Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Four

Jesu Kristi åpenbaring – nummer fire

Isaiah Forty

Jesaja førti

Author

Jeff Pippenger

Published

October 23, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The message of the Revelation of Jesus Christ that is being unsealed includes the identification of the Hebrew word translated as “truth,” which among other things, represents Christ’s character as the Alpha and Omega. The beginning of a thing representing the end of a thing pervades the entire Bible, and Christ’s character is manifested in the Bible, for He is the Word. Alpha and Omega is the element of Christ’s character that He himself identifies, as the proof that He is God.

Budskapet i Jesu Kristi åpenbaring, som blir åpnet, omfatter identifikasjonen av det hebraiske ordet som er oversatt med «sannhet», og som blant annet representerer Kristi karakter som Alfa og Omega. At begynnelsen på en ting representerer enden på en ting, gjennomtrenger hele Bibelen, og Kristi karakter kommer til uttrykk i Bibelen, for Han er Ordet. Alfa og Omega er det elementet i Kristi karakter som Han selv identifiserer som beviset på at Han er Gud.

Isaiah chapter forty marks the beginning of a prophetic narrative that continues until the end of the book of Isaiah in chapter sixty-six. It starts by identifying the comforter that is sent, which Christ promises to the disciples to comfort them from his departure, but the coming of the Comforter finds its perfect fulfillment, as all prophecies do, in the last days. Isaiah’s and Jesus’ identification of the arrival of the Comforter points to the disappointment of the movement of the one hundred and forty-four thousand, that occurred on July 18, 2020.

Jesaja kapittel førti markerer begynnelsen på en profetisk beretning som fortsetter helt til slutten av Jesajas bok i kapittel sekstiseks. Den begynner med å identifisere Trøsteren som blir sendt, som Kristus lover disiplene for å trøste dem ved hans bortgang, men Trøsterens komme finner sin fullkomne oppfyllelse, slik alle profetier gjør, i de siste dager. Jesajas og Jesu identifikasjon av Trøsterens ankomst peker på skuffelsen i bevegelsen til de hundre og førtifire tusen, som fant sted den 18. juli 2020.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment. John 16:7, 8.

> Likevel sier jeg dere sannheten: Det er til gagn for dere at jeg går bort; for dersom jeg ikke går bort, kommer ikke Talsmannen til dere; men dersom jeg går bort, skal jeg sende ham til dere. Og når han kommer, skal han overbevise verden om synd og om rettferdighet og om dom. Johannes 16,7.8.

The words “sin, righteousness, and judgment” are what the Comforter will use to “reprove” the world. The word translated as “reprove,” includes the meaning to convince. The three steps of “sin, righteousness and judgment” represent the Hebrew word that is translated as “truth.” That word was created from the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet, and that word represents that the Creator of all things, is the first and the last, the Alpha and Omega. When the Comforter comes to the disappointed one hundred and forty-four thousand, He will convince them, and then the world, that God is the Alpha and Omega.

Ordene «synd, rettferdighet og dom» er det Trøsteren vil bruke til å «irettesette» verden. Ordet som er oversatt med «irettesette», omfatter også betydningen å overbevise. De tre trinnene «synd, rettferdighet og dom» representerer det hebraiske ordet som er oversatt med «sannhet». Dette ordet er dannet av den første, den trettende og den siste bokstaven i det hebraiske alfabetet, og dette ordet uttrykker at Skaperen av alle ting er den første og den siste, Alfa og Omega. Når Trøsteren kommer til de skuffede hundre og førtifire tusen, vil Han overbevise dem, og deretter verden, om at Gud er Alfa og Omega.

> Comfort ye, comfort ye my people, saith your God. Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. The voice of him that crieth in the wilderness, Prepare ye the way of the Lord, make straight in the desert a highway for our God. Every valley shall be exalted, and every mountain and hill shall be made low: and the crooked shall be made straight, and the rough places plain: And the glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together: for the mouth of the Lord hath spoken it. Isaiah 40:1–5.

> Trøst, trøst mitt folk, sier deres Gud. Tal vennlig til Jerusalem, og rop til henne at hennes strid er fullendt, at hennes misgjerning er tilgitt; for hun har fått dobbelt av Herrens hånd for alle sine synder. En røst av en som roper i ørkenen: Rydd Herrens vei, gjør en veibane for vår Gud rett i ødemarken. Hver dal skal heves, og hvert fjell og hver haug skal senkes; det krokete skal bli rett, og ujevne steder til slette marker. Og Herrens herlighet skal åpenbares, og alt kjød skal se det sammen; for Herrens munn har talt. Jesaja 40:1–5.

The passage is identifying the work of the final Elijah messenger that was typified by William Miller, who had been typified by John the Baptist, who had been typified by Elijah, and who had been identified by Malachi as the messenger that prepares the way for the messenger of the covenant. In the final Elijah movement, when the Lord sends the comforter to strengthen those who have been disappointed and are waiting for the Lord during a tarrying time, the “glory of the Lord shall be revealed, and all flesh shall see it together.” The “glory” of the Lord is His character, and the Revelation of Jesus Christ is an unsealing of the element of His character that is represented as Alpha and Omega. After the introduction of the first five verses, the “voice of him that crieth in the wilderness,” asks God “What shall I cry?”

Avsnittet identifiserer gjerningen til den siste Elias-budbæreren, som ble forbildet ved William Miller, som var blitt forbildet ved Johannes Døperen, som var blitt forbildet ved Elias, og som av Malaki var blitt identifisert som budbæreren som bereder veien for paktens budbærer. I den siste Elias-bevegelsen, når Herren sender Trøsteren for å styrke dem som er blitt skuffet og venter på Herren i en forsinkelsestid, skal «Herrens herlighet åpenbares, og alt kjød skal se det sammen». Herrens «herlighet» er Hans karakter, og Jesu Kristi åpenbaring er en avforsegling av det element i Hans karakter som fremstilles som Alfa og Omega. Etter innledningen i de første fem versene spør «røsten av en som roper i ørkenen» Gud: «Hva skal jeg rope?»

> The voice said, Cry. And he said, What shall I cry? All flesh is grass, and all the goodliness thereof is as the flower of the field: The grass withereth, the flower fadeth: because the spirit of the Lord bloweth upon it: surely the people is grass. The grass withereth, the flower fadeth: but the word of our God shall stand for ever. Isaiah 40:6–8.

> En røst sa: Rop! Og han sa: Hva skal jeg rope? Alt kjød er gress, og all dets herlighet er som markens blomst. Gresset visner, blomsten falmer, for Herrens ånd blåser på det; sannelig, folket er gress. Gresset visner, blomsten falmer, men vår Guds ord står fast til evig tid. Jesaja 40:6–8.

The message of Christ’s character that is represented as Alpha and Omega is placed within the symbolism of Islam. In Ezekiel thirty-seven the valley of dead bones is first brought together, and then brought to life by the prophetic message of the four winds.

Budskapet om Kristi karakter, som fremstilles som Alfa og Omega, er plassert innenfor islams symbolikk. I Esekiel trettisju blir dalen med de døde ben først ført sammen, og deretter brakt til liv ved det profetiske budskapet fra de fire vinder.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> «Engler holder de fire vinder tilbake, framstilt som en rasende hest som søker å bryte seg løs og fare fram over hele jordens overflate, mens den bærer ødeleggelse og død i sitt spor.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Skal vi sove helt på selve randen av den evige verden? Skal vi være sløve og kalde og døde? Å, måtte vi i våre menigheter ha Guds Ånd og pust innblåst i Hans folk, så de kunne stå på sine føtter og leve. Vi trenger å se at veien er smal, og porten trang. Men idet vi går gjennom den trange port, er dens vidde uten grense.» Manuscript Releases, bind 20, 217.

The angry horse of Bible prophecy is Islam. The angry horse is being held back from doing his work of destruction, as represented by the holding of the four winds by four angels in Revelation seven. They are restrained until the one hundred and forty-four thousand are sealed.

Den vrede hesten i Bibelens profeti er islam. Den vrede hesten blir holdt tilbake fra å utføre sitt ødeleggelsesverk, slik det fremstilles ved at de fire vindene holdes tilbake av fire engler i Åpenbaringen 7. De holdes tilbake inntil de hundre og førtifire tusen er beseglet.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Og etter dette så jeg fire engler stå på jordens fire hjørner og holde jordens fire vinder tilbake, for at ingen vind skulle blåse over jorden, heller ikke over havet eller over noe tre. Og jeg så en annen engel stige opp fra øst, med den levende Guds segl; og han ropte med høy røst til de fire englene, dem som det var gitt å skade jorden og havet, og sa: Skad ikke jorden, heller ikke havet eller trærne, før vi har beseglet vår Guds tjenere på deres panner. Åpenbaringen 7:1–3.

The four winds being held, represents the restraining of Islam until the sealing of God’s people is accomplished. Islam is represented in Revelation as the last three of the seven trumpets, and also as the three woes.

De fire vinder som holdes tilbake, representerer tilbakeholdelsen av islam inntil beseglingen av Guds folk er fullført. Islam er fremstilt i Åpenbaringen som de siste tre av de sju basunene, og også som de tre veene.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Og jeg så, og jeg hørte en engel fly midt gjennom himmelen og si med høy røst: Ve, ve, ve over dem som bor på jorden, på grunn av de andre basunrøstene fra de tre englene som ennå skal blåse! Åpenbaringen 8:13.

After introducing the three woe trumpets, John identifies the characteristics of Islam in chapter nine. In verse four of chapter nine a command is given to Islam, that was fulfilled in the history of Abubekr, the first leader after Mohammed.

Etter å ha introdusert de tre ve-basunene, identifiserer Johannes islams kjennetegn i kapittel ni. I vers fire i kapittel ni gis det Islam en befaling, som ble oppfylt i historien til Abubekr, den første lederen etter Muhammed.

> And it was commanded them that they should not hurt the grass of the earth, neither any green thing, neither any tree; but only those men which have not the seal of God in their foreheads. Revelation 9:4.

> Og det ble befalt dem at de ikke skulle skade gresset på jorden, heller ikke noe grønt, heller ikke noe tre, men bare de mennesker som ikke har Guds segl i sine panner. Åpenbaringen 9:4.

Uriah Smith, identified the relation of Abubekr to verse four.

Uriah Smith identifiserte Abubekrs forhold til vers fire.

> “After the death of Mohammed, he was succeeded in the command by Abubekr, A.D. 632, who, as soon as he had fairly established his authority and government, dispatched a circular letter to the Arabian tribes, from which the following is an extract:

> «Etter Muhammeds død ble han etterfulgt i ledelsen av Abubekr i år 632 e.Kr., og så snart han hadde fått sin myndighet og regjering fast etablert, utsendte han et rundskriv til de arabiske stammene, hvorfra følgende er et utdrag:

> “‘When you fight the battles of the Lord, acquit yourselves like men, without turning your backs; but let not your victory be stained with the blood of women and children. Destroy no palm-trees, nor burn any fields of corn. Cut down no fruit-trees, nor do any mischief to cattle, only such as you kill to eat. When you make any covenant or article, stand to it, and be as good as your word. And as you go, you will find some religious persons who live retired in monasteries, and propose to themselves to serve God that way; let them alone, and neither kill them nor destroy their monasteries. And you will find another sort of people that belong to the synagogue of Satan, who have shaven crowns; be sure you cleave their skulls, and give them no quarter till they either turn Mohammedans or pay tribute.’” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 500.

> «Når dere utkjemper Herrens kamper, så opptre som menn, uten å vende ryggen til; men la ikke deres seier bli besudlet med kvinners og barns blod. Ødelegg ingen palmetrær og brenn ingen kornåkre. Hugg ikke ned frukttrær, og gjør ingen skade på buskapen, unntatt slike dyr som dere slakter for å spise. Når dere inngår noen pakt eller avtale, så hold dere til den, og la deres ord være til å stole på. Og mens dere drar frem, vil dere finne noen religiøse personer som lever tilbaketrukket i klostre og har satt seg fore å tjene Gud på den måten; la dem være i fred, og verken drep dem eller ødelegg deres klostre. Og dere vil finne en annen slags mennesker som hører synagogen til Satan til, og som har rakede isser; sørg for at dere kløver deres hodeskaller, og gi dem ingen nåde før de enten blir muhammedanere eller betaler skatt.» Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 500.

Uriah Smith goes on to identify two classes of men, who were to be distinguished by the Islamic warriors that Abubekr sent to bring war against Rome. One class he identifies as Catholic monks, who worshipped on Sunday; and the other class were those who worshipped on the seventh-day. Islam was only to attack the worshippers of the sun. More important to our considerations is that men, whether Sunday keepers or Sabbath keepers, are symbolically represented as grass, green things and trees. The four winds in chapter seven were restrained from blowing upon the grass until the Sabbath keepers were sealed.

Uriah Smith går videre med å identifisere to klasser av menn som skulle skilles ut av de islamske krigerne som Abubekr sendte ut for å føre krig mot Roma. Den ene klassen identifiserer han som katolske munker, som tilbad på søndag; og den andre klassen var de som tilbad på den sjuende dag. Islam skulle bare angripe solens tilbedere. Viktigere for våre overveielser er at menn, enten de holder søndagen eller sabbaten, symbolsk fremstilles som gress, grønne vekster og trær. De fire vinder i kapittel sju ble holdt tilbake fra å blåse over gresset inntil sabbatsholderne var beseglet.

The messenger of the movement of the one hundred and forty-four thousand asks God, “What shall I cry?” He was told that his message was to be that the Word of God stands fast forever, and that message was to be placed within the context of the wind that blows upon the grass. When the Comforter is sent to the one hundred and forty-four thousand who have been disappointed over a failed prediction of Islam, and who thereafter recognize they are in the tarrying time of the parable of the ten virgins, they are then informed by the Comforter that the message they are to present, is the message of Islam’s role in Bible prophecy. The arrival of the Comforter, in the history of the tarrying time, causes them to stand.

Budbæreren for de hundre og førtifire tusens bevegelse spør Gud: «Hva skal jeg rope?» Han fikk til svar at hans budskap skulle være at Guds ord står fast til evig tid, og dette budskapet skulle settes inn i sammenhengen med vinden som blåser over gresset. Når Talsmannen blir sendt til de hundre og førtifire tusen som er blitt skuffet over en mislykket forutsigelse om islam, og som deretter erkjenner at de befinner seg i ventetiden i lignelsen om de ti jomfruene, blir de så underrettet av Talsmannen om at budskapet de skal frembære, er budskapet om islams rolle i Bibelens profetier. Talsmannens ankomst, i ventetidens historie, får dem til å stå.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me when he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. Ezekiel 2:1, 2.

> Og han sa til meg: Menneskesønn, stå opp på dine føtter, så vil jeg tale til deg. Og ånden kom inn i meg da han talte til meg, og reiste meg opp på mine føtter, så jeg hørte ham som talte til meg. Esekiel 2:1, 2.

They stand when they are resurrected.

De står når de blir oppreist.

> And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:9–11.

> Og de av folkene og stammene og tungemålene og nasjonene skal se deres døde legemer i tre og en halv dag, og de skal ikke tillate at deres døde legemer blir lagt i graver. Og de som bor på jorden, skal glede seg over dem og fryde seg, og de skal sende gaver til hverandre, fordi disse to profetene plaget dem som bodde på jorden. Og etter tre og en halv dag kom livets Ånd fra Gud inn i dem, og de stod på sine føtter; og stor frykt falt på dem som så dem. Åpenbaringen 11:9–11.

The two steps of standing, and then being lifted up as the ensign is also represented by Ezekiel in chapter thirty-seven. Ezekiel’s first step, brings together the body parts of the dead dry bones which are in the valley of disappointment. Ezekiel’s second step, is the message of the four winds, which is the sealing message, which is the message of Islam.

De to trinnene med å stå opp, og deretter bli løftet opp som banneret, er også fremstilt av Esekiel i kapittel trettisju. Esekiels første trinn bringer sammen kroppsdelene til de døde, tørre benene som er i skuffelsens dal. Esekiels andre trinn er budskapet om de fire vinder, som er beseglingsbudskapet, som er islams budskap.

> And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Again he said unto me, Prophesy upon these bones, and say unto them, O ye dry bones, hear the word of the Lord. Thus saith the Lord God unto these bones; Behold, I will cause breath to enter into you, and ye shall live: And I will lay sinews upon you, and will bring up flesh upon you, and cover you with skin, and put breath in you, and ye shall live; and ye shall know that I am the Lord. So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Then said he unto me, Prophesy unto the wind, prophesy, son of man, and say to the wind, Thus saith the Lord God; Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live. So I prophesied as he commanded me, and the breath came into them, and they lived, and stood up upon their feet, an exceeding great army. Ezekiel 37:3–10.

> Og han sa til meg: Menneskesønn, kan disse ben bli levende? Og jeg svarte: Herre Gud, du vet det. Og han sa til meg igjen: Profeter over disse ben, og si til dem: Dere tørre ben, hør Herrens ord. Så sier Herren Gud til disse ben: Se, jeg lar ånde komme inn i dere, og dere skal leve. Og jeg vil legge sener på dere og la kjøtt vokse fram på dere og dekke dere med hud og gi dere ånde, og dere skal leve; og dere skal kjenne at jeg er Herren. Så profeterte jeg slik jeg var blitt befalt; og mens jeg profeterte, lød det en lyd, og se, det ble en rasling, og benene føyde seg sammen, hvert ben til sitt ben. Og da jeg så etter, se, da kom det sener og kjøtt på dem, og huden dekket dem over det hele; men det var ikke ånde i dem. Da sa han til meg: Profeter til vinden, profeter, menneskesønn, og si til vinden: Så sier Herren Gud: Kom fra de fire vinder, du ånde, og blås på disse drepte, så de kan bli levende. Så profeterte jeg slik han hadde befalt meg, og ånden kom inn i dem, og de ble levende og stod opp på sine føtter, en overmåte stor hær. Esekiel 37:3–10.

In the passage of Isaiah, which we are currently considering, when the Comforter arrives, they stand on their feet, then they are lifted up into a high mountain as an ensign and proclaim the “good tidings” which is the latter rain, the third angel’s message.

I det avsnittet hos Jesaja som vi nå betrakter, når Talsmannen kommer, står de opp på sine føtter; deretter løftes de opp på et høyt fjell som et banner og forkynner det «glade budskap», som er den sene regn, den tredje engels budskap.

> O Zion, that bringest good tidings, get thee up into the high mountain; O Jerusalem, that bringest good tidings, lift up thy voice with strength; lift it up, be not afraid; say unto the cities of Judah, Behold your God! Behold, the Lord God will come with strong hand, and his arm shall rule for him: behold, his reward is with him, and his work before him. He shall feed his flock like a shepherd: he shall gather the lambs with his arm, and carry them in his bosom, and shall gently lead those that are with young. Who hath measured the waters in the hollow of his hand, and meted out heaven with the span, and comprehended the dust of the earth in a measure, and weighed the mountains in scales, and the hills in a balance? Who hath directed the Spirit of the Lord, or being his counsellor hath taught him? With whom took he counsel, and who instructed him, and taught him in the path of judgment, and taught him knowledge, and showed to him the way of understanding? Behold, the nations are as a drop of a bucket, and are counted as the small dust of the balance: behold, he taketh up the isles as a very little thing. And Lebanon is not sufficient to burn, nor the beasts thereof sufficient for a burnt offering. All nations before him are as nothing; and they are counted to him less than nothing, and vanity. Isaiah 40:9–17.

> Stig opp på et høyt fjell, du Sion, som bringer godt budskap! Løft din røst med kraft, du Jerusalem, som bringer godt budskap! Løft den opp, frykt ikke! Si til Judas byer: Se deres Gud! Se, Herren Gud kommer med sterk hånd, og hans arm skal herske for ham. Se, hans lønn er med ham, og hans gjerning går foran ham. Han skal fø sin hjord som en hyrde; lammene skal han samle med sin arm og bære dem ved sitt bryst, og dem som har diende unger, skal han lede varsomt. Hvem har målt vannene i sin hule hånd og utspent himmelen med spannet, og fattet jordens støv i et mål, og veid fjellene med vekt og haugene på vektskål? Hvem har rettledet Herrens Ånd, eller hvem har undervist ham som hans rådgiver? Hvem rådførte han seg med, og hvem ga ham innsikt og lærte ham dommens sti og lærte ham kunnskap og viste ham forstandens vei? Se, folkeslagene er som en dråpe fra et spann og regnes som støv på vektskålen. Se, øyene løfter han opp som et støvkorn. Og Libanon er ikke nok til brensel, og dyrene der er ikke nok til brennoffer. Alle folkeslag er som intet for ham; de aktes av ham som mindre enn intet og tomhet. Jesaja 40:9–17.

Those that have come out of their graves are lifted up as an ensign, or as Isaiah identifies, they are taken to “a high mountain.” The high mountain is the ensign, and it represents those who were waiting for the Lord, during the tarrying time that is initiated by the first disappointment of July 18, 2020.

De som er kommet ut av sine graver, løftes opp som et banner, eller, slik Jesaja identifiserer det, de føres til «et høyt fjell». Det høye fjellet er banneret, og det representerer dem som ventet på Herren i nølingstiden som innledes ved den første skuffelsen den 18. juli 2020.

> One thousand shall flee at the rebuke of one; at the rebuke of five shall ye flee: till ye be left as a beacon upon the top of a mountain, and as an ensign on an hill. And therefore will the Lord wait, that he may be gracious unto you, and therefore will he be exalted, that he may have mercy upon you: for the Lord is a God of judgment: blessed are all they that wait for him. Isaiah 30:17, 18.

> Tusen skal flykte for trusselen fra én; for trusselen fra fem skal dere flykte, inntil dere er blitt tilbake som en stang på toppen av et fjell og som et banner på en høyde. Derfor vil Herren vente, så han kan være nådig mot dere, og derfor vil han opphøye seg, så han kan miskunne seg over dere; for Herren er rettens Gud. Salige er alle de som venter på ham. Jesaja 30:17, 18.

In Revelation eleven the ensign is taken to heaven.

I Åpenbaringen elleve blir banneret tatt opp til himmelen.

> And they heard a great voice from heaven saying unto them, Come up hither. And they ascended up to heaven in a cloud; and their enemies beheld them. And the same hour was there a great earthquake, and the tenth part of the city fell, and in the earthquake were slain of men seven thousand: and the remnant were affrighted, and gave glory to the God of heaven. Revelation 11:12, 13.

> Og de hørte en høy røst fra himmelen som sa til dem: «Kom opp hit.» Og de steg opp til himmelen i en sky, og deres fiender så dem. Og i samme stund ble det et stort jordskjelv, og den tiende del av byen falt, og i jordskjelvet ble syv tusen mennesker drept; og resten ble grepet av frykt og ga himmelens Gud ære. Åpenbaringen 11:12, 13.

Revelation eleven identifies that the two witnesses are lifted up to heaven, at the same hour as the earthquake. The earthquake that was fulfilled by the French Revolution in past history, typifies the overturning of the United States at the Sunday law. The ensign is therefore lifted up at the Sunday law, and the ensign then proclaims the “good tidings” to the entire world.

Åpenbaringen 11 fastslår at de to vitnene blir løftet opp til himmelen i samme stund som jordskjelvet. Jordskjelvet, som i fortidens historie ble oppfylt ved den franske revolusjon, er et forbilde på omveltningen av De forente stater ved søndagsloven. Banneret blir derfor løftet opp ved søndagsloven, og banneret forkynner deretter de «gode tidender» til hele verden.

> All ye inhabitants of the world, and dwellers on the earth, see ye, when he lifteth up an ensign on the mountains; and when he bloweth a trumpet, hear ye. Isaiah 18:3.

> Alle verdens innbyggere og alle som bor på jorden, se når han reiser et banner på fjellene; og når han blåser i en basun, så hør! Jesaja 18:3.

The ensign will present the “good tidings” when the “trumpet” is blown. The final trumpet message of Revelation is the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam. Isaiah, John and Ezekiel are all speaking of the last days, and they never contradict one another.

Banneret skal frembære de «gode tidender» når «basunen» lyder. Det siste basunbudskapet i Åpenbaringen er den sjuende basun, som er det tredje ve, som er islam. Jesaja, Johannes og Esekiel taler alle om de siste dager, og de motsier aldri hverandre.

The seal of God is placed upon God’s people at the Sunday law.

Guds segl settes på Guds folk ved søndagsloven.

> “Not one of us will ever receive the seal of God while our characters have one spot or stain upon them. It is left with us to remedy the defects in our characters, to cleanse the soul temple of every defilement. Then the latter rain will fall upon us as the early rain fell upon the disciples on the Day of Pentecost. . ..

> «Ingen av oss vil noen gang motta Guds segl så lenge våre karakterer har én eneste plett eller flekk på seg. Det er overlatt til oss å rette opp manglene i våre karakterer, å rense sjelens tempel for all urenhet. Da vil sildigregnet falle over oss, slik tidligregnet falt over disiplene på pinsefestens dag....»

> “What are you doing, brethren, in the great work of preparation? Those who are uniting with the world are receiving the worldly mold and preparing for the mark of the beast. Those who are distrustful of self, who are humbling themselves before God and purifying their souls by obeying the truth these are receiving the heavenly mold and preparing for the seal of God in their foreheads. When the decree goes forth and the stamp is impressed, their character will remain pure and spotless for eternity.” Testimonies, volume 5, 214–216.

> «Hva gjør dere, brødre, i det store forberedelsesverk? De som forener seg med verden, mottar verdens preg og forbereder seg på dyrets merke. De som ikke stoler på seg selv, som ydmyker seg for Gud og renser sine sjeler ved å lyde sannheten, disse mottar himmelens preg og forbereder seg på Guds segl i sine panner. Når forordningen går ut og stempelet blir påtrykt, vil deres karakter forbli ren og plettfri i all evighet.» Testimonies, bind 5, 214–216.

Though the decree is impressed at the Sunday law, those that receive the seal will need to have a character prepared for the seal, before the Sunday law, for the Sunday law is the crisis that all the crises in God’s word point forward to. It is the “crisis”, or “cry”, at midnight in the parable of the ten virgins.

Selv om dekretet blir håndhevet ved søndagsloven, vil de som mottar seglet, måtte ha en karakter som er forberedt for seglet før søndagsloven, for søndagsloven er den krisen som alle krisene i Guds ord peker frem mot. Det er «krisen», eller «ropet», ved midnatt i lignelsen om de ti jomfruene.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> «Karakteren åpenbares i en krise. Da den alvorlige røsten ved midnatt lød: ‘Se, brudgommen kommer; gå ut for å møte ham,’ våknet de sovende jomfruene av sin søvn, og det ble klart hvem som hadde gjort forberedelse til begivenheten. Begge parter ble overrasket, men den ene var beredt for nødsituasjonen, og den andre ble funnet uforberedt. Karakteren åpenbares av omstendighetene. Nødstilfeller bringer frem karakterens sanne beskaffenhet. En eller annen plutselig og uventet ulykke, sorg eller krise, en uventet sykdom eller angst, noe som bringer sjelen ansikt til ansikt med døden, vil bringe frem karakterens sanne innerste vesen. Det vil bli åpenbart om det finnes noen virkelig tro på løftene i Guds ord eller ikke. Det vil bli åpenbart om sjelen blir opprettholdt av nåden, om det er olje i karet med lampen.»

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals.” Review and Herald, October 17, 1895.

> «Prøvelsestider kommer over alle. Hvordan forholder vi oss under Guds prøve og lutring? Slukner våre lamper? eller holder vi dem fremdeles brennende? Er vi forberedt på enhver nødsituasjon ved vår forbindelse med Ham som er full av nåde og sannhet? De fem kloke jomfruene kunne ikke meddele sin karakter til de fem dårlige jomfruene. Karakteren må formes av oss som enkeltindivider.» Review and Herald, 17. oktober 1895.

The wise virgins needed the oil, before the cry was made, for when the midnight crisis arrives, it is too late to obtain the oil.

De vise jomfruene trengte oljen før ropet lød, for når midnattskrisen kommer, er det for sent å skaffe seg oljen.

> “There is a spirit of desperation, of war and bloodshed, and that spirit will increase until the very close of time. Just as soon as the people of God are sealed in their foreheads,—it is not any seal or mark that can be seen, but a settling into the truth, both intellectually and spiritually, so they cannot be moved,—just as soon as God’s people are sealed and prepared for the shaking, it will come. Indeed, it has begun already; the judgments of God are now upon the land, to give us warning, that we may know what is coming.” Manuscript Releases, volume 1, 249.

> «Det finnes en ånd av desperasjon, av krig og blodsutgytelse, og den ånden vil tilta helt til tidens ytterste avslutning. Så snart Guds folk er beseglet i sine panner,—det er ikke noe segl eller merke som kan sees, men en befestelse i sannheten, både intellektuelt og åndelig, slik at de ikke kan rokkes,—så snart Guds folk er beseglet og beredt for rystelsen, vil den komme. Ja, den har allerede begynt; Guds dommer hviler nå over landet for å gi oss advarsel, så vi kan vite hva som kommer.» Manuscript Releases, bind 1, 249.

The seal of God is a settling into the truth, both intellectually and spiritually. That seal cannot be seen, but the ensign will be seen, for it is the only way the world can be warned. Therefore, there is a time when the seal cannot be seen, that is followed by the Sunday law, where the seal must be seen.

Guds segl er en grunnfestelse i sannheten, både intellektuelt og åndelig. Dette seglet kan ikke ses, men banneret vil bli sett, for det er den eneste måten verden kan bli advart på. Derfor finnes det en tid da seglet ikke kan ses, og denne etterfølges av søndagsloven, da seglet må ses.

> “The work of the Holy Spirit is to convince the world of sin, of righteousness and of judgment. The world can only be warned by seeing those who believe the truth sanctified through the truth, acting upon high and holy principles, showing in a high, elevated sense, the line of demarcation between those who keep the commandments of God, and those who trample them under their feet. The sanctification of the Spirit signalizes the difference between those who have the seal of God, and those who keep a spurious rest-day. When the test comes, it will be clearly shown what the mark of the beast is. It is the keeping of Sunday. Those who after having heard the truth, continue to regard this day as holy, bear the signature of the man of sin, who thought to change times and laws.” Bible Training School, December 1, 1903.

> «Den Hellige Ånds verk er å overbevise verden om synd, om rettferdighet og om dom. Verden kan bare advares ved å se dem som tror sannheten, helliget ved sannheten, handle etter høye og hellige prinsipper og i høy, opphøyet forstand vise skillelinjen mellom dem som holder Guds bud, og dem som tramper dem under sine føtter. Åndens helliggjørelse markerer forskjellen mellom dem som har Guds segl, og dem som holder en falsk hviledag. Når prøven kommer, vil det tydelig bli vist hva dyrets merke er. Det er søndagshelligholdelse. De som, etter å ha hørt sannheten, fortsetter å holde denne dagen for hellig, bærer underskriften til syndens menneske, han som tenkte å forandre tider og lover.» Bible Training School, 1. desember 1903.

The seal that must be attained before the Sunday law is the full development of the character of Christ, and it is unseen, except by angels. The seal that is seen at the Sunday law are those who keep the Seventh-day Sabbath, for it is the seal, or sign of God’s people.

Seglet som må oppnås før søndagsloven, er den fullstendige utviklingen av Kristi karakter, og det er usynlig, unntatt for engler. Seglet som blir sett ved søndagsloven, er dem som holder den syvendedags sabbat, for den er seglet, eller tegnet, på Guds folk.

> Speak thou also unto the children of Israel, saying, Verily my sabbaths ye shall keep: for it is a sign between me and you throughout your generations; that ye may know that I am the Lord that doth sanctify you. Exodus 31:13.

> Tal også du til Israels barn og si: Sannelig, mine sabbater skal dere holde; for det er et tegn mellom meg og dere gjennom deres slekter, for at dere skal vite at jeg er Herren som helliger dere. 2 Mosebok 31:13.

The sealing of the hundred and forty-four thousand began on July 18, 2020, and must be completed before the Sunday law.

Beseglingen av de hundre og førtifire tusen begynte den 18. juli 2020 og må være fullført før søndagsloven.

> All ye inhabitants of the world, and dwellers on the earth, see ye, when he lifteth up an ensign on the mountains; and when he bloweth a trumpet, hear ye. Isaiah 18:3.

> Alle dere som bor i verden, og dere som bor på jorden, se når han løfter opp et banner på fjellene; og når han blåser i en trompet, så hør! Jesaja 18:3.

The seven thunders that has now been unsealed, identifies that the history of the one hundred and forty-four thousand is the work of proclaiming a message that is placed within the context of the trumpet warning of the third woe. The trumpet of Islam in Bible prophecy is what is sounded by the ensign that is lifted up out of the grave.

De sju tordnene, som nå er blitt åpnet, viser at historien om de hundre og førtifire tusen er verket med å forkynne et budskap som er plassert innenfor sammenhengen av trompetadvarselen om det tredje ve. Islams trompet i Bibelens profeti er det som lyder ved banneret som blir løftet opp av graven.

The four waymarks of every reform line, that align with the four waymarks of the history of 1840 to 1844, establish that each of the four steps of each reform line always possesses the same theme. The first waymark in the history of the one hundred and forty-four thousand, that was represented by 1840 through 1844 was the empowerment of the message on September 11, 2001. That waymark was Islam. The second waymark of the parallel history for the one hundred and forty-four thousand was the disappointment of July 18, 2020. That waymark was a prediction of Islam which had been corrupted by the application of time. The third waymark which marks the Midnight Cry is a correction of the failed prediction of Islam. The correction represents the rejection of the application of time. The fourth waymark is the Sunday law, where the ensign that is lifted up, blows the seventh trumpet, which is the third woe, which is Islam.

De fire kjennemerker i hver reformlinje, som svarer til de fire kjennemerker i historien fra 1840 til 1844, fastslår at hvert av de fire trinnene i hver reformlinje alltid har det samme tema. Det første kjennemerket i historien om de hundre og førtifire tusen, som ble representert ved 1840 til 1844, var bemyndigelsen av budskapet den 11. september 2001. Dette kjennemerket var islam. Det andre kjennemerket i den parallelle historien for de hundre og førtifire tusen var skuffelsen den 18. juli 2020. Dette kjennemerket var en forutsigelse om islam som var blitt fordervet ved anvendelsen av tid. Det tredje kjennemerket, som markerer midnattsropet, er en korreksjon av den mislykkede forutsigelsen om islam. Korreksjonen representerer forkastelsen av anvendelsen av tid. Det fjerde kjennemerket er søndagsloven, hvor banneret som løftes opp, blåser i den syvende basun, som er det tredje ve, som er islam.

Isaiah chapter forty identifies the starting point for the next twenty-six chapters. That starting point is located in the book of Revelation chapter eleven, when the two prophets that tormented the people are brought back to life. The Comforter resurrects and brings them to the standing position, and thereafter they are lifted up to heaven. Isaiah identifies the Elijah messenger as the voice crying in the wilderness. That messenger then asks what his message is to be and he is told in prophetic symbolism, that the message of Islam is a trumpet warning which the ensign proclaims. Yet the only way that Islam can be presented as the trumpet of warning in the last days is by identifying Islam of the past. The beginning of Islam as understood by the Millerites, and as graphically illustrated on the two sacred charts of Habakkuk, must be employed to identify Islam of the third woe.

Jesaja kapittel førti angir utgangspunktet for de neste tjueseks kapitlene. Dette utgangspunktet er lokalisert i Johannes’ åpenbaring kapittel elleve, når de to profetene som plaget folket, blir ført tilbake til livet. Talsmannen oppvekker dem og bringer dem til stående stilling, og deretter blir de løftet opp til himmelen. Jesaja identifiserer Elias-budbæreren som røsten som roper i ødemarken. Denne budbæreren spør så hva hans budskap skal være, og han blir fortalt, i profetisk symbolikk, at Islams budskap er en basunadvarsel som banneret forkynner. Men den eneste måten Islam kan fremstilles som advarselsbasunen i de siste dager på, er ved å identifisere fortidens Islam. Islams begynnelse, slik den ble forstått av millerittene og slik den er grafisk fremstilt på Habakkuks to hellige tavler, må benyttes for å identifisere Islam i det tredje ve.

> I was in the Spirit on the Lord’s Day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet. Revelation 1:10.

> Jeg var i Ånden på Herrens dag, og hørte bak meg en høy røst, lik lyden av en basun. Åpenbaringen 1:10.

John heard the voice of a trumpet behind him in the Revelation, and John represents the one hundred and forty-four thousand who hear a voice from the past. The voice behind John, that is representing the sound of a trumpet from the past, is the pioneer understanding that the trumpets were God’s judgments against Sunday worship. The first four trumpets were brought against pagan Rome in response to the first Sunday law passed by Constantine in the year 321. The fifth and sixth trumpet, which are the first and second woes, represent God’s judgments against papal Rome after it too passed a Sunday law at the Council of Orleans in the year 538. The third woe of Islam arrives when the Sunday law is passed in the United States. Then the ensign is lifted up and identifies the prophetic role of Islam, based upon the beginning role of Islam.

Johannes hørte i Åpenbaringen lyden av en basun bak seg, og Johannes representerer de hundre og førtifire tusen som hører en røst fra fortiden. Røsten bak Johannes, som representerer lyden av en basun fra fortiden, er pionerforståelsen av at basunene var Guds dommer over søndagsgudsdyrkelsen. De fire første basunene ble rettet mot det hedenske Roma som svar på den første søndagsloven vedtatt av Konstantin i år 321. Den femte og sjette basun, som er det første og andre ve, representerer Guds dommer over det pavelige Roma etter at også det vedtok en søndagslov på konsilet i Orléans i år 538. Islams tredje ve kommer når søndagsloven blir vedtatt i De forente stater. Da blir banneret løftet opp og identifiserer Islams profetiske rolle, basert på Islams innledende rolle.

The message proclaimed by the ensign can only be established when the message is placed within the context of Alpha and Omega. After this introduction in Isaiah chapter forty, the strongest and most direct biblical presentation of God as the Alpha and Omega is set forth over several consecutive chapters. Those chapters are Isaiah’s representation of the Revelation of Jesus Christ that “God gave unto” Jesus, “to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John,” who wrote it “in a book, and” sent “it unto the seven churches.”

Budskapet som forkynnes av banneret, kan bare bli stadfestet når budskapet settes inn i sammenhengen Alpha og Omega. Etter denne innledningen i Jesaja kapittel førti blir den sterkeste og mest direkte bibelske framstillingen av Gud som Alpha og Omega lagt fram gjennom flere påfølgende kapitler. Disse kapitlene er Jesajas framstilling av Jesu Kristi åpenbaring, som «Gud gav ham» for å «vise sine tjenere det som snart må skje; og han sendte bud ved sin engel og gjorde det kjent for sin tjener Johannes», som skrev det «i en bok, og» sendte «den til de sju menighetene».

We will consider the following chapters of Isaiah in the next article.

Vi vil behandle de følgende kapitlene i Jesaja i den neste artikkelen.

> Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:3.

> Salig er den som leser, og de som hører ordene i denne profeti og holder fast ved det som er skrevet i den; for tiden er nær. Åpenbaringen 1:3.

Back to Articles