Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number One

Joels bok og den laodikeiske syvendedagsadventistkirke – nummer én

Testing Present Truth

Prøving av sannheten for vår tid

Author

Jeff Pippenger

Published

December 2, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

> “There are in the Scriptures some things which are hard to be understood and which, according to the language of Peter, the unlearned and unstable wrest unto their own destruction. We may not, in this life, be able to explain the meaning of every passage of Scripture; but there are no vital points of practical truth that will be clouded in mystery. When the time shall come, in the providence of God, for the world to be tested upon the truth for that time, minds will be exercised by His Spirit to search the Scriptures, even with fasting and with prayer, until link after link is searched out and united in a perfect chain. Every fact which immediately concerns the salvation of souls will be made so clear that none need err or walk in darkness.

> «I Skriftene finnes det noen ting som er vanskelige å forstå, og som, etter Peters ord, de ulærde og ubefestede forvrenger til sin egen undergang. Vi kan i dette liv kanskje ikke være i stand til å forklare meningen med hvert eneste skriftsted; men det finnes ingen livsviktige punkter i den praktiske sannhet som vil være tilhyllet i mysterium. Når tiden kommer, i Guds forsyn, da verden skal prøves på den sannhet som gjelder for den tid, vil sinn bli påvirket av Hans Ånd til å granske Skriftene, ja, med faste og med bønn, inntil ledd etter ledd er utforsket og forenet i en fullkommen kjede. Hvert faktum som umiddelbart angår sjelenes frelse, vil bli gjort så klart at ingen behøver å fare vill eller vandre i mørket.»

> “As we have followed down the chain of prophecy, revealed truth for our time has been clearly seen and explained. We are accountable for the privileges that we enjoy and for the light that shines upon our pathway. Those who lived in past generations were accountable for the light which was permitted to shine upon them. Their minds were exercised in regard to different points of Scripture which tested them. But they did not understand the truths which we do. They were not responsible for the light which they did not have. They had the Bible, as we have; but the time for the unfolding of special truth in relation to the closing scenes of this earth’s history is during the last generations that shall live upon the earth.

> «Etter hvert som vi har fulgt profetiens kjede ned gjennom tidene, er den åpenbarte sannhet for vår tid blitt klart sett og forklart. Vi er ansvarlige for de privilegier vi nyter, og for det lys som skinner på vår sti. De som levde i tidligere slektsledd, var ansvarlige for det lys som det ble tillatt å la skinne over dem. Deres sinn ble øvet med hensyn til forskjellige punkter i Skriften som satte dem på prøve. Men de forstod ikke de sannheter som vi forstår. De var ikke ansvarlige for det lys de ikke hadde. De hadde Bibelen, slik vi har; men tiden for utfoldelsen av særskilt sannhet i forbindelse med avslutningsscenene i denne jordens historie er de siste slektsledd som skal leve på jorden.»

> “Special truths have been adapted to the conditions of the generations as they have existed. The present truth, which is a test to the people of this generation, was not a test to the people of generations far back. If the light which now shines upon us in regard to the Sabbath of the fourth commandment had been given to the generations in the past, God would have held them accountable for that light.” Testimonies, volume 2, 692, 693.

> «Særlige sannheter er blitt tilpasset de forhold som har rådet blant slektene slik de har eksistert. Den nåværende sannhet, som er en prøve for menneskene i denne slekt, var ikke en prøve for menneskene i slekter langt tilbake. Dersom det lys som nå skinner over oss angående sabbaten i det fjerde bud, var blitt gitt til slektene i fortiden, ville Gud ha holdt dem ansvarlige for det lyset.» Testimonies, bind 2, 692, 693.

## New and Old

Nytt og gammelt

> “In every age there is a new development of truth, a message of God to the people of that generation. The old truths are all essential; new truth is not independent of the old, but an unfolding of it. It is only as the old truths are understood that we can comprehend the new. When Christ desired to open to His disciples the truth of His resurrection, He began ‘at Moses and all the prophets’ and ‘expounded unto them in all the scriptures the things concerning Himself.’ Luke 24:27. But it is the light which shines in the fresh unfolding of truth that glorifies the old. He who rejects or neglects the new does not really possess the old. For him it loses its vital power and becomes but a lifeless form.

> I hver tidsalder finnes det en ny utvikling av sannheten, et budskap fra Gud til folket i den slekt. De gamle sannheter er alle vesentlige; ny sannhet er ikke uavhengig av den gamle, men en utfoldelse av den. Det er bare når de gamle sannheter blir forstått, at vi kan fatte den nye. Da Kristus ønsket å åpne for sine disipler sannheten om sin oppstandelse, begynte Han «fra Moses og alle profetene» og «utla for dem i alle Skriftene det som er skrevet om Ham». Luk 24:27. Men det er lyset som skinner i sannhetens friske utfoldelse, som herliggjør den gamle. Den som forkaster eller forsømmer den nye, eier i virkeligheten ikke den gamle. For ham mister den sin livgivende kraft og blir bare en livløs form.

> “There are those who profess to believe and to teach the truths of the Old Testament, while they reject the New. But in refusing to receive the teachings of Christ, they show that they do not believe that which patriarchs and prophets have spoken. ‘Had ye believed Moses,’ Christ said, ‘ye would have believed Me; for he wrote of Me.’ John 5:46. Hence there is no real power in their teaching of even the Old Testament.

> «Det finnes dem som bekjenner at de tror og lærer sannhetene i Det gamle testamente, samtidig som de forkaster Det nye. Men ved å nekte å ta imot Kristi lære viser de at de ikke tror det som patriarker og profeter har talt. ‘Hadde dere trodd Moses,’ sa Kristus, ‘ville dere ha trodd Meg; for han skrev om Meg.’ Johannes 5:46. Derfor er det ingen virkelig kraft selv i deres undervisning av Det gamle testamente.

> “Many who claim to believe and to teach the gospel are in a similar error. They set aside the Old Testament Scriptures, of which Christ declared, ‘They are they which testify of Me.’ John 5:39. In rejecting the Old, they virtually reject the New; for both are parts of an inseparable whole. No man can rightly present the law of God without the gospel, or the gospel without the law. The law is the gospel embodied, and the gospel is the law unfolded. The law is the root, the gospel is the fragrant blossom and fruit which it bears.

> «Mange som gjør krav på å tro på og forkynne evangeliet, befinner seg i en lignende villfarelse. De setter til side Det gamle testamentes skrifter, som Kristus erklærte om: ‘Det er de som vitner om meg.’ Joh. 5,39. Ved å forkaste det gamle forkaster de i virkeligheten det nye; for begge er deler av en uatskillelig helhet. Intet menneske kan på rett måte fremstille Guds lov uten evangeliet, eller evangeliet uten loven. Loven er evangeliet legemliggjort, og evangeliet er loven utfoldet. Loven er roten; evangeliet er den velluktende blomsten og frukten som den bærer.»

> “The Old Testament sheds light upon the New, and the New upon the Old. Each is a revelation of the glory of God in Christ. Both present truths that will continually reveal new depths of meaning to the earnest seeker.” Christ’s Object Lessons, 128.

> «Det gamle testamentet kaster lys over Det nye, og Det nye over Det gamle. Hvert av dem er en åpenbaring av Guds herlighet i Kristus. Begge fremlegger sannheter som stadig vil åpenbare nye dybder av mening for den oppriktige søker.» Christ’s Object Lessons, 128.

Present truth is by definition the “revealed truth” for a specific period of time that is “clearly seen and explained.” The generation living at the time when “present truth” is revealed are held “accountable” to accept that truth or die. The combined truths which make up the “present testing truth” for “this generation,” are represented in “the unfolding of special” truths “in relation to the closing scenes of this earth’s history.” Truth, and therefore “present truth” is typified by the New Testament in relation to the Old Testament. Truth is established upon two witnesses and truth has a beginning and an end, a literal and a spiritual, an ancient and a modern, an alpha and an omega, a first and a last.

Nærværende sannhet er per definisjon den «åpenbarte sannhet» for en bestemt tidsperiode, som er «klart sett og forklart». Den generasjon som lever på den tid da «nærværende sannhet» blir åpenbart, holdes «ansvarlig» for å ta imot denne sannhet, ellers må den dø. De samlede sannheter som utgjør den «nærværende prøvende sannhet» for «denne generasjon», er framstilt i «utfoldelsen av særlige» sannheter «i forbindelse med de avsluttende scener i denne jords historie». Sannhet, og derfor «nærværende sannhet», er forbilledliggjort ved Det nye testamente i forhold til Det gamle testamente. Sannhet stadfestes på to vitners ord, og sannhet har en begynnelse og en ende, en bokstavelig og en åndelig, en gammel og en moderne, en alfa og en omega, en første og en siste.

The Millerite foundation of the first angel’s message is the “old” in relation to the “present truth” message of the third angel. Those who are “rejecting the Old,” “virtually reject the New” for both are parts of an inseparable whole.”

Det millerittiske grunnlaget for den første engels budskap er det «gamle» i forhold til den tredje engels budskap om «nærværende sannhet». De som «forkaster det gamle», «forkaster i virkeligheten det nye», for begge er deler av en uatskillelig helhet.»

> “I saw the necessity of the messengers, especially, watching and checking all fanaticism wherever they might see it rise. Satan is pressing in on every side, and unless we watch for him, and have our eyes open to his devices and snares, and have on the whole armor of God, the fiery darts of the wicked will hit us. There are many precious truths contained in the Word of God, but it is ‘present truth’ that the flock needs now. I have seen the danger of the messengers running off from the important points of present truth, to dwell upon subjects that are not calculated to unite the flock and sanctify the soul. Satan will here take every possible advantage to injure the cause.

> «Jeg så nødvendigheten av at budbærerne, særlig, vokter og gransker all fanatisme hvor enn de måtte se den oppstå. Satan trenger seg på fra alle sider, og dersom vi ikke våker for ham, og har våre øyne åpne for hans anslag og snarer, og har iført oss Guds fulle rustning, vil den ondes brennende piler treffe oss. Det finnes mange dyrebare sannheter i Guds Ord, men det er «den nærværende sannhet» hjorden trenger nå. Jeg har sett faren ved at budbærerne løper bort fra den nærværende sannhets viktige punkter for å dvele ved emner som ikke er egnet til å forene hjorden og hellige sjelen. Her vil Satan benytte enhver mulig fordel for å skade saken.»

> “But such subjects as the sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus, are perfectly calculated to explain the past Advent movement and show what our present position is, establish the faith of the doubting, and give certainty to the glorious future. These, I have frequently seen, were the principal subjects on which the messengers should dwell.” Early Writings, 63.

> «Men slike emner som helligdommen, i forbindelse med de 2300 dager, Guds bud og Jesu tro, er fullkomment skikket til å forklare den tidligere adventbevegelsen og vise hva vår nåværende stilling er, grunnfeste de tvilendes tro og gi visshet om den herlige fremtid. Disse har jeg ofte sett var de viktigste emner som budbærerne burde dvele ved.» Early Writings, 63.

The “sanctuary, in connection with the 2300 days, the commandments of God and the faith of Jesus” are the key to explain the “past Advent movement” of the Millerites and in so doing, to explain “perfectly” “what our present position is.” Those who are “doubting” the “past Advent movement,” are “doubting” what gives “certainty to the glorious future.” What gives certainty to the future is the past.

«Helligdommen, i forbindelse med de 2300 dagene, Guds bud og Jesu tro», er nøkkelen til å forklare «den tidligere adventbevegelsen» blant millerittene, og dermed til å forklare «fullkomment» «hva vår nåværende stilling er». De som «tviler» på «den tidligere adventbevegelsen», «tviler» på det som gir «visshet om den herlige framtiden». Det som gir visshet om framtiden, er fortiden.

The book of Joel is a message of present testing truth. This is confirmed by multiple witnesses. Joel is identified as “present truth” by the Spirit of Prophecy, which according to John in the book of Revelation is the testimony of Jesus.

Joels bok er et budskap om sannhet for den nåværende prøvetid. Dette bekreftes av flere vitner. Joel blir av Profetiens Ånd identifisert som «nærværende sannhet», som ifølge Johannes i Åpenbaringsboken er Jesu vitnesbyrd.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Revelation 1:1, 2.

> Jesu Kristi åpenbaring, som Gud gav ham for å vise sine tjenere det som snart må skje; og han sendte den og kunngjorde den ved sin engel til sin tjener Johannes, som vitnet om Guds ord og om Jesu Kristi vitnesbyrd, om alt det han så. Åpenbaringen 1:1, 2.

The “testimony” of John (which he bore “record of”), was portrayed in three parts. He recorded the “word of God,” the “testimony of Jesus” and the “things that he saw.” In the first two verses of Revelation, John represents one who has been given the gift of the “spirit of prophecy.” That gift includes a special revelation of God’s Word, and it also includes special revelations conveyed to the prophet through the words of Christ; (either by Christ directly or through his angelic representatives) and the gift also includes truth presented through the medium of dreams and visions. The spirit of prophecy is the testimony of Christ which is conveyed to the prophet and it bears the same authority as if an angel or Christ spoke the words.

Johannes’ «vitnesbyrd» (som han «bar fram vitnesbyrd om») ble fremstilt i tre deler. Han nedtegnet «Guds ord», «Jesu vitnesbyrd» og «det han så». I de to første versene i Åpenbaringen fremstiller Johannes en som har fått gaven «profetiens ånd». Den gaven omfatter en særskilt åpenbaring av Guds Ord, og den omfatter også særlige åpenbaringer meddelt profeten gjennom Kristi ord; (enten av Kristus direkte eller gjennom hans englelige representanter) og gaven omfatter også sannhet fremstilt gjennom drømmenes og synenes medium. Profetiens ånd er Kristi vitnesbyrd, som meddeles profeten, og det bærer den samme myndighet som om en engel eller Kristus talte ordene.

> And I fell at his feet to worship him. And he said unto me, See thou do it not: I am thy fellowservant, and of thy brethren that have the testimony of Jesus: worship God: for the testimony of Jesus is the spirit of prophecy. Revelation 19:10.

> Og jeg falt ned for hans føtter for å tilbe ham. Og han sa til meg: Se til at du ikke gjør det! Jeg er din medtjener og dine brødres, de som har Jesu vitnesbyrd. Tilbe Gud! For Jesu vitnesbyrd er profetiens ånd. Åpenbaringen 19:10.

Gabriel identifies that he is a fellowservant with John, and he is not to be worshipped. Gabriel also identifies that the “brethren” that are represented by John “have the testimony of Jesus,” which is the “spirit of prophecy.” The “brethren” which John represents are the one hundred and forty-four thousand, and the brethren all have the “spirit of prophecy.”

Gabriel tilkjennegir at han er en medtjener sammen med Johannes, og han skal ikke tilbes. Gabriel tilkjennegir også at de «brødre» som er representert ved Johannes, «har Jesu vitnesbyrd», som er «profetiens ånd». De «brødre» som Johannes representerer, er de hundre og førtifire tusen, og alle brødrene har «profetiens ånd».

> “And they rose early in the morning, and went forth into the wilderness of Tekoa: and as they went forth, Jehoshaphat stood and said, Hear me, O Judah, and ye inhabitants of Jerusalem; Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper. 2 Chronicles 20:20.

> «Og de stod tidlig opp om morgenen og drog ut til ørkenen ved Tekoa; og idet de drog ut, trådte Josjafat fram og sa: Hør meg, Juda og dere Jerusalems innbyggere! Tro på Herren deres Gud, så skal dere stå faste; tro hans profeter, så skal dere ha framgang.» 2 Krønikebok 20:20.

> “‘Believe in the Lord your God, so shall ye be established; believe his prophets, so shall ye prosper.’

> «Tro på Herren deres Gud, så skal dere bli stående faste; tro på hans profeter, så skal dere ha framgang.»

> “Isaiah 8:20. ‘To the law and to the testimony; if they speak not according to this word, it is because there is no light in them.’ Two texts are here set before God’s people: two conditions for success. The law spoken by Jehovah himself, and the spirit of prophecy, are the two sources of wisdom to guide His people in every experience. Deuteronomy 4:6. ‘This is your wisdom and your understanding in the sight of the nations, who shall say, Surely this great nation is a wise and understanding people.’

> «Jesaja 8:20. ‘Til loven og til vitnesbyrdet! Dersom de ikke taler i samsvar med dette ord, er det fordi det ikke er noe lys i dem.’ Her blir to tekster stilt fram for Guds folk: to betingelser for framgang. Loven, talt av Jehova selv, og profetiens ånd, er de to kildene til visdom som skal lede Hans folk i enhver erfaring. 5 Mosebok 4:6. ‘Dette er deres visdom og deres forstand i folkenes øyne, som skal si: Sannelig, dette store folk er et vist og forstandig folk.’»

> “The law of God and the Spirit of Prophecy go hand in hand to guide and counsel the church, and whenever the church has recognized this by obeying His law, the spirit of prophecy has been sent to guide her in the way of truth.

> «Guds lov og profetiens Ånd går hånd i hånd for å lede og rådgi menigheten, og hver gang menigheten har erkjent dette ved å adlyde Hans lov, er profetiens ånd blitt sendt for å lede henne på sannhetens vei.»

> “Revelation 12:17. ‘And the dragon was wroth with the woman, and went to make war with the remnant of her seed, which keep the commandments of God, and have the testimony of Jesus Christ.’ This prophecy points out clearly that the remnant church will acknowledge God in His law and will have the prophetic gift. Obedience to the law of God, and the spirit of prophecy has always distinguished the true people of God, and the test is usually given on present manifestations.

> «Åpenbaringen 12:17. ‘Og dragen ble vred på kvinnen og gikk bort for å føre krig mot resten av hennes ætt, dem som holder Guds bud og har Jesu Kristi vitnesbyrd.’ Denne profetien peker tydelig ut at restmenigheten vil anerkjenne Gud i hans lov og vil ha den profetiske gave. Lydighet mot Guds lov og profetiens ånd har alltid kjennetegnet Guds sanne folk, og prøven blir vanligvis gitt på grunnlag av nåværende åpenbarelser.»

> “In Jeremiah’s day the people had no question about the message of Moses, Elijah, or Elisha, but they did question and put aside the message sent of God to Jeremiah until its force and power was wasted and there was no remedy but for God to carry them away into captivity.

> På Jeremias’ tid stilte folket ingen spørsmål ved Moses’, Elias’ eller Elisjas budskap, men de trakk i tvil og satte til side det budskap som var sendt fra Gud til Jeremia, inntil dets kraft og virkning var uttømt, og det ikke var noen annen utvei enn at Gud førte dem bort i fangenskap.

> “Likewise in the days of Christ the people had learned that Jeremiah’s message was true, and they persuaded themselves to believe that if they had lived in the days of their fathers they would have accepted his message, but at the same time they were rejecting Christ’s message, of whom all the prophets had written.

> «På samme måte hadde folket på Kristi tid lært at Jeremias budskap var sant, og de overtalte seg selv til å tro at dersom de hadde levd i sine fedres dager, ville de ha tatt imot hans budskap; men samtidig forkastet de Kristi budskap, han som alle profetene hadde skrevet om. »

> “As the third angel’s message arose in the world, which is to reveal the law of God to the church in its fullness and power, the prophetic gift was also immediately restored. This gift has acted a very prominent part in the development and carrying forward of this message.

> «Da den tredje engels budskap oppstod i verden, et budskap som skal åpenbare Guds lov for menigheten i dens fylde og kraft, ble også den profetiske gave umiddelbart gjenopprettet. Denne gaven har spilt en meget fremtredende rolle i utviklingen og videreføringen av dette budskapet. »

> “As differences of opinion have arisen in reference to interpretations of Scriptures and methods of labor, calculated to unsettle the faith of believers in the message and lead to disunion in the work, the spirit of prophecy has always thrown light on the situation. It has always brought union of thought and harmony of action to the body of believers. In every crisis that has arisen in the development of the message and the growth of the work, those who have stood firmly by the law of God and the light of the Spirit of prophecy have triumphed and the work has prospered in their hands.” Loma Linda Messages, 33, 34.

> «Ettersom meningsforskjeller har oppstått med hensyn til tolkninger av Skriften og arbeidsmetoder, som er egnet til å rokke de troendes tro på budskapet og føre til splittelse i arbeidet, har profetiens ånd alltid kastet lys over situasjonen. Den har alltid brakt tankeens enhet og handlingens harmoni til de troendes legeme. I enhver krise som har oppstått under budskapets utvikling og verkets vekst, har de som har stått fast ved Guds lov og lyset fra profetiens ånd, seiret, og verket har hatt framgang i deres hender.» Loma Linda Messages, 33, 34.

The book of Joel is directly identified as “present truth” within the Spirit of Prophecy, which according to John in the book of Revelation is the testimony of Jesus. It is also endorsed directly within the Word of God. Both the Bible and Spirit of Prophecy directly apply the book of Joel to the last days.

Joels bok blir direkte identifisert som «nåværende sannhet» innenfor Profetiens Ånd, som ifølge Johannes i Åpenbaringsboken er Jesu vitnesbyrd. Den blir også direkte stadfestet i Guds Ord. Både Bibelen og Profetiens Ånd anvender Joels bok direkte på de siste dager.

> “Each of the ancient prophets spoke less for their own time than for ours, so that their prophesying is in force for us. ‘Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come.’ 1 Corinthians 10:11. ‘Not unto themselves, but unto us they did minister the things, which are now reported unto you by them that have preached the gospel unto you with the Holy Ghost sent down from heaven; which things the angels desire to look into.’ 1 Peter 1:12. …

> «Hver av de gamle profetene talte mindre for sin egen tid enn for vår, slik at deres profetiske forkynnelse gjelder for oss. ‘Men alt dette hendte dem som forbilder; og det ble skrevet til formaning for oss, som de siste tider er kommet til.’ 1 Korinterbrev 10:11. ‘Det ble åpenbart for dem at det ikke var seg selv, men oss de tjente med det som nå er blitt forkynt for dere av dem som forkynte evangeliet for dere ved Den Hellige Ånd, sendt fra himmelen; ting som englene attrår å skue inn i.’ 1 Peter 1:12. …»

> “The Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation. All the great events and solemn transactions of Old Testament history have been, and are, repeating themselves in the church in these last days.” Selected Messages, book 3, 338, 339.

> «Bibelen har samlet og bundet sammen sine skatter for denne siste slekt. Alle de store begivenheter og høytidelige handlinger i Det gamle testamentes historie har blitt, og blir, gjentatt i menigheten i disse siste dager.» Selected Messages, bok 3, 338, 339.

The prophecy of Joel is “in force” “upon” those “whom the ends of the world are come.” “In force” is simply emphasizing that “present truth” is always a test, and those who fail the test are represented by such biblical characters as Judas.

Profetien hos Joel er «gjeldende» «over» dem «som verdens ende er kommet over». «Gjeldende» understreker ganske enkelt at «nærværende sannhet» alltid er en prøve, og de som ikke består prøven, er framstilt ved slike bibelske skikkelser som Judas.

> “Lesson after lesson fell unheeded on the ears of Judas. How many today follow in his steps. In the light of God’s law, selfish men see their evil characters, but fail to make the required reformation, and go on from one state of sin to another.

> «Leksjon etter leksjon falt uhørt for Judas’ ører. Hvor mange følger i dag i hans fotspor. I lyset av Guds lov ser egenkjærlige mennesker sine onde karaktertrekk, men unnlater å foreta den nødvendige reformasjon og går videre fra én syndstilstand til en annen. »

> “The lessons of Christ are applicable to our own time and generation. He said, ‘Neither pray I for these alone, but for them also which shall believe on me through their word.’ The same testimony is brought to us in these last days as was brought to Judas. The same lessons which he failed to make practical in his life come to men who hear, and yet make a like failure, because they do not put away their sin.” Review and Herald, March 17, 1891.

> «Kristi lærdommer er anvendelige på vår egen tid og slekt. Han sa: ‘Jeg ber ikke bare for disse, men også for dem som ved deres ord kommer til tro på meg.’ Det samme vitnesbyrd blir ført til oss i disse siste dager som ble ført til Judas. De samme lærdommer som han unnlot å virkeliggjøre i sitt liv, kommer til mennesker som hører, og som likevel gjør en tilsvarende fiasko, fordi de ikke legger bort sin synd.» Review and Herald, 17. mars 1891.

John throughout the book of Revelation typifies God’s last day people, and in being banished to Patmos John represents those who are persecuted in the Sunday law crisis. He states why he was incarcerated.

Johannes er gjennom hele Åpenbaringen et forbilde på Guds folk i de siste dager, og ved å bli forvist til Patmos representerer Johannes dem som blir forfulgt under søndagslovkrisen. Han oppgir hvorfor han ble fengslet.

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. Revelation 1:9.

> Jeg, Johannes, som også er deres bror og meddelaktig i trengselen og i Jesu Kristi rike og tålmodighet, var på den øy som kalles Patmos, for Guds ords skyld og for Jesu Kristi vitnesbyrds skyld. Åpenbaringen 1:9.

John was persecuted for the Bible and the Spirit of Prophecy. Why are the one hundred and forty-four thousand persecuted because of the Spirit of Prophecy? The first truth the prophet Joel identifies is the apostasy of the Seventh-day Adventist church. When the apostle Peter identified that Pentecost was a fulfillment of the book of Joel, Peter did so in response to the Jews attacking the manifestation of “tongues.” The Jews, who then typified Seventh-day Adventists in the last days, were arguing that Peter and those proclaiming the message were “drunk.” Seventh-day Adventists will fight against the message of the latter rain as did the Jews of Peter’s time. They do so for those who are proclaiming the “present truth” testing message of the latter rain have the “old” foundational truths, for new truth is always based upon old truth. Jeremiah called for God’s people in the time of the latter rain to walk in the old paths and hearken to the sound of the watchman’s trumpet, but they refuse. The foundational “old” truth message is symbolically represented by the “seven times” of Leviticus twenty-six, which sets forth the covenant relationship in terms of the Sabbath for the land.

Johannes ble forfulgt på grunn av Bibelen og Profetiens Ånd. Hvorfor blir de hundre og førtifire tusen forfulgt på grunn av Profetiens Ånd? Den første sannheten profeten Joel påviser, er Syvendedags Adventistsamfunnets frafall. Da apostelen Peter påviste at pinsedagen var en oppfyllelse av Joels bok, gjorde Peter det som svar på at jødene angrep manifestasjonen av «tunger». Jødene, som da var et forbilde på syvendedagsadventistene i de siste dager, hevdet at Peter og dem som forkynte budskapet, var «drukne». Syvendedagsadventistene vil kjempe imot budskapet om den sene regn, slik jødene gjorde på Peters tid. De gjør det, for de som forkynner det prøvende budskap om «nærværende sannhet» i den sene regn, har de «gamle» grunnleggende sannheter, for ny sannhet er alltid bygget på gammel sannhet. Jeremia kalte Guds folk i tiden for den sene regn til å vandre på de gamle stier og lytte til lyden av vaktmannens basun, men de nekter. Det grunnleggende budskap om «gammel» sannhet er symbolsk fremstilt ved de «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks, som fremsetter paktsforholdet i lys av sabbaten for landet.

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> «Jeg så at den navnkristne kirke og navnkristne adventister, likesom Judas, ville forråde oss til katolikkene for å oppnå deres innflytelse til å gå imot sannheten. De hellige vil da være et ubemerket folk, lite kjent for katolikkene; men kirkene og de navnkristne adventistene, som kjenner vår tro og våre skikker (for de hatet oss på grunn av sabbaten, fordi de ikke kunne gjendrive den), vil forråde de hellige og angi dem til katolikkene som slike som ser bort fra folkets institusjoner; det vil si at de holder sabbaten og ser bort fra søndagen.»

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> «Deretter byr katolikkene protestantene å gå fram, og utsteder et dekret om at alle som ikke vil holde ukens første dag i stedet for den sjuende dag, skal drepes. Og katolikkene, hvis antall er stort, vil stå ved protestantenes side. Katolikkene vil gi sin makt til dyrets bilde. Og protestantene vil arbeide slik deres mor arbeidet før dem for å ødelegge de hellige. Men før deres dekret rekker å bringe eller bære frukt, vil de hellige bli utfridd ved Guds røst.» Spalding og Magan, 1, 2.

Twice Sister White identifies the “nominal church” and the “nominal Adventists,” while drawing a distinction between the two “nominal groups” and the “Catholics.” The “nominal church” and the “nominal Adventists,” “hated” those represented by Peter and John “on account of the Sabbath, for they could not refute it.” The nominal church and Catholics cannot “refute” the seventh-day Sabbath truth, and “nominal Adventists” cannot “refute” the “seven times” of Leviticus twenty-six, which is the Sabbath commandment of the land. The nominal church and Catholics cannot “refute” the fact that the seventh-day Sabbath is a “foundational” biblical truth, and “nominal Adventists” cannot “refute” the fact that the “seven times” of Leviticus twenty-six is a “foundational” Millerite truth.

To ganger identifiserer søster White den «navnkristne kirke» og de «navnkristne adventistene», samtidig som hun trekker et skille mellom de to «navnkristne gruppene» og «katolikkene». Den «navnkristne kirke» og de «navnkristne adventistene» «hatet» dem som var framstilt ved Peter og Johannes «på grunn av sabbaten, for de kunne ikke gjendrive den». Den navnkristne kirke og katolikkene kan ikke «gjendrive» sannheten om sabbaten på den sjuende dag, og «navnkristne adventister» kan ikke «gjendrive» «de sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks, som er landets sabbatsbud. Den navnkristne kirke og katolikkene kan ikke «gjendrive» det faktum at sabbaten på den sjuende dag er en «grunnleggende» bibelsk sannhet, og «navnkristne adventister» kan ikke «gjendrive» det faktum at «de sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks er en «grunnleggende» millerittisk sannhet.

John’s captivity on Patmos represents the one hundred and forty-four thousand who uphold both the Bible and the Spirit of Prophecy, and who are especially persecuted from outside over the seventh-day Sabbath and persecuted from inside over the seventh-year Sabbath for the land. For this reason, John’s testimony of why he was being persecuted in verse nine is followed with verse ten’s Sabbath and the message from the past (“behind”) from the “great voice” as of a “trumpet.”

Johannes’ fangenskap på Patmos representerer de hundre og førtifire tusen som holder fast ved både Bibelen og Profetiens Ånd, og som i særdeleshet blir forfulgt utenfra på grunn av sabbaten på den syvende dag og forfulgt innenfra på grunn av sabbaten i det syvende år for landet. Av denne grunn blir Johannes’ vitnesbyrd om hvorfor han ble forfulgt i vers ni etterfulgt av sabbaten i vers ti og budskapet fra fortiden («bak») fra den «høye røst» som av en «basun».

> I John, who also am your brother, and companion in tribulation, and in the kingdom and patience of Jesus Christ, was in the isle that is called Patmos, for the word of God, and for the testimony of Jesus Christ. I was in the Spirit on the Lord’s day, and heard behind me a great voice, as of a trumpet. Revelation 1:9, 10.

> Jeg, Johannes, som også er deres bror og medlidende i trengselen og i Jesu Kristi rike og utholdenhet, var på den øy som kalles Patmos, for Guds ords skyld og for Jesu Kristi vitnesbyrds skyld. Jeg var i Ånden på Herrens dag og hørte bak meg en høy røst, som av en basun. Åpenbaringen 1:9, 10.

John represents those who at 9/11 heard the trumpet voice of the angel of Revelation eighteen calling for God’s people to return to Jeremiah’s “old paths.” That great voice was also the warning of the seventh trumpet, which is also the third woe.

Johannes representerer dem som ved 9/11 hørte basunrøsten fra engelen i Åpenbaringen atten, som kalte Guds folk til å vende tilbake til Jeremias «gamle stier». Den veldige røsten var også advarselen fra den sjuende basun, som også er det tredje ve.

Sister White recorded that the “Bible has accumulated and bound up together its treasures for this last generation.” The book of Joel is one of the biblical “treasures” that is present truth in the “last days.” At the time of Pentecost Peter identified that it was the book of Joel that was then being fulfilled. Peter, as with Joel, “spoke less for” the time period of Pentecost than for our “time.” The time period of Pentecost was the early rain for the Christian Dispensation. Pentecost marks the beginning of the Christian Dispensation, and in so doing it illustrates the end of the Christian Dispensation. The end of the Christian Dispensation is the time of the latter rain as typified by Pentecost. Peter is therefore a symbol of God’s people in the end of the Christian Dispensation who identify the fulfillment of the outpouring of the Holy Spirit by employing the book of Joel to do so.

Søster White nedtegnet at «Bibelen har samlet opp og bundet sammen sine skatter for denne siste generasjon.» Joels bok er en av de bibelske «skatter» som er sannhet for denne tid i «de siste dager». På pinsedagens tid påviste Peter at det var Joels bok som da ble oppfylt. Peter, liksom Joel, «talte mindre for» pinsedagens tidsperiode enn for vår «tid». Pinsedagens tidsperiode var den første regn for den kristne husholdning. Pinsedagen markerer begynnelsen på den kristne husholdning, og ved å gjøre det illustrerer den avslutningen på den kristne husholdning. Avslutningen på den kristne husholdning er tiden for den sene regn, slik den er forbildet ved pinsedagen. Peter er derfor et symbol på Guds folk ved avslutningen på den kristne husholdning, som identifiserer oppfyllelsen av Den Hellige Ånds utgytelse ved å benytte Joels bok til å gjøre det.

> But Peter, standing up with the eleven, lifted up his voice, and said unto them, Ye men of Judaea, and all ye that dwell at Jerusalem, be this known unto you, and hearken to my words: For these are not drunken, as ye suppose, seeing it is but the third hour of the day. But this is that which was spoken by the prophet Joel; And it shall come to pass in the last days, saith God, I will pour out of my Spirit upon all flesh: and your sons and your daughters shall prophesy, and your young men shall see visions, and your old men shall dream dreams: And on my servants and on my handmaidens I will pour out in those days of my Spirit; and they shall prophesy: And I will shew wonders in heaven above, and signs in the earth beneath; blood, and fire, and vapour of smoke: The sun shall be turned into darkness, and the moon into blood, before that great and notable day of the Lord come: And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved. Acts 2:14–21.

> Men Peter stod fram sammen med de elleve, løftet sin røst og talte til dem: Judeiske menn, og alle dere som bor i Jerusalem, la dette være kjent for dere, og lytt til mine ord: For disse er ikke beruset, slik dere mener; det er jo bare den tredje time på dagen. Men dette er det som er talt ved profeten Joel: Og det skal skje i de siste dager, sier Gud, at jeg vil utgyte av min Ånd over alt kjød; og deres sønner og deres døtre skal profetere, og deres unge menn skal se syner, og deres gamle menn skal drømme drømmer. Ja, også over mine tjenere og over mine tjenestekvinner vil jeg i de dager utgyte av min Ånd; og de skal profetere. Og jeg vil gjøre under oppe på himmelen og tegn nede på jorden: blod og ild og røykdamp. Solen skal bli forvandlet til mørke og månen til blod, før Herrens store og herlige dag kommer. Og det skal skje at hver den som påkaller Herrens navn, skal bli frelst. Apostlenes gjerninger 2:14–21.

To be a successful student of prophecy requires a settled understanding that the end of the world is illustrated “line upon line” within the historical narrative of Scripture. Connected with this truth is that the prophets themselves represent God’s people in the last days. Joel places his book in the last days for it announces the approach of the “day of the Lord.”

For å være en fremgangsrik student av profetien kreves det en fast forståelse av at verdens ende er fremstilt «linje på linje» innenfor Skriftens historiske fortelling. Forbundet med denne sannhet er at profetene selv representerer Guds folk i de siste dager. Joel plasserer sin bok i de siste dager, for den kunngjør at «Herrens dag» nærmer seg.

> Blow ye the trumpet in Zion, and sound an alarm in my holy mountain: let all the inhabitants of the land tremble: for the day of the Lord cometh, for it is nigh at hand. Joel 2:1.

> Blås i basunen på Sion, og la alarmen lyde på mitt hellige berg! La alle landets innbyggere skjelve! For Herrens dag kommer, ja, den er nær. Joel 2:1.

A “trumpet” as a symbol, among other meanings, represents a warning message. As a symbol a trumpet may represent a period of time or a point in time, or both—based upon context. A trumpet also represents judgment. The feast of trumpets, ten days before the Day of Atonement was a warning of approaching judgment.

En «basun» som symbol representerer, blant andre betydninger, et advarselsbudskap. Som symbol kan en basun representere en tidsperiode eller et tidspunkt, eller begge deler – avhengig av sammenhengen. En basun representerer også dom. Basunhøytiden, ti dager før Forsoningsdagen, var en advarsel om en nært forestående dom.

The “day of the Lord” represents either a point in time or a period of time, based upon the context of the passage where the “day of the Lord” is employed. The “day of the Lord” can be a symbol of the executive judgment represented as the seven last plagues, or it can be the executive judgment at the end of the thousand-year millennium. In either case, the trumpet is identifying God’s executive judgment. The “day of the Lord” therefore can represent the point where God’s punishment is delivered or the period of time when God’s punishments are delivered.

«Herrens dag» representerer enten et tidspunkt eller et tidsrom, avhengig av sammenhengen i det avsnittet hvor uttrykket «Herrens dag» benyttes. «Herrens dag» kan være et symbol på den fullbyrdende dommen, fremstilt som de sju siste plagene, eller den kan være den fullbyrdende dommen ved slutten av tusenårsriket. I begge tilfeller identifiserer basunen Guds fullbyrdende dom. «Herrens dag» kan derfor representere det tidspunkt da Guds straff blir iverksatt, eller det tidsrom da Guds straffedommer blir iverksatt.

A “trumpet” as with the “day of the Lord” can represent a point and a period of time as witnessed to in the historical points and periods represented by the seven trumpets of Revelation eight and nine. The “day of the Lord” that Joel is representing with the “trumpet” that is to be blown—is both a point in time and also a period of time which begins when the judgment of the dead ended and the judgment of the living began. On 9/11, a trumpet was blown marking the arrival of the judgment of the living as a point in time, and also marking 9/11 as the beginning of the period of the judgment of the living.

En «basun», likesom med «Herrens dag», kan betegne både et tidspunkt og et tidsrom, slik det bevitnes gjennom de historiske tidspunktene og tidsrommene som de syv basuner i Åpenbaringen 8 og 9 representerer. «Herrens dag», som Joel fremstiller ved «basunen» som skal blåses i, er både et tidspunkt og også et tidsrom som begynner når dommen over de døde tok slutt og dommen over de levende begynte. Den 11. september ble det blåst i en basun som markerte ankomsten av dommen over de levende som et tidspunkt, og som også markerte 11. september som begynnelsen på tidsrommet for dommen over de levende.

> Therefore also now, saith the Lord, turn ye even to me with all your heart, and with fasting, and with weeping, and with mourning: And rend your heart, and not your garments, and turn unto the Lord your God: for he is gracious and merciful, slow to anger, and of great kindness, and repenteth him of the evil. Who knoweth if he will return and repent, and leave a blessing behind him; even a meat offering and a drink offering unto the Lord your God? Blow the trumpet in Zion, sanctify a fast, call a solemn assembly. Joel 2:12–15.

> Derfor sier også Herren nå: Vend om til meg av hele deres hjerte, med faste og med gråt og med klage! Søk å sønderrive deres hjerter og ikke deres klær, og vend om til Herren deres Gud! For han er nådig og barmhjertig, langmodig og rik på miskunnhet, og angrer det onde. Hvem vet om han vil vende om og angre og la en velsignelse bli tilbake etter seg, et matoffer og et drikkoffer til Herren deres Gud? Blås i basunen på Sion, hellig en faste, utrop en høytidelig sammenkomst! Joel 2:12–15.

This is the second time Joel commands that a trumpet be blown. The “trumpets” in Joel are both warnings of the approaching executive judgment of the seven last plagues, and are set within the context of the Laodicean call for repentance and the imminent close of probation.

Dette er andre gang Joel befaler at det skal blåses i basun. «Basunene» i Joel er både advarsler om den nært forestående utøvende dommen i de sju siste plagene, og er satt innenfor rammen av det laodikeiske kallet til omvendelse og den forestående prøvetidens avslutning.

> Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and show my people their transgression, and the house of Jacob their sins. Isaiah 58:1.

> Rop med høy røst, spar ikke, løft din røst som en basun og kunngjør mitt folk deres overtredelse og Jakobs hus deres synder. Jesaja 58:1.

Isaiah, Joel, John and Peter are all representing the one hundred and forty-four thousand of the last days, as does Jeremiah who identifies when the trumpet is to be sounded.

Jesaja, Joel, Johannes og Peter representerer alle de hundre og førtifire tusen i de siste dager, likesom Jeremia, som angir når basunen skal lyde.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Så sier Herren: Stå på veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den; så skal dere finne hvile for deres sjeler. Men de sa: Vi vil ikke vandre på den. Jeg satte også vektere over dere og sa: Lytt til lyden av basunen. Men de sa: Vi vil ikke lytte. Jeremia 6:16, 17.

The trumpet sounded in these last days at 9/11, and the latter rain then began to fall upon those who chose the good way and walked therein. It is then that the angel of Revelation eighteen descended.

Basunen lød i disse siste dager ved 11. september, og den sene regn begynte da å falle over dem som valgte den gode vei og vandret på den. Det var da engelen i Åpenbaringen atten steg ned.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> «Senregnet skal falle over Guds folk. En mektig engel skal stige ned fra himmelen, og hele jorden skal opplyses av hans herlighet.» Review and Herald, 21. april 1891.

When the great buildings of New York were brought down on 9/11, the mighty angel descended and the latter rain began to fall.

Da de store bygningene i New York ble lagt i ruiner den 11. september, steg den mektige engelen ned, og den sene regn begynte å falle.

> “Now comes the word that I have declared that New York is to be swept away by a tidal wave? This I have never said. I have said, as I looked at the great buildings going up there, story after story, ‘What terrible scenes will take place when the Lord shall arise to shake terribly the earth! Then the words of Revelation 18:1–3 will be fulfilled.’ The whole of the eighteenth chapter of Revelation is a warning of what is coming on the earth. But I have no light in particular in regard to what is coming on New York, only that I know that one day the great buildings there will be thrown down by the turning and overturning of God’s power. From the light given me, I know that destruction is in the world. One word from the Lord, one touch of his mighty power, and these massive structures will fall. Scenes will take place the fearfulness of which we cannot imagine.” Review and Herald, July 5, 1906.

> «Nå kommer det ordet at jeg har erklært at New York skal skylles bort av en flodbølge? Dette har jeg aldri sagt. Jeg har sagt, idet jeg så på de store bygningene som reiste seg der, etasje på etasje: ‘Hvilke fryktelige scener vil ikke finne sted når Herren skal reise seg for å ryste jorden med kraft! Da vil ordene i Åpenbaringen 18:1–3 bli oppfylt.’ Hele det attende kapittel i Åpenbaringen er en advarsel om det som kommer over jorden. Men jeg har ikke fått noe særlig lys med hensyn til hva som skal komme over New York, bare at jeg vet at en dag vil de store bygningene der bli kastet ned ved Guds makts vending og omveltning. Av det lys som er gitt meg, vet jeg at ødeleggelse er i verden. Ett ord fra Herren, én berøring av hans veldige makt, og disse veldige byggverkene vil falle. Scener vil finne sted hvis redselsfullhet vi ikke kan forestille oss.» Review and Herald, 5. juli 1906.

On 9/11 the latter rain began to sprinkle in advance of its full outpouring at the Sunday law.

Den 11. september begynte senregnet å falle som et forvarsel om dets fulle utgytelse ved søndagsloven.

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611, 612.

> «Evangeliets store verk skal ikke avsluttes med en mindre åpenbarelse av Guds kraft enn den som preget dets begynnelse. Profetiene som ble oppfylt ved utgytelsen av det tidlige regn ved evangeliets begynnelse, skal igjen oppfylles ved det sene regn ved dets avslutning. Her er ‘vederkvegelsens tider’ som apostelen Peter så fram til da han sa: ‘Så fatt da et annet sinn og vend om, så deres synder kan bli utslettet, for at vederkvegelsens tider må komme fra Herrens åsyn, og han skal sende den salvede som er utsett for eder, Jesus.’ Apg. 3:19, 20.» The Great Controversy, 611, 612.

The perfect fulfillment of the “times of refreshing” occurs when you are living, for the warning is to “repent,” which is impossible to do if you are dead. The “times of refreshing” arrives when the “sins” of living souls might still be “blotted out”. The “times of refreshing” began on 9/11, thus identifying the beginning of the judgment of the living. Pentecost is repeated at the close of the gospel dispensation. When the “times of refreshing” arrived, the events typified at Pentecost began to repeat.

Den fullkomne oppfyllelsen av «vederkvegelsens tider» finner sted mens du lever, for advarselen er å «omvende» seg, noe som er umulig å gjøre dersom du er død. «Vederkvegelsens tider» kommer når «syndene» til levende sjeler ennå kan bli «utslettet». «Vederkvegelsens tider» begynte den 11/9, og identifiserer dermed begynnelsen på dommen over de levende. Pinse gjentas ved avslutningen av evangeliets husholdning. Da «vederkvegelsens tider» kom, begynte begivenhetene som ble forbildet ved pinse, å gjenta seg.

> “It is with an earnest longing that I look forward to the time when the events of the day of Pentecost shall be repeated with even greater power than on that occasion. John says, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory.’ Then, as at the Pentecostal season, the people will hear the truth spoken to them, every man in his own tongue.

> «Det er med en inderlig lengsel at jeg ser frem til den tid da begivenhetene på pinsedagen skal bli gjentatt med enda større kraft enn ved den anledningen. Johannes sier: «Jeg så en annen engel komme ned fra himmelen; han hadde stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet.» Da skal, som på pinsetiden, folket få høre sannheten forkynt for seg, hver mann på sitt eget tungemål. »

> “God can breathe new life into every soul that sincerely desires to serve Him, and can touch the lips with a live coal from off the altar, and cause them to become eloquent with His praise. Thousands of voices will be imbued with the power to speak forth the wonderful truths of God’s Word. The stammering tongue will be unloosed, and the timid will be made strong to bear courageous testimony to the truth. May the Lord help His people to cleanse the soul temple from every defilement, and to maintain such a close connection with Him that they may be partakers of the latter rain when it shall be poured out.” Review and Herald, July 20, 1886.

> «Gud kan innblåse nytt liv i hver sjel som oppriktig ønsker å tjene Ham, og kan berøre leppene med en glødende kull fra alteret og gjøre dem veltalende i Hans pris. Tusenvis av stemmer vil bli gjennomtrengt av kraft til å forkynne de vidunderlige sannhetene i Guds Ord. Den stammende tunge vil bli løst, og de fryktsomme vil bli gjort sterke til å bære et frimodig vitnesbyrd om sannheten. Må Herren hjelpe sitt folk til å rense sjelens tempel fra all urenhet og til å opprettholde en så nær forbindelse med Ham at de kan få del i senregnet når det blir utgytt.» Review and Herald, 20. juli 1886.

We will continue in the next article.

Vi vil fortsette i neste artikkel.

> And the angel that talked with me came again, and waked me, as a man that is wakened out of his sleep, And said unto me, What seest thou? And I said, I have looked, and behold a candlestick all of gold, with a bowl upon the top of it, and his seven lamps thereon, and seven pipes to the seven lamps, which are upon the top thereof: And two olive trees by it, one upon the right side of the bowl, and the other upon the left side thereof.

> Og engelen som talte med meg, kom igjen og vekket meg, som en mann som blir vekket av sin søvn, og sa til meg: Hva ser du? Og jeg sa: Jeg har sett, og se, en lysestake helt av gull, med en skål ovenpå den, og dens sju lamper derpå, og sju rør til de sju lampene som er ovenpå den. Og to oliventrær stod ved den, ett på høyre side av skålen og det andre på venstre side av den.

> So I answered and spake to the angel that talked with me, saying, What are these, my lord? Then the angel that talked with me answered and said unto me, Knowest thou not what these be? And I said, No, my lord.

> Da tok jeg til orde og sa til engelen som talte med meg: Hva er dette, herre? Da svarte engelen som talte med meg og sa til meg: Vet du ikke hva dette er? Og jeg sa: Nei, herre.

> Then he answered and spake unto me, saying, This is the word of the Lord unto Zerubbabel, saying, Not by might, nor by power, but by my spirit, saith the Lord of hosts. Zechariah 4:1–6.

> Da svarte han og talte til meg og sa: Dette er Herrens ord til Serubabel: Ikke ved makt og ikke ved kraft, men ved min Ånd, sier Herren, hærskarenes Gud. Sakarja 4:1–6.

Back to Articles