Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Nine

Daniels bok - nummer førtini

Unveiling Truths: The Midnight Cry, Islam’s Role, and the Final Testing Process in the Last Days

Åpenbaring av sannheter: Midnattsropet, Islams rolle og den siste prøvingsprosessen i de siste dager

Author

Jeff Pippenger

Published

January 13, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that was produced when the vision of the Ulai River was unsealed in 1798, produced a testing process that reached its climax in the movement of the Midnight Cry in 1844. The Midnight Cry of the last days, that is now being unsealed, has been represented by that history, and includes the very same testing truths of that history, for the Midnight Cry message that is now being unsealed is a restoration of Miller’s jewels.

Den økning i kunnskap som ble frembrakt da synet om Ulai-elven ble avforseglet i 1798, frembrakte en prøvelsesprosess som nådde sitt klimaks i midnattsropsbevegelsen i 1844. De siste dagers midnattsrop, som nå blir avforseglet, er blitt fremstilt ved denne historien, og innbefatter de selvsamme prøvende sannheter fra denne historien, for midnattsropsbudskapet som nå blir avforseglet, er en gjenopprettelse av Millers juveler.

> “The truths that we received in 1841, ‘42, ‘43, and ‘44 are now to be studied and proclaimed. The messages of the first, second, and third angels will in the future be proclaimed with a loud voice. They will be given with earnest determination and in the power of the Spirit.” Manuscript Releases, volume 15, 371.

> «Sannhetene som vi mottok i 1841, ’42, ’43 og ’44, skal nå studeres og forkynnes. Den første, andre og tredje engels budskap skal i fremtiden forkynnes med høy røst. De skal gis med oppriktig besluttsomhet og i Åndens kraft.» Manuscript Releases, bind 15, 371.

The primary theme of the prophetic message of the Midnight Cry of our time is the role of Islam of the third woe. The three woes of Islam are all represented upon the two tables of Habakkuk. The message of the Midnight Cry of the last days, began to be unsealed at the disappointment of July 18, 2020, when the tarrying time of the last days arrived. Just as the Midnight Cry message of Millerite history, the message of the last days is progressively developed until it reaches the point represented by the Exeter camp meeting. At that point the virgins either have the oil, or they don’t.

Hovedtemaet i vår tids profetiske budskap om Midnattsropet er islams rolle som det tredje ve. Islams tre verop er alle framstilt på Habakkuks to tavler. Midnattsropets budskap i de siste dager begynte å bli avforseglet ved skuffelsen den 18. juli 2020, da de siste dagers ventetid inntrådte. Akkurat som Midnattsropets budskap i millerittisk historie, blir budskapet for de siste dager gradvis utviklet inntil det når det punkt som er framstilt ved leirmøtet i Exeter. På det tidspunktet har jomfruene enten oljen, eller så har de den ikke.

Isaiah’s pronouncement of woe upon the scornful men that rule the people of Jerusalem, identifies that the vision has become to the drunkards of Ephraim as a book that is sealed. In the passage of Isaiah, the work of changing a satanic symbol unto a godly symbol, as has been accomplished in the history of Adventism, is to be esteemed as potter’s clay. That work was establishing the definition of “the daily,” as a symbol of Christ, when it is a symbol of Satan. When Daniel employed the word “tamid” as a symbol of paganism, he chose the word for a symbolic purpose, for the word means “continual”.

Jesajas verop over de spottske mennene som hersker over Jerusalems folk, viser at synet er blitt for Efraims drukkenbolter som en bok som er forseglet. I avsnittet hos Jesaja skal det verk å forandre et satanisk symbol til et gudfryktig symbol, slik det er blitt utført i adventismens historie, aktes som pottemakerleire. Dette verket bestod i å fastslå definisjonen av «det daglige» som et symbol på Kristus, når det i virkeligheten er et symbol på Satan. Da Daniel anvendte ordet «tamid» som et symbol på hedenskap, valgte han ordet med et symbolsk formål, for ordet betyr «stadig».

There are three powers that lead the world to Armageddon, and the first of those three powers is the dragon (paganism). The dragon began his warfare against God in heaven. The dragon carries on that warfare until the end of the thousand-year millennium, when he is finally destroyed.

Det er tre makter som leder verden til Harmageddon, og den første av disse tre maktene er dragen (hedenskapet). Dragen begynte sin krigføring mot Gud i himmelen. Dragen fortsetter denne krigføringen helt til slutten av tusenårsriket, da han til slutt blir tilintetgjort.

> And when the thousand years are expired, Satan shall be loosed out of his prison, And shall go out to deceive the nations which are in the four quarters of the earth, Gog and Magog, to gather them together to battle: the number of whom is as the sand of the sea. And they went up on the breadth of the earth, and compassed the camp of the saints about, and the beloved city: and fire came down from God out of heaven, and devoured them. And the devil that deceived them was cast into the lake of fire and brimstone, where the beast and the false prophet are, and shall be tormented day and night for ever and ever. Revelation 20:7–10.

> Og når de tusen år er til ende, skal Satan løslates fra sitt fengsel, og han skal gå ut for å forføre folkeslagene ved jordens fire hjørner, Gog og Magog, for å samle dem til striden; og deres tall er som havets sand. Og de dro opp over jordens vide flate og omringet de helliges leir og den elskede stad; og ild falt ned fra Gud fra himmelen og fortærte dem. Og djevelen, som forførte dem, ble kastet i sjøen med ild og svovel, hvor også dyret og den falske profet er, og de skal pines dag og natt i all evighet. Åpenbaringen 20:7–10.

The beast (the papacy) that is the second of the three powers that leads the world to Armageddon, and the false prophet (the United States) the third of those three powers, both arrived in history after the history of the cross, and both are destroyed at the Second Coming of Christ.

Dyret (pavedømmet), som er den andre av de tre maktene som fører verden til Harmageddon, og den falske profet (De forente stater), den tredje av disse tre maktene, trådte begge frem i historien etter korsets historie, og begge blir tilintetgjort ved Kristi annet komme.

> And the beast was taken, and with him the false prophet that wrought miracles before him, with which he deceived them that had received the mark of the beast, and them that worshipped his image. These both were cast alive into a lake of fire burning with brimstone. Revelation 19:20.

> Og dyret ble grepet, og sammen med det den falske profet, som gjorde tegn for dets åsyn, og ved disse forførte dem som hadde tatt dyrets merke, og dem som tilba dets bilde. Begge ble kastet levende i ildsjøen som brenner med svovel. Åpenbaringen 19:20.

When Daniel chose the Hebrew word “continual” as a symbol of paganism (Satan), he chose a word that identified that it is Satan that has continually fought against God. The other two powers are only active in their warfare against God for specified periods of time. Daniel’s choice of the word “tamid” (continual) was purposeful, and accurate.

Da Daniel valgte det hebraiske ordet «stadig» som et symbol på hedenskapet (Satan), valgte han et ord som tydeliggjorde at det er Satan som stadig har kjempet mot Gud. De to andre maktene er bare aktive i sin krigføring mot Gud i bestemte tidsperioder. Daniels valg av ordet «tamid» («stadig») var bevisst og treffende.

As Isaiah’s narrative of woe upon those who the Lord poured out the spirit of deep sleep, and closed their eyes, continues on from chapter twenty-eight into chapter thirty, he records:

Etter hvert som Jesajas beretning om ve over dem som Herren utøste dyp søvnens ånd over og lukket deres øyne for, fortsetter fra kapittel tjueåtte inn i kapittel tretti, nedtegner han:

> Now go, write it before them in a table, and note it in a book, that it may be for the time to come forever and ever: That this is a rebellious people, lying children, children that will not hear the law of the Lord: Which say to the seers, See not; and to the prophets, Prophesy not unto us right things, speak unto us smooth things, prophesy deceits: Get you out of the way, turn aside out of the path, cause the Holy One of Israel to cease from before us. Wherefore thus saith the Holy One of Israel, Because ye despise this word, and trust in oppression and perverseness, and stay thereon: Therefore this iniquity shall be to you as a breach ready to fall, swelling out in a high wall, whose breaking cometh suddenly at an instant. And he shall break it as the breaking of the potters’ vessel that is broken in pieces; he shall not spare: so that there shall not be found in the bursting of it a sherd to take fire from the hearth, or to take water withal out of the pit. For thus saith the Lord God, the Holy One of Israel; In returning and rest shall ye be saved; in quietness and in confidence shall be your strength: and ye would not. Isaiah 30:8–15.

> Gå nå, skriv det opp for deres åsyn på en tavle, og tegn det i en bok, så det kan være for den kommende tid, for evig og alltid: For dette er et gjenstridig folk, løgnaktige barn, barn som ikke vil høre Herrens lov; som sier til seerne: Se ikke; og til profetene: Profeter ikke for oss det som rett er, tal til oss glatte ord, profeter bedrag; vik av fra veien, bøy av fra stien, få Israels Hellige bort fra vårt åsyn. Derfor, så sier Israels Hellige: Fordi dere forakter dette ord og stoler på undertrykkelse og forvriddhet og holder dere til det, derfor skal denne misgjerning være for dere som en revne som er ferdig til å falle, en utbuling i en høy mur, hvis sammenbrudd kommer brått, på et øyeblikk. Og han skal knuse den slik en pottemakers kar knuses, slått i stykker; han skal ikke spare, så det blant skårene ikke skal finnes et skår til å ta ild fra arnen med eller øse vann med fra brønnen. For så sier Herren Gud, Israels Hellige: Ved omvendelse og ro skal dere bli frelst; i stillhet og tillit skal deres styrke være; men dere ville ikke. Jesaja 30:8–15.

The “table” that is written, is the tables of Habakkuk chapter two, that were designed so that those that read them could “run” and spread the message. The “book” which made “note” of the “table” is Habakkuk. The “table” from the “book” of Habakkuk, represents a testing process which manifests “a rebellious people, lying children, children that will not hear the law of the Lord.” The “rebellious people” that refuse to “hear,” are those in Jeremiah that refuse to hear the sound of the watchman’s trumpet.

Den «tavlen» som er skrevet, er tavlene i Habakkuk kapittel to, som var utformet slik at de som leste dem, kunne «løpe» og spre budskapet. Den «boken» som gjorde «notat» om «tavlen», er Habakkuk. «Tavlen» fra Habakkuks «bok» representerer en prøvingsprosess som åpenbarer «et opprørsk folk, løgnaktige barn, barn som ikke vil høre Herrens lov». Det «opprørske folket» som nekter å «høre», er dem i Jeremia som nekter å høre lyden av vekterens basun.

> Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:17.

> Også satte jeg vektere over dere og sa: Gi akt på basunens lyd. Men de sa: Vi vil ikke gi akt. Jeremia 6:17.

The rebellious are those in Isaiah’s history and also in the history of Christ who would not hear.

De opprørske er de i Jesajas historie og også i Kristi historie som ikke ville høre.

> And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:9, 10.

> Og han sa: Gå og si til dette folket: Hør og hør, men forstå ikke; se og se, men skjønn ikke. Gjør dette folks hjerte fett, gjør deres ører tunge og lukk deres øyne, for at de ikke skal se med sine øyne og høre med sine ører og forstå med sitt hjerte og omvende seg og bli helbredet. Jesaja 6:9, 10.

Isaiah’s deaf rebels can “hear,” but they don’t “hear,” and their refusal to “hear” identifies that they “understand not.” It is Daniel’s wicked, who are also Matthew’s foolish virgins, who do not understand the increase of knowledge represented on the “table” that is noted in the “book” of Habakkuk. If Isaiah’s deaf rebels would hear, they could be converted and healed, but their heart is fat, so they cannot understand the message of the Midnight Cry. Jesus provided a second witness of the deaf rebels.

Jesajas døve opprørere kan «høre», men de «hører» ikke, og deres nektelse av å «høre» identifiserer at de «ikke forstår». Det er Daniels ugudelige, som også er Matteus’ dårlige jomfruer, som ikke forstår den økte kunnskapen som er framstilt på «tavlen» og omtalt i Habakkuks «bok». Dersom Jesajas døve opprørere ville høre, kunne de bli omvendt og helbredet, men deres hjerte er fett, så de kan ikke forstå budskapet i Midnattsropet. Jesus gav et annet vitnesbyrd om de døve opprørerne.

> And the disciples came, and said unto him, Why speakest thou unto them in parables? He answered and said unto them, Because it is given unto you to know the mysteries of the kingdom of heaven, but to them it is not given. For whosoever hath, to him shall be given, and he shall have more abundance: but whosoever hath not, from him shall be taken away even that he hath. Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:10–17.

> Da kom disiplane til ham og sa: Kvifor talar du til dei i likningar? Han svara og sa til dei: Fordi dykk er det gjeve å kjenna løyndomane i himmelriket, men dei er det ikkje gjeve. For den som har, til han skal det gjevast, og han skal ha i overflod; men den som ikkje har, frå han skal jamvel det takast som han har. Difor talar eg til dei i likningar: fordi dei ser, men ser ikkje, og dei høyrer, men høyrer ikkje, og dei skjønar ikkje. Og på dei blir profetien til Esaias oppfylt, den som seier: Med høyrsel skal de høyra, og ikkje forstå; og sjåande skal de sjå, og ikkje skjøna. For hjarta til dette folket er vorte sløvt, og øyro deira tunghøyrde, og augo sine har dei late att, så dei ikkje skulle sjå med augo og høyra med øyro og forstå med hjarta og venda om, så eg kunne lækja dei. Men sæle er augo dykkar, fordi dei ser, og øyro dykkar, fordi dei høyrer. For sanneleg seier eg dykk: Mange profetar og rettferdige menn har lengta etter å sjå det de ser, og har ikkje sett det, og etter å høyra det de høyrer, og har ikkje høyrt det. Matteus 13:10–17.

The wise understand the mystery of the parables, which is truth that is represented line upon line. The wise are blessed for they see and hear, and the wise and the blessed are both represented in Daniel chapter twelve. The “wise” are those who understand (with their hearts) the increase of knowledge, represented by the “table” that has been noted in the “book” of Habakkuk, and the “blessed” are those that wait.

De vise forstår lignelsenes mysterium, som er sannhet fremstilt linje på linje. De vise er salige, for de ser og hører, og både de vise og de salige er fremstilt i Daniel kapittel tolv. De «vise» er de som forstår (med sitt hjerte) kunnskapens tilvekst, fremstilt ved «bordet» som er blitt omtalt i Habakkuks «bok», og de «salige» er de som venter.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:9–13.

> Og han sa: Gå bort, Daniel; for ordene skal være lukket og forseglet inntil endetiden. Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Og fra den tid da det daglige offer blir tatt bort, og den ødeleggende styggedom blir reist opp, skal det være ett tusen to hundre og nitti dager. Salig er den som venter og når frem til de tusen tre hundre og fem og tretti dager. Daniel 12:9–13.

The Millerites correctly understood that the thirteen hundred and thirty-five days began when paganism (“the daily”), was “taken away” in the year 508. The blessing was promised to those who were waiting in 1843. The word “cometh” in the passage means “touches.” The year 1843 “touched” the year 1844 when it concluded. When the year 1843 concluded, the “tarrying time” of Habakkuk arrived, and a blessing was pronounced upon those who waited as commanded in the “book” that noted the “tables.” The “book” of Habakkuk commanded those to “wait” for the vision.

Millerittene forsto med rette at de ett tusen tre hundre og trettifem dagene begynte da hedenskapet («det stadige») ble «tatt bort» i året 508. Velsignelsen ble lovet dem som ventet i 1843. Ordet «kommer» i avsnittet betyr «berører». Året 1843 «berørte» året 1844 da det tok slutt. Da året 1843 tok slutt, inntrådte Habakkuks «ventetid», og en velsignelse ble uttalt over dem som ventet slik det var befalt i «boken» som omtalte «tavlene». Habakkuks «bok» befalte dem å «vente» på synet.

Daniel identifies the history of 1798 (the time of the end), when his book was unsealed, and there was then produced a three-step testing process (purified, and made white, and tried). That process reached its conclusion in the manifestation of the hidden history of the seven thunders. That hidden history is the three waymarks of truth, represented by the first disappointment, the message of the Midnight Cry and the great disappointment. The blessing of arriving at the first disappointment represents a three-step testing process at the end of the history of 1798 through 1844.

Daniel identifiserer historien i 1798 (endetiden), da hans bok ble avseglet, og det ble da frembrakt en tredelt prøveprosess (renset, og gjort hvite, og prøvet). Denne prosessen nådde sin fullbyrdelse i manifestasjonen av den skjulte historien om de sju tordener. Denne skjulte historien er sannhetens tre veimerker, fremstilt ved den første skuffelsen, midnattsropets budskap og den store skuffelsen. Velsignelsen ved å komme frem til den første skuffelsen representerer en tredelt prøveprosess ved slutten av historien fra 1798 til 1844.

The history of 1798, through to the great disappointment of 1844, typifies the history of 1989, through to the soon-coming Sunday law. There is a blessing promised for those that wait for the vision that began to tarry at the first disappointment. The “wise” of Daniel twelve, are those who are “blessed,” and who “wait.” The wicked are those who do not “hear” with their hearts, and who do not “see.” The entire experience of the Millerite movement is summarized in Daniel’s four verses, and those verses also represent the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Historien fra 1798 og fram til den store skuffelsen i 1844, er et forbilde på historien fra 1989 og fram til den snart kommende søndagsloven. Det er lovet en velsignelse for dem som venter på synet som begynte å utebli ved den første skuffelsen. De «vise» i Daniel 12 er dem som er «velsignet», og som «venter». De ugudelige er dem som ikke «hører» med sitt hjerte, og som ikke «ser». Hele erfaringen til millerittbevegelsen er sammenfattet i Daniels fire vers, og disse versene framstiller også historien om beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

The sacred history represented in those four verses, is premised upon understanding the increase of knowledge that was represented upon Habakkuk’s tables, and the increase of knowledge Jesus identified as He taught through the methodology of line upon line. He presented parable after parable, in order to explain the mystery of prophecy to “the wise”. “The wicked” in Daniel twelve do not understand, and in 2 Thessalonians, chapter two, their lack of understanding is represented as a hatred of truth, which brings strong delusion. The truth which the wicked do not love in Paul’s letter was “the daily,” and in Daniel’s four verses, the prophetic truth that is specifically identified is “the daily.”

Den hellige historien som fremstilles i disse fire versene, forutsetter en forståelse av den økning i kunnskap som ble fremstilt på Habakkuks tavler, og den økning i kunnskap Jesus identifiserte idet Han underviste gjennom metoden linje på linje. Han fremstilte lignelse etter lignelse for å forklare profetiens mysterium for «de vise». «De ugudelige» i Daniel 12 forstår ikke, og i 2 Tessalonikerbrev, kapittel 2, fremstilles deres mangel på forståelse som et hat til sannheten, noe som fører til kraftig villfarelse. Sannheten som de ugudelige ikke elsker i Paulus’ brev, var «det daglige», og i Daniels fire vers er den profetiske sannheten som uttrykkelig identifiseres, «det daglige».

Jesus told the disciples that they were blessed, and in so doing he was contrasting them with those in Isaiah who refused to see and hear, that they might be converted. Those that are blessed in Daniel twelve, are those who wait. The four verses in Daniel chapter twelve, and also the fulfillment of those verses in the history of the Millerites, and also the contrast of Isaiah with a class who refused to hear and see, and also the very same distinction of the two classes by Christ, all point forward to the hidden history of the seven thunders that arrived on July 18, 2020. The final testing process of Millerite history that began at the first disappointment is now being repeated. Some will see, and others will refuse to see.

Jesus fortalte disiplene at de var salige, og dermed stilte han dem i kontrast til dem i Jesaja som nektet å se og høre, for at de skulle bli omvendt. De som er salige i Daniel tolv, er de som venter. De fire versene i Daniel kapittel tolv, og også oppfyllelsen av disse versene i millerittenes historie, og også kontrasten i Jesaja med en klasse som nektet å høre og se, og også den selvsamme sondringen mellom de to klassene ved Kristus, peker alle frem mot den skjulte historien om de syv tordener som inntraff den 18. juli 2020. Den avsluttende prøvelsesprosessen i millerittenes historie, som begynte ved den første skuffelsen, blir nå gjentatt. Noen vil se, og andre vil nekte å se.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> «Alle budskapene som ble gitt fra 1840–1844, skal nå gjøres kraftfulle, for det er mange mennesker som har mistet orienteringen. Budskapene skal gå ut til alle menighetene.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> «Kristus sa: ‘Salige er deres øyne, for de ser; og deres ører, for de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det som dere ser, og har ikke sett det; og å høre det som dere hører, og har ikke hørt det’ [Matteus 13:16, 17]. Salige er de øyne som så det som ble sett i 1843 og 1844.»

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> «Budskapet ble gitt. Og det bør ikke være noen forsinkelse med å gjenta budskapet, for tidenes tegn oppfylles; avslutningsverket må utføres. Et stort verk vil bli utført på kort tid. Et budskap vil snart bli gitt etter Guds forordning, og det vil svulme opp til et høyt rop. Da vil Daniel stå fram på sin plass for å avlegge sitt vitnesbyrd.» Manuscript Releases, bind 21, 437.

William Miller was led by angels to understand that “the daily,” was a symbol of pagan Rome. Sister White directly confirmed he was correct in that understanding. That understanding which was represented upon the “tables” that are noted in the “book” of Habakkuk, is “for the time to come.” The unsealing of that “book” manifests “a rebellious, lying children”. “Children” is a symbol of the last generation, so the “time to come,” in Isaiah’s passage is specifically marked as the last days of the investigative judgment.

William Miller ble ledet av engler til å forstå at «det stadige» var et symbol på det hedenske Roma. Søster White bekreftet direkte at han hadde rett i denne forståelsen. Denne forståelsen, som var fremstilt på de «tavlene» som omtales i Habakkuks «bok», er «for fremtiden». Åpningen av denne «boken» åpenbarer «gjenstridige, løgnaktige barn». «Barn» er et symbol på den siste generasjonen, så «fremtiden» i Jesajas avsnitt er spesifikt kjennetegnet som de siste dagene av den undersøkende dom.

Isaiah states that the “lying children” will reject the prophetic message represented upon the “table” that is noted in the “book,” for they say “to the seers, See not; and to the prophets, Prophesy not unto us right things, speak unto us smooth things, prophesy deceits.” In 1863 Laodicean Adventism began an escalating process of fulfilling the request of the lying children. That work is represented by Isaiah as rejecting the old paths of the Millerite foundations, for they said, “Get you out of the way, turn aside out of the path, cause the Holy One of Israel to cease from before us.” The path which is the way, is Jeremiah’s old paths.

Jesaja fastslår at de «løgnaktige barn» vil forkaste det profetiske budskapet som er fremstilt på «tavlen» og nedtegnet i «boken», for de sier «til seerne: Se ikke; og til profetene: Profeter ikke for oss det som rett er, tal til oss glatte ting, profeter bedrag.» I 1863 begynte laodikeisk adventisme en tiltagende prosess med å oppfylle de løgnaktige barns anmodning. Dette verket fremstilles av Jesaja som en forkastelse av de gamle stier, nemlig de millerittiske grunnvoller, for de sa: «Vik av veien, bøy av fra stien, få Israels Hellige bort fra vårt åsyn.» Stien, som er veien, er Jeremias gamle stier.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Jeremiah 6:16.

> Så sier Herren: Stå på veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den; så skal dere finne hvile for deres sjeler. Men de sa: Vi vil ikke vandre på den. Jeremia 6:16.

The “lying children’s” rejection of Jeremiah’s “old paths” is the rejection of the message of the Midnight Cry, which is where “rest” is to be found, which is also the “rest and the refreshing” that they would not hear in Isaiah, which is also the refreshing of the latter rain message. That message is the message of the Midnight Cry that is represented in the history of the Millerites and illustrated upon the “tables” that are noted in a “book.” The lying children’s rejection of the message of the Midnight Cry is represented by their desire to “cause the Holy One of Israel to cease from before” them. Ellen White’s first vision, which Alpha and Omega would certainly employ to represent the end, identifies the path of the righteous, marking the light at its beginning and who it is that leads “the wise” unto the end of the path.

De «løgnaktige barnas» forkastelse av Jeremias «gamle stier» er forkastelsen av Midnattsropets budskap, hvor «hvile» er å finne, som også er den «hvile og forfriskning» som de ikke ville høre om hos Jesaja, og som også er forfriskningen i budskapet om senregnet. Dette budskapet er Midnattsropets budskap, som er framstilt i millerittenes historie og illustrert på de «tavler» som er omtalt i en «bok». De løgnaktige barnas forkastelse av Midnattsropets budskap er framstilt ved deres ønske om å «få Israels Hellige til å vike bort fra sitt åsyn». Ellen Whites første syn, som Alfa og Omega med sikkerhet ville benytte for å framstille enden, identifiserer de rettferdiges sti, markerer lyset ved dens begynnelse og hvem det er som leder «de vise» til enden av stien.

> “They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> «De hadde et klart lys oppsatt bak seg ved begynnelsen av stien, og en engel fortalte meg at dette var «midnattsropet». Dette lyset skinte hele veien langs stien og ga lys for deres føtter, så de ikke skulle snuble. »

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> «Dersom de holdt sine øyne festet på Jesus, som var like foran dem og ledet dem til byen, var de trygge. Men snart ble noen trette og sa at byen var langt borte, og at de hadde ventet å ha kommet inn i den før. Da ville Jesus oppmuntre dem ved å løfte sin herlige høyre arm, og fra hans arm kom et lys som bølget over adventskaren, og de ropte: ‘Alleluja!’ Andre fornektet i overmot lyset bak dem og sa at det ikke var Gud som hadde ledet dem så langt ut. Lyset bak dem sloknet, så deres føtter ble tilbake i fullstendig mørke, og de snublet og mistet både målet og Jesus av syne, og falt av stien ned i den mørke og onde verdenen nedenfor.» Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

It was the light of the Midnight Cry in the beginning and at the ending. It was Jesus (the Holy One of Israel) who they wished to cease from being in front of them. The light from Jesus’ glorious right arm was the light of the Midnight Cry as represented upon the “tables” that were noted in the “book”. The “lying children’s” rejection of the message of the Midnight Cry of Christ, and the path they were to walk upon, brought God’s judgment upon them as they fell off the path. The “high wall” that is broken suddenly, is the “wall” of the separation of church and state that is destroyed at the soon-coming Sunday law. That judgment comes “suddenly at an instant,” and it will be “as the breaking of the potter’s vessel that is broken in pieces.” It is the judgment that is associated with turning the satanic symbol of “the daily” upside down, and identifying it as a symbol of Christ.

Det var lyset fra Midnattsropet i begynnelsen og ved avslutningen. Det var Jesus (Israels Hellige) som de ønsket skulle opphøre å være foran dem. Lyset fra Jesu herlige høyre arm var lyset fra Midnattsropet, slik det er fremstilt på «tavlene» som ble omtalt i «boken». «Løgnaktige barns» forkastelse av budskapet i Kristi Midnattsrop, og den stien de skulle vandre på, førte Guds dom over dem idet de falt av stien. Den «høye muren» som plutselig brytes ned, er «muren» for adskillelsen mellom kirke og stat, som blir ødelagt ved den snart kommende søndagsloven. Denne dommen kommer «plutselig, i et øyeblikk», og den skal være «som når pottemakerens kar knuses og brytes i stykker». Det er den dommen som er knyttet til å vende det sataniske symbolet «det daglige» opp ned og identifisere det som et symbol på Kristus.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Sannelig, deres omvending av tingene opp ned skal regnes som pottemakerens leire; for skal verket si om ham som gjorde det: Han gjorde meg ikke? eller skal det som er dannet, si om ham som dannet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 29:16.

The “daily” is the prophetic truth which ties together the four verses in Daniel twelve, that identify the distinction between the wicked and the wise. “The daily” is the truth that is hated by those who receive strong delusion in 2 Thessalonians. “The daily” represents the desire of the “lying children” to cause the Holy One of Israel to get out of their way. And their punishment is represented by the breaking of a potter’s vessel, and what remains is an illustration of the lost condition of the foolish virgins, for with the broken and remaining pieces of the shattered potter’s vessel there, “shall not be found” “a sherd to take fire from the hearth, or to take water withal out of the pit.”

«Det stadige» er den profetiske sannhet som binder sammen de fire versene i Daniel tolv, som identifiserer skillet mellom de ugudelige og de vise. «Det stadige» er den sannhet som hates av dem som mottar kraftig villfarelse i 2 Tessalonikerbrev. «Det stadige» representerer de «løgnaktige barns» ønske om å få Israels Hellige bort fra sin vei. Og deres straff er framstilt ved sønderknusningen av et pottemakerkar, og det som blir tilbake, er en illustrasjon av de dårlige jomfruenes fortapte tilstand; for blant de brutte og gjenværende stykkene av det knuste pottemakerkaret «skal ikke finnes» «en skår til å ta ild fra arnen med, eller til å øse vann med av cisternen.»

Both “fire” and “water” are symbols of the Holy Spirit, as is the oil in the parable of the ten virgins. When the Midnight Cry comes suddenly at an instant, as it did at the Exeter camp meeting in August of 1844, it will be impossible for the “lying children” to find any oil (water or fire). They were called to “return” after the first disappointment as was Jeremiah, but they refused.

Både «ild» og «vann» er symboler på Den Hellige Ånd, slik også oljen er det i lignelsen om de ti jomfruene. Når Midnattsropet plutselig lyder i et øyeblikk, slik det gjorde på leirmøtet i Exeter i august 1844, vil det være umulig for «løgnaktige barn» å finne noe olje (vann eller ild). De ble kalt til å «vende tilbake» etter den første skuffelsen, slik Jeremia gjorde, men de nektet.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Dine ord ble funnet, og jeg åt dem; og ditt ord ble til glede og fryd for mitt hjerte; for jeg er kalt ved ditt navn, Herre, hærskarenes Gud. Jeg satt ikke i spotternes forsamling og frydet meg ikke; jeg satt alene for din hånds skyld; for du har fylt meg med harme. Hvorfor er min smerte vedvarende og mitt sår uhelbredelig, så det nekter å leges? Vil du virkelig være for meg som en løgnaktig bekk, som vann som svikter? Derfor sier Herren så: Dersom du vender om, da vil jeg føre deg tilbake, og du skal stå framfor mitt åsyn; og dersom du skiller det kostelige fra det usle, skal du være som min munn; la dem vende tilbake til deg, men du skal ikke vende tilbake til dem. Og jeg vil gjøre deg til en fast, kobbersterk mur mot dette folk; og de skal stride mot deg, men de skal ikke få overhånd over deg; for jeg er med deg for å frelse deg og utfri deg, sier Herren. Og jeg vil utfri deg av de ugudeliges hånd, og jeg vil forløse deg av de grusommes hånd. Jeremia 15:16–21.

Jeremiah represents those who returned after the first disappointment. Those who entered into the work of separating “the precious from the vile,” in order to “stand before” the Lord and be as the Lord’s “mouth”. They are those represented by Daniel in chapter nine, as understanding their scattered condition, and thereafter praying the Leviticus twenty-six prayer. They are those represented by Daniel, Jeremiah and Habakkuk’s watchmen who are contrasted with the “lying children.” The “lying children” were also called by “the Holy One of Israel” when He said, “in returning and rest shall ye be saved; in quietness and in confidence shall be your strength: and ye would not”.

Jeremia representerer dem som vendte tilbake etter den første skuffelsen. Dem som gikk inn i verket med å skille «det dyrebare fra det usle», for å «stå framfor» Herren og være som Herrens «munn». De er dem som i kapittel ni er framstilt ved Daniel som mennesker som forstod sin adspredte tilstand, og deretter bad bønnen i Tredje Mosebok tjueseks. De er dem som er framstilt ved Daniel, Jeremia og Habakkuks vektere, som står i kontrast til «løgnaktige barn». De «løgnaktige barn» ble også tiltalt av «Israels Hellige» da Han sa: «ved omvendelse og hvile skal dere bli frelst; i stillhet og i tillit skal deres styrke være; men dere ville ikke».

Miller’s jewels are the truths represented on Habakkuk’s tables that represent the test of the Midnight Cry message that produces two classes of worshippers. The symbol of the rebellion that is manifested against those jewels is “the daily.” Miller was accurate in his understanding of “the daily,” but his understanding was limited by the history he lived in, and the jewels he was used to place upon the table in the center of his room are now shining ten times brighter than they did when Miller first placed them upon his table. They are now in a casket that is larger, for the casket now represents not only the Bible, as it did for Miller’s time, but it now represents both the Bible and the Spirit of Prophecy.

Millers juveler er de sannhetene som er fremstilt på Habakkuks tavler, og som representerer prøven på Midnattsropets budskap, en prøve som frembringer to klasser av tilbedere. Symbolet på det opprøret som kommer til syne mot disse juvelene, er «det stadige». Miller hadde rett i sin forståelse av «det stadige», men hans forståelse var begrenset av den historien han levde i, og de juvelene han pleide å legge på bordet i midten av sitt rom, skinner nå ti ganger klarere enn de gjorde da Miller først la dem på sitt bord. De ligger nå i et skrin som er større, for skrinet representerer nå ikke bare Bibelen, slik det gjorde på Millers tid, men det representerer nå både Bibelen og Profetiens Ånd.

It is these two witnesses that produce the testing light in the last days, and it is these two witnesses that become a primary battleground in the last days. Miller saw the battle, for in his dream they took his casket (the Bible), and tore it up. John, representing “the wise” in the last days, “was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ.” John was being persecuted for believing the message of both the Bible and the writings of Ellen White.

Det er disse to vitnene som frembringer prøvelsens lys i de siste dager, og det er disse to vitnene som blir en hovedslagmark i de siste dager. Miller så striden, for i hans drøm tok de hans skrin (Bibelen) og rev det i stykker. Johannes, som representerer «de vise» i de siste dager, «var på den øy som kalles Patmos, for Guds ords skyld og for Jesu Kristi vitnesbyrds skyld.» Johannes ble forfulgt fordi han trodde på budskapet fra både Bibelen og Ellen Whites skrifter.

We will continue the consideration of the truths which are represented by the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798, in the next article.

Vi vil i den neste artikkelen fortsette betraktningen av de sannheter som fremstilles ved synet om elven Ulai, og som ble åpnet i 1798.

> “We have nothing to fear for the future, except as we shall forget the way the Lord has led us, and His teaching in our past history.” Life Sketches, 196.

> «Vi har intet å frykte for fremtiden, bortsett fra at vi måtte glemme den vei Herren har ledet oss på, og hans undervisning i vår tidligere historie.» Life Sketches, 196.

Back to Articles