Article

# Rome Establishes the Vision - Number Fourteen

Roma stadfester synet – nummer fjorten

Reflections of Christ and the Formation of the Image of the Beast: A Prophetic Parallel in the Last Days

Refleksjoner av Kristus og dannelsen av dyrets bilde: En profetisk parallell i de siste dager

Author

Jeff Pippenger

Published

September 2, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The line of prophecy identifying when the United States forms an image to and of the beast occurs when the horn of Protestantism is forming the image of Christ. That formation is specifically identified in Daniel chapter ten, when Daniel beholds the causative looking-glass “marah,” vision. Daniel represents those who behold Christ, and in so doing they reflect Christ’s character. The one hundred and forty-four thousand, who are represented by Daniel in chapter ten, form the image of Christ within, only as they behold His character. By beholding they become changed.

Den profetiske linjen som angir når De forente stater danner et bilde til og av dyret, inntrer når protestantismens horn er i ferd med å danne Kristi bilde. Denne dannelsen blir særskilt identifisert i Daniel kapittel ti, når Daniel skuer det årsaksvirkende speilet, synet «marah». Daniel representerer dem som skuer Kristus, og ved å gjøre det gjenspeiler de Kristi karakter. De hundre og førtifire tusen, som er representert ved Daniel i kapittel ti, danner Kristi bilde i sitt indre, bare idet de skuer hans karakter. Ved å skue blir de forvandlet.

The image of the beast reflects the beast, and the formation of the image of the beast is the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. When the Protestant churches take control of the government of the United States, they will have formed an image of the church and state system that identifies the structure of control which the papal power employed before the political support was removed. In the same period of time the image of Christ will be produced in His last day people. Yet, there were those that were with Daniel who saw not the vision, for they fled from the vision. They failed the test of the formation of the image of the beast, by refusing to allow the image of Christ to be formed within them during the testing time.

Dyrets bilde gjenspeiler dyret, og dannelsen av dyrets bilde er den store prøven for Guds folk, hvorved deres evige skjebne skal avgjøres. Når de protestantiske kirkene tar kontroll over regjeringen i Amerikas forente stater, vil de ha dannet et bilde av det kirke- og statssystem som identifiserer den kontrollstruktur den pavelige makt benyttet før den politiske støtten ble fjernet. I den samme tidsperiode vil Kristi bilde bli frembrakt i Hans folk i de siste dager. Likevel var det noen som var sammen med Daniel, som ikke så synet, for de flyktet fra synet. De bestod ikke prøven i dannelsen av dyrets bilde, ved å nekte å la Kristi bilde bli dannet i dem i prøvens tid.

The spiritual principle of reflection is accomplished by looking into a mirror that represents Christ and because the “marah” vision is a causative vision, the image of Christ in the mirror, produces the image of Christ in humanity. A literal mirror reflects the image of the man who looks at the mirror, but the spiritual application of the principle has variables associated with the mirror. Those who are simply a “hearer of the word, and not a doer,” “beholdeth himself, and goeth his way, and straightway forgetteth what manner of man he was.” They look to the mirror and only see humanity.

Det åndelige refleksjonsprinsippet fullbyrdes ved å se inn i et speil som representerer Kristus, og fordi «marah»-synet er et kausativt syn, frembringer bildet av Kristus i speilet Kristi bilde i menneskeheten. Et bokstavelig speil gjenspeiler bildet av den mannen som ser i speilet, men den åndelige anvendelsen av prinsippet har variabler knyttet til speilet. De som bare er en «ordets hører og ikke dets gjører», «ser på seg selv og går bort og glemmer straks hvordan han så ut». De ser i speilet og ser bare menneskeligheten.

The other class who are “not a forgetful hearer, but a doer of the work” see the law of God, they see Christ in the mirror. The work is to understand that the principle of reflection has a “natural” reality and a spiritual reality. Daniel illustrates those who did the “work,” for in chapters nine and ten he illustrates the work that produces the spiritual principle of reflection.

Den andre klassen, som «ikke er en glemsk hører, men en gjerningens gjører», ser Guds lov; de ser Kristus i speilet. Verket består i å forstå at refleksjonens prinsipp har en «naturlig» virkelighet og en åndelig virkelighet. Daniel illustrerer dem som gjorde «verket», for i kapittel ni og ti fremstiller han det verket som frembringer refleksjonens åndelige prinsipp.

> In those days I Daniel was mourning three full weeks. I ate no pleasant bread, neither came flesh nor wine in my mouth, neither did I anoint myself at all, till three whole weeks were fulfilled. Daniel 10:1, 2.

> I de dager sørget jeg, Daniel, i tre fulle uker. Jeg spiste ikke noe velsmakende brød, og verken kjøtt eller vin kom i min munn, heller ikke salvet jeg meg i det hele tatt, før tre hele uker var til ende. Daniel 10:1, 2.

Gabriel had given a partial interpretation of the vision of chapter eight to Daniel, but Daniel had not understood it all.

Gabriel hadde gitt Daniel en delvis tolkning av synet i kapittel åtte, men Daniel hadde ikke forstått det fullt ut.

> And I Daniel fainted, and was sick certain days; afterward I rose up, and did the king’s business; and I was astonished at the vision, but none understood it. Daniel 8:27.

> Og jeg, Daniel, avmektig og syk lå jeg i noen dager; deretter stod jeg opp igjen og utførte kongens tjeneste. Jeg var forferdet over synet, men ingen forstod det. Daniel 8,27.

Sister White informs us that Daniel was seeking to understand the interpretation of the message of Daniel chapter eight which Gabriel had brought to Daniel in chapter nine.

Søster White forteller oss at Daniel søkte å forstå tolkningen av budskapet i Daniel kapittel åtte, som Gabriel hadde brakt til Daniel i kapittel ni.

> “With a new and deeper earnestness, Miller continued the examination of the prophecies, whole nights as well as days being devoted to the study of what now appeared of such stupendous importance and all-absorbing interest. In the eighth chapter of Daniel he could find no clue to the starting point of the 2300 days; the angel Gabriel, though commanded to make Daniel understand the vision, gave him only a partial explanation. As the terrible persecution to befall the church was unfolded to the prophet’s vision, physical strength gave way. He could endure no more, and the angel left him for a time. Daniel ‘fainted, and was sick certain days.’ ‘And I was astonished at the vision,’ he says, ‘but none understood it.’

> «Med en ny og dypere alvor fortsatte Miller granskningen av profetiene; hele netter så vel som dager ble viet til studiet av det som nå syntes å være av så overveldende betydning og altoppslukende interesse. I det åttende kapittel av Daniel kunne han ikke finne noen nøkkel til utgangspunktet for de 2300 dagene; engelen Gabriel, skjønt befalt å få Daniel til å forstå synet, gav ham bare en delvis forklaring. Da den fryktelige forfølgelsen som skulle komme over menigheten, ble utfoldet for profetens syn, sviktet de fysiske kreftene. Han kunne ikke utholde mer, og engelen forlot ham for en tid. Daniel ‘besvimte og var syk i noen dager’. ‘Og jeg var forferdet over synet,’ sier han, ‘men ingen forstod det.’»

> “Yet God had bidden His messenger: ‘Make this man to understand the vision.’ That commission must be fulfilled. In obedience to it, the angel, sometime afterward, returned to Daniel, saying: ‘I am now come forth to give thee skill and understanding;’ ‘therefore understand the matter, and consider the vision.’ Daniel 8:27, 16; 9:22, 23, 25–27. There was one important point in the vision of chapter 8 which had been left unexplained, namely, that relating to time—the period of the 2300 days; therefore the angel, in resuming his explanation, dwells chiefly upon the subject of time.” The Great Controversy, 325.

> «Likevel hadde Gud pålagt sin budbærer: ‘La denne mannen forstå synet.’ Det oppdraget måtte fullføres. I lydighet mot dette vendte engelen en tid senere tilbake til Daniel og sa: ‘Jeg er nå kommet for å gi deg innsikt og forstand;’ ‘forstå derfor ordet og gi akt på synet.’ Daniel 8:27, 16; 9:22, 23, 25–27. Det var ett viktig punkt i synet i kapittel 8 som var blitt stående uten forklaring, nemlig det som gjaldt tiden—perioden på 2300 dager; derfor går engelen, idet han gjenopptar sin forklaring, særlig inn på emnet tid.» The Great Controversy, 325.

In chapter ten we are informed that Daniel had understanding of the “vision” and the “thing,” but Daniel wanted more light, so he set his heart to find that understanding and he fasted for twenty-one days. In so doing he represents those of the last days who understand the spiritual principle of reflection that is typified by the natural principle of reflection. That understanding is illustrated by their works, and their works are represented by Daniel as seeking a correct understanding of God’s prophetic Word. The obvious contrast of those who fled from the vision, is that they were not seeking for a correct understanding of God’s prophetic Word.

I kapittel ti blir vi fortalt at Daniel hadde forståelse av «synet» og «saken», men Daniel ønsket mer lys, så han vendte sitt hjerte mot å finne denne forståelsen og fastet i tjueén dager. Ved å gjøre dette representerer han dem i de siste dager som forstår det åndelige prinsippet om refleksjon, som er forbilledlig framstilt ved det naturlige prinsippet om refleksjon. Denne forståelsen blir illustrert ved deres gjerninger, og deres gjerninger blir representert ved Daniel som å søke en rett forståelse av Guds profetiske Ord. Den åpenbare kontrasten til dem som flyktet fra synet, er at de ikke søkte en rett forståelse av Guds profetiske Ord.

The truth of God’s prophetic Word that Daniel is represented as hungering to understand is the light of the last days, for Daniel typifies the one hundred and forty-four thousand. Daniel is therefore representing a class who are seeking to understand the light of God’s prophetic Word that is represented as the final test before probation closes. In this regard, it is the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before probation closes, but it is also the test that is represented as the formation of the image of the beast.

Sannheten i Guds profetiske Ord, som Daniel fremstilles som hungrende etter å forstå, er de siste dagers lys, for Daniel er et forbilde på de hundre og førtifire tusen. Daniel representerer derfor en klasse som søker å forstå lyset i Guds profetiske Ord, hvilket fremstilles som den endelige prøven før nådetiden lukkes. I denne forbindelse er det Jesu Kristi åpenbaring som blir avseglet rett før nådetiden lukkes, men det er også prøven som fremstilles som dyrets bildes dannelse.

The formation of the image of the beast is directly identifying the process of how the image of the beast is developed. That reality cannot be correctly determined without first identifying the primary subject of the test, the beast. It is the beast that establishes and identifies how the image is formed.

Dannelsen av dyrets bilde identifiserer direkte prosessen for hvordan dyrets bilde utvikles. Denne virkeligheten kan ikke fastslås korrekt uten først å identifisere prøvens primære gjenstand, dyret. Det er dyret som fastsetter og identifiserer hvordan bildet dannes.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> «Men hva er ‘dyrets bilde’? og hvordan skal det dannes? Bildet lages av dyret med de to horn, og er et bilde til dyret. Det kalles også et bilde av dyret. For å lære hvordan bildet er, og hvordan det skal dannes, må vi da studere selve dyrets kjennetegn — pavedømmet. »

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> «Da den tidlige kirke ble fordervet ved å vende seg bort fra evangeliets enkelhet og ta imot hedenske skikker og sedvaner, mistet den Guds Ånd og kraft; og for å kontrollere folkets samvittighet søkte den støtte hos den verdslige makt. Resultatet ble pavedømmet, en kirke som behersket statens makt og benyttet den til å fremme sine egne mål, særlig til straff av ‘kjetteri’. For at De forente stater skal kunne danne et bilde av dyret, må den religiøse makt i en slik grad kontrollere den sivile regjering at statens myndighet også blir tatt i bruk av kirken for å virkeliggjøre dens egne mål.» The Great Controversy, 443.

In order “to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.” It is the beast that establishes the vision that is the test of the last days that is brought about just before probation closes. Daniel understood the vision and the thing.

For å lære hva bildet er likt, og hvordan det skal dannes, må vi studere kjennetegnene ved selve dyret – pavedømmet. Det er dyret som etablerer synet som er de siste dagers prøve, og som blir tilveiebrakt like før nådetiden avsluttes. Daniel forstod synet og saken.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I Kyros’, Persias konges, tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, han som fikk navnet Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tid var lang; og han forstod ordet og fikk innsikt i synet. Daniel 10:1.

The vision is the “mareh” vision of the twenty-three hundred years. The “thing” is the Hebrew word “dabar,” meaning “word.” The same word (“dabar”) which is translated as “thing” in verse one is translated as “matter” in chapter nine verse twenty-three.

Synet er «mareh»-synet om de to tusen tre hundre årene. «Tingen» er det hebraiske ordet «dabar», som betyr «ord». Det samme ordet («dabar») som i vers én er oversatt med «ting», er i kapittel ni, vers tjuetre, oversatt med «sak».

> Yea, whiles I was speaking in prayer, even the man Gabriel, whom I had seen in the vision at the beginning, being caused to fly swiftly, touched me about the time of the evening oblation. And he informed me, and talked with me, and said, O Daniel, I am now come forth to give thee skill and understanding. At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to show thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:21–23.

> Ja, mens jeg ennå talte i bønn, kom mannen Gabriel, som jeg hadde sett i synet ved begynnelsen, flygende med stor hastighet, og rørte ved meg ved tiden for aftenofferet. Og han underviste meg og talte med meg og sa: Daniel, nå er jeg kommet ut for å gi deg innsikt og forstand. Da du begynte dine bønner, gikk ordet ut, og jeg er kommet for å kunngjøre deg det; for du er høyt elsket. Så gi akt på ordet og akt på synet. Daniel 9:21–23.

Gabriel comes to Daniel in response to Daniel’s prayer, which is associated with the enlightenment Daniel had received when he had understood that he was in a captivity represented by the scattering of Leviticus twenty-six.

Gabriel kommer til Daniel som svar på Daniels bønn, som er forbundet med den opplysningen Daniel hadde fått da han forsto at han befant seg i et fangenskap representert ved spredningen i Tredje Mosebok tjueseks.

> In the first year of his reign I Daniel understood by books the number of the years, whereof the word of the Lord came to Jeremiah the prophet, that he would accomplish seventy years in the desolations of Jerusalem. Daniel 9:2.

> I hans regjerings første år forstod jeg, Daniel, ved bøkene tallet på de år som Herrens ord var kommet om til profeten Jeremia, at han ville fullføre sytti år over Jerusalems ødeleggelser. Daniel 9,2.

The captivity identified by Jeremiah led Daniel to the captivity of the “seven times” recorded by Moses, which was both an “oath” and a “curse.”

Fangenskapet som Jeremia identifiserte, førte Daniel til fangenskapet på de «sju tider» som Moses nedtegnet, og som både var en «ed» og en «forbannelse».

> Yea, all Israel have transgressed thy law, even by departing, that they might not obey thy voice; therefore the curse is poured upon us, and the oath that is written in the law of Moses the servant of God, because we have sinned against him. And he hath confirmed his words, which he spake against us, and against our judges that judged us, by bringing upon us a great evil: for under the whole heaven hath not been done as hath been done upon Jerusalem. As it is written in the law of Moses, all this evil is come upon us: yet made we not our prayer before the Lord our God, that we might turn from our iniquities, and understand thy truth. Daniel 9:11–13.

> Ja, hele Israel har overtrådt din lov og veket av, så de ikke ville lyde din røst; derfor er forbannelsen blitt utøst over oss, og eden som er skrevet i loven til Moses, Guds tjener, fordi vi har syndet mot ham. Og han har stadfestet sine ord, som han talte mot oss og mot våre dommere som dømte oss, ved å føre over oss en stor ulykke; for under hele himmelen er det ikke blitt gjort noe slikt som det som er blitt gjort mot Jerusalem. Slik det er skrevet i Mose lov, er all denne ulykken kommet over oss; likevel bad vi ikke for Herrens, vår Guds, åsyn, så vi kunne vende om fra våre misgjerninger og forstå din sannhet. Daniel 9:11–13.

Upon the two witnesses of Jeremiah and Moses, Daniel understood the desolation which had been brought upon Jerusalem was “the curse” “of Moses” that had been “poured upon” ancient Israel. Sister White refers to Jeremiah’s witness as “testimonies to the church,” and in this regard it is identifying Jeremiah as the Spirit of Prophecy of the last days, for the “testimonies to the church” in the last days is this very thing. Jeremiah represents the Spirit of Prophecy and Moses represents the Bible.

Ved de to vitnene Jeremia og Moses forstod Daniel at den ødeleggelse som var blitt ført over Jerusalem, var «forbannelsen», «Moses’», som var blitt «utøst over» det gamle Israel. Søster White omtaler Jeremias vitnesbyrd som «vitnesbyrd til menigheten», og i denne forbindelse identifiserer dette Jeremia som de siste dagers profetiånd, for «vitnesbyrd til menigheten» i de siste dager er nettopp dette. Jeremia representerer profetiånden, og Moses representerer Bibelen.

Daniel represents those of the last days that understand from those two witnesses that they have been scattered, and that understand from the Bible and Spirit of Prophecy that they have been awakened, as was Daniel to the fact that he (they) had been in captivity, and that the captivity was represented in God’s prophetic Word.

Daniel representerer dem i de siste dager som forstår ut fra de to vitnene at de har vært spredt, og som ut fra Bibelen og Profetiens Ånd forstår at de er blitt vekket, slik Daniel ble det, til den kjensgjerning at han (de) hadde vært i fangenskap, og at fangenskapet var framstilt i Guds profetiske Ord.

The experience of God’s last-day people is the experience of the ten virgins.

Erfaringen til Guds folk i de siste dager er erfaringen til de ti jomfruene.

> “The parable of the ten virgins of Matthew 25 also illustrates the experience of the Adventist people.” The Great Controversy, 393.

> «Lignelsen om de ti jomfruer i Matteus 25 illustrerer også adventfolkets erfaring.» The Great Controversy, 393.

The tarrying time of the parable of the ten virgins represents the same awakening of Daniel in chapter nine. Based upon the two sanctified witnesses Daniel realized that his entire life was a fulfillment of a specific prophecy within God’s Word. That prophecy directed Daniel to the remedy that was needed if Daniel was to be prepared for what was going to happen to him in the very next chapter. So too, when the Millerites fulfilled the parable of the ten virgins, they also had to be awakened to the fact that the first disappointment and delay had led them to fall asleep. All the prophets represent the last days.

Drøyeperioden i lignelsen om de ti jomfruer representerer den samme oppvåkningen hos Daniel i kapittel ni. På grunnlag av de to helliggjorte vitnene innså Daniel at hele hans liv var en oppfyllelse av en bestemt profeti i Guds Ord. Den profetien ledet Daniel til det botemiddel som var nødvendig dersom Daniel skulle være beredt på det som kom til å skje med ham i det aller neste kapitlet. Slik var det også at da millerittene oppfylte lignelsen om de ti jomfruer, måtte også de vekkes til erkjennelsen av at den første skuffelsen og forsinkelsen hadde ført dem til å sovne inn. Alle profetene representerer de siste dager.

The awakening of Daniel and the Millerites are two witnesses of an awakening of the one hundred and forty-four thousand in the last days.

Oppvåkningen av Daniel og millerittene er to vitner om en oppvåkning av de hundre og førtifire tusen i de siste dager.

> “Jesus and all the heavenly host looked with sympathy and love upon those who had with sweet expectation longed to see Him whom their souls loved. Angels were hovering around them, to sustain them in the hour of their trial. Those who had neglected to receive the heavenly message were left in darkness, and God’s anger was kindled against them, because they would not receive the light which He had sent them from heaven. Those faithful, disappointed ones, who could not understand why their Lord did not come, were not left in darkness. Again they were led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained. They saw that the prophetic periods reached to 1844, and that the same evidence which they had presented to show that the prophetic periods closed in 1843, proved that they would terminate in 1844. Light from the Word of God shone upon their position, and they discovered a tarrying time—‘Though it [the vision] tarry, wait for it.’ In their love for Christ’s immediate coming, they had overlooked the tarrying of the vision, which was calculated to manifest the true waiting ones. Again they had a point of time. Yet I saw that many of them could not rise above their severe disappointment to possess that degree of zeal and energy which had marked their faith in 1843.” Early Writings, 236.

> «Jesus og hele den himmelske hærskare så med medynk og kjærlighet på dem som med forventningsfull glede hadde lengtet etter å se Ham som deres sjeler elsket. Engler svevde omkring dem for å styrke dem i deres prøvelsestime. De som hadde forsømt å ta imot det himmelske budskap, ble overlatt til mørket, og Guds vrede ble opptent mot dem, fordi de ikke ville ta imot det lys som Han hadde sendt dem fra himmelen. Disse trofaste, skuffede sjeler, som ikke kunne forstå hvorfor deres Herre ikke kom, ble ikke etterlatt i mørke. På ny ble de ledet til sine bibler for å granske de profetiske tidsperioder. Herrens hånd ble trukket bort fra tallene, og feilen ble forklart. De så at de profetiske tidsperioder nådde frem til 1844, og at det samme bevis de hadde fremlagt for å vise at de profetiske tidsperioder endte i 1843, beviste at de ville utløpe i 1844. Lys fra Guds Ord skinte over deres stilling, og de oppdaget en ventetid — «Om synet dryger, så vent på det.» I sin kjærlighet til Kristi snarlige komme hadde de oversett synets ventetid, som skulle åpenbare dem som virkelig ventet. Igjen hadde de et tidspunkt. Likevel så jeg at mange av dem ikke kunne heve seg over sin dype skuffelse og eie den grad av nidkjærhet og kraft som hadde kjennetegnet deres tro i 1843.» Early Writings, 236.

In fulfillment of the parable, the Millerites “had overlooked the tarrying of the vision,” but they were “again” “led to their Bibles to search the prophetic periods. The hand of the Lord was removed from the figures, and the mistake was explained.” Daniel was led to the Bible and the “hand of the Lord” was removed from “the prophetic periods,” and when Daniel as a doer, not simply a hearer, by active faith proved that he understood the message of Jeremiah and Moses by fulfilling the directions given in Leviticus twenty-six as well as the remedy and resolution of the scattered condition of God’s people, then the “explanation,” was given to Daniel.

Som en oppfyllelse av lignelsen hadde millerittene «oversett synets utsettelse», men de ble «igjen» «ledet til sine bibler for å granske de profetiske tidsperiodene. Herrens hånd ble fjernet fra tallene, og feilen ble forklart.» Daniel ble ledet til Bibelen, og «Herrens hånd» ble fjernet fra «de profetiske tidsperiodene», og da Daniel som en gjerningens mann, ikke bare en hører, ved virksom tro beviste at han forstod Jeremias og Moses’ budskap ved å oppfylle de anvisninger som er gitt i tredje Mosebok tjueseks, så vel som botemidlet og løsningen på den spredte tilstanden blant Guds folk, da ble «forklaringen» gitt til Daniel.

When the one hundred and forty-four thousand fulfill the tarrying time of the parable in its final and most perfect fulfillment in the last days, they will do so in a period of time when the “formation of the image of the beast” is their great test.

Når de hundre og førtifire tusen fullfører lignelsens ventetid i dens endelige og mest fullkomne oppfyllelse i de siste dager, vil de gjøre det i en tidsperiode da «dannelsen av dyrets bilde» er deres store prøve.

We will continue these thoughts in the next article.

Vi vil fortsette disse tankene i den neste artikkelen.

> “‘When the fruit is brought forth, immediately he putteth in the sickle, because the harvest is come.’ Christ is waiting with longing desire for the manifestation of Himself in His church. When the character of Christ shall be perfectly reproduced in His people, then He will come to claim them as His own.” Christ’s Object Lessons 69.

> «‘Når grøden er moden, setter han straks sigden inn, for høsten er kommet.’ Kristus venter med lengselsfullt begjær på åpenbarelsen av seg selv i sin menighet. Når Kristi karakter er fullkomment gjengitt i hans folk, da vil han komme for å gjøre krav på dem som sine egne.» Ord som lever 69.

> “It is the darkness of misapprehension of God that is enshrouding the world. Men are losing their knowledge of His character. It has been misunderstood and misinterpreted. At this time a message from God is to be proclaimed, a message illuminating in its influence and saving in its power. His character is to be made known. Into the darkness of the world is to be shed the light of His glory, the light of His goodness, mercy, and truth.

> «Det er mørket av misforståelse om Gud som innhyller verden. Menneskene mister kunnskapen om hans karakter. Den er blitt misforstått og feiltolket. På denne tid skal et budskap fra Gud forkynnes, et budskap som i sin innflytelse opplyser og i sin kraft frelser. Hans karakter skal gjøres kjent. Inn i verdens mørke skal lyset av hans herlighet skinne, lyset av hans godhet, barmhjertighet og sannhet.»

> “This is the work outlined by the prophet Isaiah in the words, ‘O Jerusalem, that bringest good tidings, lift up thy voice with strength; lift it up, be not afraid; say unto the cities of Judah, Behold your God! Behold, the Lord God will come with strong hand, and His arm shall rule for Him; behold, His reward is with Him, and His work before Him.” Isaiah 40:9, 10.

> «Dette er det verk som profeten Jesaja skisserer med ordene: ‘Du Sion, som forkynner godt budskap, stig opp på et høyt fjell! Du Jerusalem, som forkynner godt budskap, løft din røst med kraft; løft den opp, frykt ikke! Si til Judas byer: Se deres Gud! Se, Herren Gud kommer med sterk hånd, og Hans arm skal herske for Ham; se, Hans lønn er med Ham, og Hans gjerning går foran Ham.’ Jesaja 40:9, 10.»

> “Those who wait for the Bridegroom’s coming are to say to the people, ‘Behold your God.’ The last rays of merciful light, the last message of mercy to be given to the world, is a revelation of His character of love. The children of God are to manifest His glory. In their own life and character they are to reveal what the grace of God has done for them.” Christ’s Object Lessons, 415.

> «De som venter på Brudgommens komme, skal si til folket: ‘Se deres Gud.’ De siste stråler av barmhjertighetens lys, det siste barmhjertighetsbudskap som skal gis til verden, er en åpenbaring av Hans kjærlighets karakter. Guds barn skal åpenbare Hans herlighet. I sitt eget liv og sin egen karakter skal de vise hva Guds nåde har gjort for dem.» Christ’s Object Lessons, 415.

Back to Articles