ‘not by might, nor by power, but by My Spirit, saith the Lord of hosts.’ Zechariah 4:6.

> «Menneskelig makt og menneskelig styrke opprettet ikke Guds menighet, og heller ikke kan de ødelegge den. Ikke på menneskelig styrkes klippe, men på Kristus Jesus, evighetens klippe, ble menigheten grunnlagt, «og dødsrikets porter skal ikke få makt over den.» Matteus 16:18. Guds nærvær gir Hans sak fasthet. «Sett ikke deres lit til fyrster, til et menneskebarn, som ikke kan frelse,» er ordet som kommer til oss. Salme 146:3. «I stillhet og i tillit skal deres styrke være.» Jesaja 30:15. Guds herlige verk, grunnlagt på rettferdens evige prinsipper, skal aldri gå til grunne. Det skal gå frem fra styrke til styrke, «ikke ved makt og ikke ved kraft, men ved Min Ånd, sier Herren, hærskarenes Gud.» Sakarja 4:6.»

> “The promise, ‘The hands of Zerubbabel have laid the foundation of this house; his hands shall also finish it,’ was literally fulfilled. Verse 9. ‘The elders of the Jews builded, and they prospered through the prophesying of Haggai the prophet and Zechariah the son of Iddo. And they builded, and finished it, according to the commandment of the God of Israel, and according to the commandment of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia. And this house was finished on the third day of the month Adar [the twelfth month], which was in the sixth year of the reign of Darius the king.’ Ezra 6:14, 15.” Prophets and Kings, 595, 596.

> Løftet: «Serubabels hender har lagt grunnvollen til dette huset; hans hender skal også fullføre det», ble bokstavelig oppfylt. Vers 9. «Jødenes eldste bygde, og de hadde framgang ved profetordet fra profeten Haggai og Sakarja, Iddos sønn. Og de bygde og fullførte det etter befaling fra Israels Gud, og etter befaling fra Kyros, Darius og Artaxerxes, kongen av Persia. Og dette huset ble fullført på den tredje dag i måneden adar [den tolvte måned], i det sjette året av kong Darius’ regjering.» Esra 6:14, 15.» Prophets and Kings, 595, 596.

Verses thirteen to fifteen represent the prophetic events that lead to the close of probation for Sabbath-keepers at the Sunday law. They also represent the third of three steps in verse ten of Daniel twelve. Verse ten is the “purification,” verses eleven and twelve represent the “made white” and verses thirteen to fifteen represent the litmus test where the Sabbath-keeping virgins are “tried.”

Vers tretten til femten fremstiller de profetiske begivenhetene som leder frem til nådetidens avslutning for sabbatsholdere ved søndagsloven. De fremstiller også det tredje av tre trinn i vers ti i Daniel tolv. Vers ti er «renselsen», vers elleve og tolv fremstiller det å bli «gjort hvite», og vers tretten til femten fremstiller lakmusprøven der de sabbatsholdende jomfruene blir «prøvd».

The internal message in the book of Daniel is represented by the Ulai River vision of chapters seven through nine and the external message is represented by the Hiddekel River vision of chapters ten through twelve. Chapter twelve is the climax of both the internal and external visions, and it presents the method in which Christ raises up and cleanses the one hundred and forty-four thousand. Verses ten through sixteen represent the hidden history of verse forty from 1989 unto the Sunday law of verse forty-one and sixteen. The verses that fit into the hidden history represent the perfect fulfillment of verse ten of chapter twelve.

Det indre budskapet i Daniels bok er framstilt ved Ulai-elvens syn i kapittel sju til ni, og det ytre budskapet er framstilt ved Hiddekel-elvens syn i kapittel ti til tolv. Kapittel tolv er klimakset i både de indre og ytre synene, og det framstiller den metode hvorved Kristus oppreiser og renser de hundre og førtifire tusen. Vers ti til seksten framstiller den skjulte historien i vers førti fra 1989 og fram til søndagsloven i vers førtien og seksten. De versene som passer inn i den skjulte historien, framstiller den fullkomne oppfyllelsen av vers ti i kapittel tolv.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:10–12.

> Mange skal bli renset og gjort hvite og lutret; men de ugudelige skal fare ugudelig fram, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Og fra den tid det stadige offer blir avskaffet og den ødeleggende styggedom blir satt opp, skal det være ett tusen to hundre og nitti dager. Salig er den som venter og når fram til ett tusen tre hundre og fem og tretti dager. Daniel 12:10–12.

The “wise” who understand verses ten through sixteen and who have been sealed both “intellectually” and “spiritually” are those who understand the external prophetic message represented in the hidden history of verse forty, and they have been “intellectually” settled into that understanding before the Sunday law. The “wise” are those who have been transformed by the internal message represented by Revelation chapter eleven and verse eleven and they have settled into the experience before the Sunday law.

De «vise» som forstår versene ti til seksten, og som er blitt beseglet både «intellektuelt» og «åndelig», er de som forstår det ytre profetiske budskapet som er framstilt i den skjulte historien i vers førti, og de er blitt «intellektuelt» grunnfestet i denne forståelsen før søndagsloven. De «vise» er de som er blitt forvandlet ved det indre budskapet framstilt i Åpenbaringen kapittel elleve og vers elleve, og de er blitt grunnfestet i denne erfaringen før søndagsloven.

The “wise” are those who have received the “blessing” associated with “waiting,” marking the one hundred and forty-four thousand as those who fulfill the perfect and final fulfillment of the ten virgins. Revelation eleven verse eleven arrived in July of 2023, thus marking the “time of the end,” when Daniel and Revelation mark with two witnesses that the increase of knowledge which was unsealed in July of 2023 identifies the sealing process of the one hundred and forty-four thousand. Eleven plus eleven equals twenty-two, which is a symbol of the combination of divinity with humanity, and those who pass the three-step purification process that produces the one hundred and forty-four thousand are identified in Daniel twelve, verse twelve providing another signature of Palmoni, for twelve times twelve equals one hundred and forty-four thousand.

De «vise» er de som har mottatt den «velsignelse» som er knyttet til å «vente», og dette markerer de hundre og førtifire tusen som dem som oppfyller den fullkomne og endelige oppfyllelse av de ti jomfruer. Åpenbaringen elleve, vers elleve, inntraff i juli 2023, og markerte således «endetiden», da Daniel og Åpenbaringen, med to vitner, viser at den økning i kunnskap som ble avforseglet i juli 2023, identifiserer beseglingsprosessen for de hundre og førtifire tusen. Elleve pluss elleve er tjueto, hvilket er et symbol på foreningen av guddommelighet med menneskelighet, og de som består den tredelte renselsesprosess som frembringer de hundre og førtifire tusen, identifiseres i Daniel tolv, vers tolv, og gir enda en signatur fra Palmoni, for tolv ganger tolv er ett hundre og førtifire tusen.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

Back to Articles