Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Nineteen

Joels bok og den laodikeiske syvendedagsadventistkirken – nummer nitten

Number Nineteen

Nummer nitten

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Lion of the tribe of Judah is a name for Jesus, which emphasizes Christ’s work in sealing and then unsealing His prophetic Word. In chapter five of Revelation the Lion of the tribe of Judah, who is also the root of David prevailed to open the book. The “root” of David was Jessie, and the root of Jessie was Pharez, and his root was Judah, and his root was Jacob, and his root was Isaac, and his root was Abraham. The root of David or Jessie when mentioned in connection with the Lion of the tribe of Judah is emphasizing the principles of beginning and ending, which is Alpha and Omega. When the Revelation of Jesus Christ is unsealed in chapter one of Revelation the primary attribute of His character is that He is Alpha and Omega. Who He is, is also the principle that is employed to unseal the prophecies which the Lion of the tribe of Judah has sealed, when He determines that it is time.

Løven av Juda stamme er et navn på Jesus, som understreker Kristi gjerning med å besegle og deretter åpne sitt profetiske Ord. I kapittel fem i Johannes’ åpenbaring seiret Løven av Juda stamme, som også er Davids rot, til å åpne boken. Davids «rot» var Isai, og Isais rot var Peres, og hans rot var Juda, og hans rot var Jakob, og hans rot var Isak, og hans rot var Abraham. Davids eller Isais rot, når den nevnes i forbindelse med Løven av Juda stamme, fremhever prinsippene om begynnelse og ende, hvilket er Alfa og Omega. Når Jesu Kristi åpenbaring blir åpnet i kapittel én i Johannes’ åpenbaring, er den fremste egenskap ved hans karakter at han er Alfa og Omega. Hvem han er, er også det prinsipp som blir anvendt for å åpne de profetier som Løven av Juda stamme har beseglet, når han fastsetter at tiden er inne.

The unsealing of God’s prophetic Word is an element of God’s work of redemption as He employs the power of His Word to produce revival’s according to His will. Sister White says that when the books of Daniel and Revelation are better understood there will be seen among us a great revival. It is the light of God’s prophetic Word that produces revival and reformation according to His will.

Åpningen av Guds profetiske ord er et ledd i Guds gjenløsningsverk, idet Han benytter kraften i sitt Ord til å frembringe vekkelser i samsvar med sin vilje. Søster White sier at når Daniels bok og Åpenbaringen blir bedre forstått, vil det bli sett en stor vekkelse iblant oss. Det er lyset fra Guds profetiske ord som frembringer vekkelse og reformasjon i samsvar med Hans vilje.

Sister White looking at the last days refers to a great reformation that takes place among God’s people in the latter days. The revival and reformations of sacred history were all produced from God’s Word, and each of those sacred periods pointed to the last great revival and reformation that begins shortly before the Sunday law. Those revivals are produced by an unsealing of God’s Word. The seven thunders were sealed up, just as was the book of Daniel in chapter twelve.

Når søster White skuer frem mot de siste dager, henviser hun til en stor reformasjon som finner sted blant Guds folk i de siste dager. Vekkelsene og reformasjonene i den hellige historie ble alle frembrakt ved Guds Ord, og hver av disse hellige periodene pekte frem mot den siste store vekkelse og reformasjon som begynner kort tid før søndagsloven. Disse vekkelsene blir frembrakt ved en åpning av Guds Ord. De sju tordener var forseglet, slik også Daniels bok var det i kapittel tolv.

When we apply the prophetic characteristics of a period of scattering that are associated with the symbol of 1260, we find that in Revelation eleven, Moses and Elijah are dead in the street for three and a half days. By verse eighteen the time of God’s wrath has arrived. Moses and Elijah represent God’s people just before the close of human probation. They are scattered for 1260 symbolic days in the streets of Sodom and Egypt, where Jesus was crucified.

Når vi anvender de profetiske kjennetegnene ved en spredningsperiode som er forbundet med symbolet 1260, finner vi at i Åpenbaringen elleve ligger Moses og Elia døde på gaten i tre og en halv dag. I vers atten er tiden for Guds vrede kommet. Moses og Elia representerer Guds folk like før avslutningen av menneskenes prøvetid. De er spredt i 1260 symbolske dager i Sodomas og Egypts gater, der Jesus ble korsfestet.

Moses and Elijah were empowered to give their testimony from verse three on to verse seven where they are slain in the street. John finished measuring the temple in verse two, then Moses and Elijah are empowered to give their testimony, clothed in sackcloth. The message of Elijah and Moses were given to Philadelphian Millerite Adventism in 1844, and by 1863, their voices were buried under the customs and traditions that are handed down from generation to generation. They were empowered to give their testimony for three and a half years, clothed in “sackcloth,” a symbol of the escalating darkness from 1863 onward.

Moses og Elia ble gitt kraft til å avlegge sitt vitnesbyrd fra vers tre og frem til vers sju, hvor de blir drept på gaten. Johannes fullførte oppmålingen av tempelet i vers to; deretter blir Moses og Elia gitt kraft til å avlegge sitt vitnesbyrd, kledd i sekkestrie. Elias og Moses’ budskap ble gitt til den filadelfiske millerittiske adventismen i 1844, og innen 1863 var deres røster begravet under de skikker og tradisjoner som blir overlevert fra slekt til slekt. De ble gitt kraft til å avlegge sitt vitnesbyrd i tre og et halvt år, kledd i «sekkestrie», et symbol på det tiltagende mørke fra 1863 og videre.

When we apply Sister White’s definition of the seven thunders as representing the events of the first and second angels, in a line upon line fashion, we construct a history that begins with an angel descending with a message, but line upon line, the angel is both the first and second angel. One placed his foot upon the land and one foot upon the sea on August 11, 1840, and the other arrived at the disappointment of April 19, 1844.

Når vi anvender Søster Whites definisjon av de sju tordener som representerende begivenhetene knyttet til den første og den andre engel, på forskrift over forskrift-vis, fremtrer en historie som begynner med en engel som stiger ned med et budskap; men på forskrift over forskrift er engelen både den første og den andre engel. Den ene satte sin fot på jorden og den andre foten på havet den 11. august 1840, og den andre kom ved skuffelsen den 19. april 1844.

The next waymark in each parallel history is God’s hand, which is associated with Habakkuk’s tables. With the first angel, the 1843 chart was produced, but there was a mistake in some of the figures. With the second angel, God’s hand is a waymark of Habakkuk’s tables; represented when He removed His hand from the mistake. When he removed His hand, the message progressively developed until its climax at the Exeter camp meeting, just before the disappointment of October 22, 1844.

Det neste veimerket i hver parallell historie er Guds hånd, som er forbundet med Habakkuks tavler. Med den første engelen ble 1843-kartet frambrakt, men det var en feil i noen av tallene. Med den andre engelen er Guds hånd et veimerke for Habakkuks tavler; framstilt da Han trakk sin hånd bort fra feilen. Da Han trakk sin hånd bort, utviklet budskapet seg gradvis inntil sitt klimaks ved leirmøtet i Exeter, like før skuffelsen den 22. oktober 1844.

The two lines identify a worldwide message, for the angel who arrives places one foot on the land and one foot on the sea, and inspiration informs us this represents a worldwide message. The angel also identifies the beginning of the tarrying time in the parable of the ten virgins. At this first waymark we also see God’s hand producing a lie. On April 19, 1844, prophetically it appeared as if the vision had lied, but those who had patience, waited, and though the vision tarried, it did not lie. But when the line we are building begins, the lie of the first disappointment is marked as an attribute of the first waymark.

De to linjene identifiserer et verdensomspennende budskap, for engelen som ankommer, setter én fot på landet og én fot på havet, og inspirasjonen opplyser oss om at dette representerer et verdensomspennende budskap. Engelen identifiserer også begynnelsen på ventetiden i lignelsen om de ti jomfruene. Ved dette første veimerket ser vi også Guds hånd frembringe en løgn. Den 19. april 1844 så det profetisk ut som om synet hadde løyet, men de som hadde tålmodighet, ventet, og selv om synet drygde, løy det ikke. Men når linjen vi bygger, begynner, markeres løgnen ved den første skuffelsen som et kjennetegn ved det første veimerket.

Then the waymark of God’s hand and Habakkuk’s tables shows God covering a mistake and then removing His hand from the mistake. In Millerite history, the mistake was allowed by God in May of 1842, when the chart was printed, and the mistake was thereafter manifested when the year 1843 ended, but it was some time after, that the Lord removed His hand from the mistake in the figures. The mistake was from May of 1842 until somewhere after the first disappointment. For the first angel, God’s hand and Habakkuk’s tables is marked in May of 1842, but the removal of His hand in the history of the second angel would be shortly after the first disappointment.

Da viser veimerket med Guds hånd og Habakkuks tavler at Gud dekker over en feil og deretter trekker sin hånd bort fra feilen. I den millerittiske historien ble feilen tillatt av Gud i mai 1842, da kartet ble trykt, og feilen ble deretter åpenbart da året 1843 tok slutt; men det var først en tid etterpå at Herren trakk sin hånd bort fra feilen i tallene. Feilen varte fra mai 1842 og til et tidspunkt etter den første skuffelsen. For den første engelen er Guds hånd og Habakkuks tavler markert i mai 1842, men tilbaketrekkingen av hans hånd i den andre engelens historie ville finne sted kort tid etter den første skuffelsen.

This identifies the waymark of the “hand” as a prophetic period. A period that begins with His hand covering a mistake, and then ending with His hand being removed from the mistake. This period of His hand covering and uncovering is an illustration of the work of the Lion of the tribe of Judah as He seals and then unseals prophetic light. He covered truth, then revealed the very same truth—in a different light that did not contradict the original light. He did it in order to produce the revival and reformation of the Millerite Midnight Cry.

Dette identifiserer veimerket «hånden» som en profetisk periode. En periode som begynner med at Hans hånd dekker over en feil, og deretter ender med at Hans hånd blir tatt bort fra feilen. Denne perioden, hvor Hans hånd dekker til og avdekker, er en illustrasjon av verket til Løven av Judas stamme idet Han forsegler og deretter åpner profetisk lys. Han tildekket sannheten og åpenbarte deretter den selvsamme sannheten—i et annet lys som ikke motsa det opprinnelige lyset. Han gjorde dette for å frembringe Millerittenes midnattsropets vekkelse og reformasjon.

The tarrying time, which began with the arrival of the angel ended when His hand was removed, thus unsealing prophetic light which began the “seventh-month movement” that led to the Midnight Cry message at the Exeter camp meeting, where the message turned into a tidal wave, until the closed door at the great disappointment. The manifestation of God’s power through the unsealing of His Word produced an escalating revival and reformation.

Ventetiden, som begynte med engelens ankomst, tok slutt da Hans hånd ble fjernet, og dermed ble det profetiske lyset avforseglet, noe som innledet «sjuendemånedsbevegelsen» som førte til Midnattsropets budskap på leirmøtet i Exeter, hvor budskapet vokste til en flodbølge, inntil den lukkede dør ved den store skuffelsen. Åpenbarelsen av Guds kraft gjennom avforseglingen av Hans Ord frembrakte en stadig tiltagende vekkelse og reformasjon.

In 1863, the Laodicean Millerite movement was forbidden to cross over the Jordan, and were assigned to the wilderness for stoning Elijah and Moses. The message of William Miller was the message of Elijah, and Miller’s foundational message was Moses’ “seven times.” To reject the “seven times” was to slay Moses, and to reject the foundational truth set forth by Miller, was to slay Elijah. In 1863 the messenger and the message were murdered in the street, and from that point on, the only way to find them was to search for their graves in Jeremiah’s old paths. They were dead in the street—that is until they are resurrected. They are resurrected when the “seven thunders’ future events” that will be “disclosed in their order” are repeated—in the history of the one hundred and forty-four thousand.

I 1863 ble den laodikeiske millerittbevegelsen forhindret fra å krysse Jordan, og ble henvist til ørkenen for å steine Elia og Moses. William Millers budskap var Elias budskap, og Millers grunnleggende budskap var Moses’ «sju tider». Å forkaste «sju tider» var å drepe Moses, og å forkaste den grunnleggende sannheten som ble fremsatt av Miller, var å drepe Elia. I 1863 ble budbæreren og budskapet myrdet på gaten, og fra det tidspunktet av var den eneste måten å finne dem på å lete etter deres graver i Jeremias gamle stier. De var døde på gaten — det vil si inntil de blir oppreist. De blir oppreist når de «sju tordners fremtidige begivenheter» som skal «åpenbares i sin orden» blir gjentatt — i de hundre og førtifire tusens historie.

When the history of the first angel is laid over the top of the history of the second angel, the prophetic structure produces a point of reference to follow Christ’s hand, which is the light upon the path of the Midnight Cry. The original light of the Midnight Cry lightens the path and it is the light of His “glorious right arm” that leads the way up the path.

Når historien om den første engel legges over historien om den andre engel, frembringer den profetiske strukturen et referansepunkt for å følge Kristi hånd, som er lyset på Midnattsropets sti. Midnattsropets opprinnelige lys opplyser stien, og det er lyset fra hans «herlige høyre arm» som leder veien oppover stien.

> “I seemed to be surrounded with light, and to be rising higher and higher from the earth. I turned to look for the advent people in the world, but could not find them, when a voice said to me, ‘Look again, and look a little higher.’ At this, I raised my eyes, and saw a straight and narrow path, cast up high above the world. On this path the advent people were traveling to the city which was at the farther end of the path. They had a bright light set up behind them at the beginning of the path, which an angel told me was the ‘midnight cry.’ This light shone all along the path, and gave light for their feet, so that they might not stumble.

> «Det syntes for meg at jeg var omgitt av lys, og at jeg steg høyere og høyere opp fra jorden. Jeg vendte meg om for å se etter adventfolket i verden, men kunne ikke finne dem, da en røst sa til meg: ‘Se igjen, og se litt høyere opp.’ Da løftet jeg blikket og så en rett og smal sti, lagt høyt over verden. På denne stien vandret adventfolket mot byen som lå ved den fjerneste enden av stien. De hadde et klart lys oppsatt bak seg ved begynnelsen av stien, og en engel sa til meg at dette var ‘midnattropet.’ Dette lyset skinte langs hele stien og lyste for deres føtter, så de ikke skulle snuble.»

> “If they kept their eyes fixed on Jesus, who was just before them, leading them to the city, they were safe. But soon some grew weary, and said the city was a great way off, and they expected to have entered it before. Then Jesus would encourage them by raising His glorious right arm, and from His arm came a light which waved over the advent band, and they shouted ‘Alleluia!’ Others rashly denied the light behind them, and said that it was not God that had led them out so far. The light behind them went out, leaving their feet in perfect darkness, and they stumbled and lost sight of the mark and of Jesus, and fell off the path down into the dark and wicked world below.” Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

> «Dersom de holdt blikket festet på Jesus, som var like foran dem og ledet dem til byen, var de trygge. Men snart ble noen trette og sa at byen var langt borte, og at de hadde ventet å være kommet inn i den tidligere. Da oppmuntret Jesus dem ved å løfte sin herlige høyre arm, og fra armen hans kom et lys som bølget over adventskarene, og de ropte: ‘Halleluja!’ Andre fornektet i overmot lyset bak dem og sa at det ikke var Gud som hadde ledet dem så langt ut. Lyset bak dem sluknet, slik at føttene deres ble etterlatt i fullstendig mørke, og de snublet og mistet målet og Jesus av syne og falt av stien ned i den mørke og onde verdenen nedenfor.» Christian Experience and Teachings of Ellen G. White, 57.

When Christ raises His glorious arm, He is using His “hand” as a symbol of His work of leading His people. When we bring together the arrival of the second angel with the first angel who descended on August 11, 1840, we find both angels had a message in their hands.

Når Kristus løfter sin herlige arm, bruker Han sin «hånd» som et symbol på sitt verk med å lede sitt folk. Når vi sammenholder den annen engels ankomst med den første engelen som steg ned den 11. august 1840, finner vi at begge englene hadde et budskap i sine hender.

> “I was shown the interest which all heaven had taken in the work going on upon the earth. Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God. …

> «Jeg fikk se den interesse som hele himmelen tok i det arbeid som foregikk på jorden. Jesus gav en mektig engel i oppdrag å stige ned og advare jordens innbyggere om å berede seg til Hans annet komme. Da engelen forlot Jesu nærhet i himmelen, gikk et overmåte klart og herlig lys foran ham. Jeg ble fortalt at hans oppdrag var å opplyse jorden med hans herlighet og advare menneskene om Guds kommende vrede. …»

> “Another mighty angel was commissioned to descend to earth. Jesus placed in his hand a writing, and as he came to the earth, he cried, ‘Babylon is fallen, is fallen.’ Then I saw the disappointed ones again raise their eyes to heaven, looking with faith and hope for their Lord’s appearing. But many seemed to remain in a stupid state, as if asleep; yet I could see the trace of deep sorrow upon their countenances. The disappointed ones saw from the Scriptures that they were in the tarrying time, and that they must patiently wait the fulfillment of the vision. The same evidence which led them to look for their Lord in 1843, led them to expect Him in 1844. Yet I saw that the majority did not possess that energy which marked their faith in 1843. Their disappointment had dampened their faith.” Early Writings, 246, 247.

> «En annen mektig engel fikk i oppdrag å stige ned til jorden. Jesus la et skrift i hans hånd, og da han kom til jorden, ropte han: ‘Babylon er falt, er falt.’ Deretter så jeg de skuffede igjen løfte sine øyne mot himmelen, idet de så med tro og håp frem til sin Herres tilsynekomst. Men mange syntes å forbli i en sløv tilstand, som om de sov; likevel kunne jeg se spor av dyp sorg i deres ansikter. De skuffede så ut fra Skriftene at de befant seg i ventetiden, og at de tålmodig måtte vente på synets oppfyllelse. Det samme bevis som fikk dem til å vente sin Herre i 1843, fikk dem til å forvente Ham i 1844. Likevel så jeg at flertallet ikke eide den kraft som kjennetegnet deres tro i 1843. Deres skuffelse hadde svekket deres tro.» Early Writings, 246, 247.

Both angels are one of three angels that together are one symbol, so they align in terms of the message they represent, though they each represent their own unique message. Both angels have a “writing” in their hands, representing a test. The “first and second angels are to run parallel” to the third angel.

Begge englene er én av tre engler som sammen utgjør ett symbol, og de er derfor samstemt med hensyn til det budskap de representerer, selv om de hver for seg representerer sitt eget særegne budskap. Begge englene har en «skrift» i sine hender, som representerer en prøve. Den «første og den andre engel skal løpe parallelt» med den tredje engel.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> «Gud har gitt budskapene i Åpenbaringen 14 deres plass i profetiens rekke, og deres gjerning skal ikke opphøre før avslutningen av denne verdens historie. Den første og den andre engels budskap er fremdeles sannhet for denne tid, og skal løpe parallelt med dette som følger. Den tredje engel forkynner sin advarsel med høy røst. ‘Etter dette,’ sa Johannes, ‘så jeg en annen engel stige ned fra himmelen, med stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet.’ I denne opplysning er lyset fra alle de tre budskapene forenet.» The 1888 Materials, 803, 804.

Sister White identifies the third angel, as the angel of Revelation eighteen, and identifies that the first and second angels are to run parallel with the prophetic history represented by the third angel of Revelation eighteen. Thus, she is aligning the descent of the first angel on August 11, 1840, with 9/11, and identifying that the angel of Revelation eighteen is “the third angel.” The third angel is the last of the three, and is typified by the first, and for this reason Sister White informs us the mission of the first angel was identical to the mission of the angel of Revelation eighteen, for the mission of both angels was to “lighten the earth with its glory.”

Søster White identifiserer den tredje engelen som engelen i Åpenbaringen atten, og fastslår at den første og den andre engelen skal løpe parallelt med den profetiske historien som fremstilles ved den tredje engelen i Åpenbaringen atten. Slik samordner hun den første engelens nedstigning den 11. august 1840 med 11. september, og identifiserer at engelen i Åpenbaringen atten er «den tredje engel». Den tredje engelen er den siste av de tre, og er forbilledlig fremstilt ved den første, og av denne grunn opplyser Søster White oss om at den første engelens misjon var identisk med misjonen til engelen i Åpenbaringen atten, for begge englenes misjon var å «opplyse jorden med sin herlighet».

The “seven thunders” represent a delineation of events within the history of the first and second angels that will be repeated in the history of the third angel. Inspiration has directed that when we align these histories “line upon line”, the first angel’s descent in 1840 aligns with His descent at 9/11. It identifies a testing message that must be eaten with two witnesses, and aligns a disappointment with the first waymark.

De «sju tordenene» representerer en avgrensning av hendelser innenfor historien til den første og den andre engelen som vil bli gjentatt i historien til den tredje engelen. Inspirasjonen har ledet at når vi stiller disse historiene opp «linje på linje», samsvarer den første engelens nedstigning i 1840 med Hans nedstigning ved 11. september. Det identifiserer et prøvende budskap som må etes sammen med to vitner, og sammenstiller en skuffelse med det første veimerket.

The “seven thunders” represent the prophetic period that begins with a disappointment and ends with a greater disappointment.

De «sju tordener» representerer den profetiske perioden som begynner med en skuffelse og ender med en større skuffelse.

When the prophetic line of the descent of the first angel is aligned with the arrival of the second angel, it produces “a structure of truth.” Truth is defined as three steps, with the first and last being the same and the middle step representing rebellion. Aligning the first two angels with this design, produces a structure made up of the first and second angels, that illustrates the third angel of Revelation eighteen, and the third angel of Revelation eighteen is a combination of both the first and second angels.

Når den profetiske linjen for den første engels nedstigning blir samordnet med den andre engels ankomst, frembringer det «en sannhetens struktur». Sannhet er definert som tre trinn, hvor det første og det siste er det samme, og mellomtrinnet representerer opprør. Når de to første englene samordnes med dette mønsteret, frembringer det en struktur som består av den første og den andre engel, og som illustrerer den tredje engel i Åpenbaringen atten; og den tredje engel i Åpenbaringen atten er en sammensetning av både den første og den andre engel.

The third angel of Revelation eighteen is made up of two voices. The first voice was fulfilled when the buildings of New York came down at 9/11 and the second voice of verse four is the Sunday law. Within the period from 9/11 unto the Sunday law the third angel of Revelation eighteen represents a combination of the first and second angels. This being the fact, using those two angels’ history “line upon line,” to represent the history of the third angel of Revelation eighteen—is to align the first and second angel, with the first and second angel.

Den tredje engelen i Åpenbaringen atten består av to røster. Den første røsten ble oppfylt da bygningene i New York falt den 11. september, og den andre røsten i vers fire er søndagsloven. Innenfor perioden fra 11. september og frem til søndagsloven representerer den tredje engelen i Åpenbaringen atten en kombinasjon av den første og den andre engelen. Slik dette er tilfelle, er det å bruke disse to englenes historie, «linje på linje», til å fremstille historien til den tredje engelen i Åpenbaringen atten — å bringe den første og den andre engelen i samsvar med den første og den andre engelen.

Two angels arrive at the first disappointment, and both angels are prophetically related, and both have a testing message that is in the angel’s hand. The waymark next represented in the line is Habakkuk’s tables, which is directly associated with the hand of God. In the line of the first angel, the 1843 chart is produced in May of 1842, and in the line of the second angel, there was no chart. The chart had ended at the arrival of the second angel. The waymark of Habakkuk’s table in the line of the second angel is the removing of God’s hand from a mistake in the figures of the 1843 chart.

To engler ankommer ved den første skuffelsen, og begge englene er profetisk beslektet, og begge har et prøvende budskap som er i engelens hånd. Det neste veimerket som fremstilles i linjen, er Habakkuks tavler, som er direkte forbundet med Guds hånd. I den første engelens linje blir 1843-diagrammet frembrakt i mai 1842, og i den andre engelens linje var det ikke noe diagram. Diagrammet hadde opphørt ved den andre engelens ankomst. Veimerket med Habakkuks tavle i den andre engelens linje er at Guds hånd fjernes fra en feil i tallene på 1843-diagrammet.

His hand covered a mistake in the waymark of the first angel, and His hand was removed at that very same waymark, in the line of the second angel. Thus; the waymark of Habakkuk’s tables in the parallel lines of the first and second angel represents two steps. In the first step His hand covers a mistake, and at the end of the period of the waymark of Habakkuk’s tables, He removes His hand. The tarrying time began with the arrival of the second angel and the tarrying time ends progressively, beginning with the removal of His hand. The waymark of Habakkuk’s tables represents a period of time that is marked by Christ’s hand at the beginning and His hand at the ending.

Hans hånd dekket en feil i veimerket for den første engel, og Hans hånd ble fjernet ved nettopp det samme veimerket, på den andre engels linje. Slik representerer veimerket for Habakkuks tavler i de parallelle linjene til den første og den andre engel to trinn. I det første trinnet dekker Hans hånd en feil, og ved slutten av perioden for veimerket for Habakkuks tavler fjerner Han sin hånd. Ventetiden begynte med den andre engels ankomst, og ventetiden avsluttes gradvis, begynnende med at Han fjerner sin hånd. Veimerket for Habakkuks tavler representerer en tidsperiode som er markert ved begynnelsen av Kristi hånd og ved avslutningen av Hans hånd.

Two hands are marked at the first disappointment, and both have a testing message that must be taken and eaten. Then a period of prophetic time, representing the foundational truths, begins with God’s hand covering and ending with His hand uncovering. The next waymark is the Exeter camp meeting where the cry at midnight separates and purifies those who would follow Christ’s hand into the Most Holy Place.

To hender er markert ved den første skuffelsen, og begge har et prøvende budskap som må tas og etes. Deretter begynner en periode av profetisk tid, som representerer de grunnleggende sannheter, med Guds hånd som dekker, og ender med Hans hånd som avdekker. Det neste landemerket er leirmøtet i Exeter, hvor ropet ved midnatt skiller ut og renser dem som ville følge Kristi hånd inn i Det Aller Helligste.

When Christ moved into the Most Holy Place, He lifted up His hand to heaven and swore that time would be no longer. He had just sealed up the “seven thunders” which represent the history of the first two angels, repeating in the history of the third. He sealed up the “seven thunders” as He had sealed up the prophecies of Daniel in chapter twelve. In chapter twelve of Daniel, at the first of three symbolic periods of time, Christ raises both hands to heaven and proclaims that when the scattering of God’s people is finished, those who become “men wondered at” would be purified and lifted up as an offering. The structure of the first and second angels which we are currently considering, symbolically manifests God’s hand at every step.

Da Kristus gikk inn i Det aller helligste, løftet Han sin hånd mot himmelen og svor at tiden ikke skulle være mer. Han hadde nettopp forseglet de «sju tordener», som representerer historien til de to første englene, gjentatt i den tredje engelens historie. Han forseglet de «sju tordener» slik Han hadde forseglet Daniels profetier i kapittel tolv. I Daniels kapittel tolv, ved begynnelsen av tre symbolske tidsperioder, løfter Kristus begge hender mot himmelen og forkynner at når adspredelsen av Guds folk er fullendt, skal de som blir «tegn og under» bli renset og løftet opp som et offer. Strukturen i den første og den andre engelens budskap, som vi nå betrakter, åpenbarer symbolsk Guds hånd ved hvert skritt.

When He covers truth, it produces a disappointment, and when He removes His hand, light is produced, and the light is the light of the message of the Midnight Cry. The first disappointment to the great disappointment bears the signature of alpha and omega and is set forth within the structure of truth. The beginning represents the end, and the waymark between the two disappointments portray the effect of the sealing and unsealing of Habakkuk’s tables, which is an unsealing of Jeremiah’s old paths, and represents the foundation upon which the temple is erected in advance of the Sunday law when the finished temple is lifted up above all the mountains. The middle waymark in the word of truth, represents rebellion, and in the history represented by the final separation of the wheat and tares manifests the rebellion of the foolish virgins.

Når Han tildekker sannheten, frembringer det en skuffelse, og når Han trekker sin hånd tilbake, frembringes lys, og lyset er Midnattsropets budskaps lys. Den første skuffelsen frem til den store skuffelsen bærer alfa og omegas signatur og fremstilles innenfor sannhetens struktur. Begynnelsen representerer enden, og veimerket mellom de to skuffelsene fremstiller virkningen av forsegligen og avforsegligen av Habakkuks tavler, hvilket er en avforsegling av Jeremias gamle stier, og representerer grunnvollen som templet oppføres på før søndagsloven, når det fullendte templet løftes opp over alle fjellene. Det midterste veimerket i sannhetens ord representerer opprør, og i den historien som fremstilles ved den endelige adskillelsen mellom hveten og ugresset, åpenbarer det de dårlige jomfruenes opprør.

The rebellion represented by the waymark of Habakkuk’s tables is represented as progressive, for it is not a single waymark, but a period with a defined beginning and ending, as represented by God’s hand. God’s hand is twice at the first disappointment, for there are two angels which both have a message in their hands. The next waymark of rebellion has a beginning and ending hand, so it also has two hands within its prophetic characteristics. The third waymark of the greater disappointment identifies Christ raising His hand and swearing to heaven, in the very passage where the seven thunders are sealed up, as was Daniel chapter twelve. At the very point the angel marks the end of the prophetic structure of the first two angels we are now considering, He ends the application of prophetic time, and places Himself in a parallel passage in the book of Daniel, where He is not raising His hand, but raising both His hands.

Opprøret som er framstilt ved veimerket i Habakkuks tavler, er framstilt som progressivt, for det er ikke et enkelt veimerke, men en periode med en definert begynnelse og avslutning, slik dette er framstilt ved Guds hånd. Guds hånd er to ganger ved den første skuffelsen, for det er to engler som begge har et budskap i sine hender. Det neste veimerket for opprør har en hånd ved begynnelsen og en hånd ved avslutningen, så også det har to hender innenfor sine profetiske kjennetegn. Det tredje veimerket, den større skuffelsens veimerke, identifiserer Kristus idet Han løfter sin hånd og sverger ved himmelen, i selve det avsnittet hvor de sju tordener blir forseglet, slik det også var i Daniels bok, kapittel tolv. Nettopp på det punkt hvor engelen markerer slutten på den profetiske strukturen til de to første englene som vi nå betrakter, avslutter Han anvendelsen av profetisk tid, og plasserer seg selv i et parallelt avsnitt i Daniels bok, hvor Han ikke løfter sin hånd, men løfter begge sine hender.

In Daniel twelve there are three prophetic periods that are unsealed in the latter days, for this is what befalls God’s people in the latter days. The first thing mentioned in Daniel’s final climactic vision was that Daniel, who represents the remnant people of God, had understanding of both of the thing and of the vision. The last thing recorded by Daniel is how the increase of knowledge was employed by the Lion of the tribe of Judah to produce the final revival and reformation among God’s people who are distinguished as those who understand. He accomplishes the sealing of His people by unsealing the “seven thunders” of Revelation in connection with the unsealing of the “three periods” of Daniel twelve.

I Daniel tolv finnes det tre profetiske tidsperioder som blir avforseglet i de siste dager, for dette er det som skal hende Guds folk i de siste dager. Det første som nevnes i Daniels siste klimaktiske syn, var at Daniel, som representerer Guds restfolk, hadde forståelse både av saken og av synet. Det siste som Daniel nedtegner, er hvordan økningen av kunnskap ble tatt i bruk av Løven av Juda stamme for å frembringe den siste vekkelse og reformasjon blant Guds folk, som kjennetegnes som dem som har forstand. Han fullbyrder beseglingen av sitt folk ved å avforsegle Åpenbaringens «sju tordener» i forbindelse med avforseglingen av «de tre tidsperiodene» i Daniel tolv.

When Jesus identifies that at the end of the three and a half prophetic days of scattering the power of God’s people, all the “marvels” would be finished—He is identifying July 2023, when the three and a half days of death in the streets of Revelation eleven was finished. Now the marvels would be finished in advance of the Sunday law. He marked July 2023, by raising not one, but both hands. In so doing He was marking the end of the tarrying time, as when He removed His hand from the mistake in Millerite history. The first disappointment occurred on July 18, 2020, as typified by the Millerite’s first disappointment, and the tarrying time began and continued until He stretched forth His hand a second time to gather His remnant people in July of 2023.

Når Jesus fastslår at ved slutten av de tre og et halvt profetiske dagene med å spre makten til Guds folk, ville alle «underverkene» være fullendt, identifiserer Han juli 2023, da de tre og et halvt dagene med død i gatene i Åpenbaringen 11 var fullført. Nå ville underverkene være fullendt før søndagsloven. Han markerte juli 2023 ved å løfte ikke én, men begge hender. Ved å gjøre dette markerte Han slutten på ventetiden, slik da Han fjernet Sin hånd fra feilen i millerittisk historie. Den første skuffelsen inntraff 18. juli 2020, slik det ble forbilledliggjort ved millerittenes første skuffelse, og ventetiden begynte og fortsatte inntil Han rakte ut Sin hånd annen gang for å samle sitt folk, sin rest, i juli 2023.

The first disappointment is represented by God’s hand covering a mistake, that for the Millerites was identifying the year 1843, instead of October 22, 1844. That disappointment is represented in verse twelve of chapter twelve. The first disappointment is represented by His hand covering the mistake, and was typified by the Millerites who came to the first disappointment. The word in verse twelve is “cometh.” Blessed is he who waiteth, and who “cometh” to the 1335; blessed is he who “cometh” to the disappointment of April 19, 1844. The word translated as “cometh” means “to touch.” The Millerites experienced their first disappointment when the year 1843 touched the year 1844. Verse twelve of Daniel twelve identifies the first disappointment of both April 19, 1844, but more directly the first disappointment of July 18, 2020.

Den første skuffelsen er framstilt ved at Guds hånd dekker over en feil, som for millerittene besto i å identifisere året 1843 i stedet for 22. oktober 1844. Denne skuffelsen er framstilt i vers tolv i kapittel tolv. Den første skuffelsen er framstilt ved at Hans hånd dekker over feilen, og ble forbilledliggjort ved millerittene som kom til den første skuffelsen. Ordet i vers tolv er «kommer». Salig er den som venter, og som «kommer» til 1335; salig er den som «kommer» til skuffelsen den 19. april 1844. Ordet som er oversatt med «kommer», betyr «å berøre». Millerittene erfarte sin første skuffelse da året 1843 berørte året 1844. Vers tolv i Daniel tolv identifiserer den første skuffelsen både den 19. april 1844, men mer direkte den første skuffelsen den 18. juli 2020.

The first prophetic period and the last prophetic period of the three periods that are unsealed at the time of the end, when knowledge is increased and accomplishes the final separation of the wheat and tares, thus identifying the unsealing of the prophetic light that seals the one hundred and forty-four thousand are the same prophetic period.

Den første profetiske perioden og den siste profetiske perioden av de tre periodene som blir åpnet ved endens tid, når kunnskapen blir stor og fullbyrder den endelige adskillelsen mellom hveten og ugresset, og dermed identifiserer åpnelsen av det profetiske lys som besegler de hundre og førtifire tusen, er den samme profetiske perioden.

The first period of verse seven, is the ending of the scattering of Revelation eleven’s three and a half days in July of 2023, and the period in verse twelve is the beginning of that same scattering on July 18, 2020. Alpha and Omega had marked the history of the seven thunders in Daniel twelve, as the history that begins at the disappointment of July 18, 2020 and ends three and a half symbolic days later in July of 2023. Just as important is that when Alpha and Omega marked the beginning and ending of the final tarrying time, He raised not one, but both of His hands to heaven and swore by Him that liveth forever and ever.

Den første tidsperioden i vers syv er avslutningen på spredningen i Åpenbaringen elleves tre og en halv dager i juli 2023, og tidsperioden i vers tolv er begynnelsen på den samme spredningen den 18. juli 2020. Alfa og Omega hadde markert de sju tordners historie i Daniel tolv som den historien som begynner ved skuffelsen den 18. juli 2020 og ender tre og en halv symbolske dager senere i juli 2023. Like viktig er det at da Alfa og Omega markerte begynnelsen og avslutningen på den siste ventetiden, løftet Han ikke én, men begge sine hender mot himmelen og sverget ved Ham som lever i all evighet.

The Son of God who is the son of man is making an oath with the Father, right where the climax of the story of the covenant people of God began, when Christ first called Abram with a promise, and then confirmed the promise, with an oath. Take off your shoes, you are on holy ground!

Guds Sønn, som er Menneskesønnen, avlegger en ed med Faderen, nettopp der høydepunktet i fortellingen om Guds paktsfolk begynte, da Kristus først kalte Abram med et løfte og deretter stadfestet løftet med en ed. Ta skoene av dine føtter, for du står på hellig grunn!

The middle letter of the three prophetic periods is nothing less than the omega fulfillment of Abram and Paul’s covenant time prophecy of 430 years as represented in the 1290 years of verse eleven. The verse approached with Millerite understanding identified a thirty-year period of preparation for the papacy, then 1260 years of papal persecution that follows. Abram’s 430 years represents bondage and deliverance in a specific nation, in conjunction with the first thirty years representing the Lord entering into covenant with Abram. The thirty years preparation for the priests began in 1989 at the time of the end, and the thirty years end at the Sunday law, when the verse identifies the abomination of desolation would be placed, and would then persecute God’s people for 1260 symbolic years aligning with John’s 42 symbolic months in Revelation thirteen.

Midterste bokstav i de tre profetiske periodene er intet mindre enn omega-oppfyllelsen av Abram og Paulus’ paktstidprofeti på 430 år, slik den er fremstilt i de 1290 årene i vers elleve. Verset, betraktet med millerittisk forståelse, identifiserte en trettiårig forberedelsesperiode for pavedømmet, deretter 1260 år med pavelig forfølgelse. Abrams 430 år representerer trelldom og utfrielse i en bestemt nasjon, i sammenheng med at de første tretti årene representerer at Herren inngår pakt med Abram. Den trettiårige forberedelsen for prestene begynte i 1989 ved endens tid, og de tretti årene ender ved søndagsloven, når verset identifiserer at ødeleggelsens vederstyggelighet ville bli oppstilt, og deretter ville forfølge Guds folk i 1260 symbolske år, i samsvar med Johannes’ 42 symbolske måneder i Åpenbaringen tretten.

The reformatory movement of the one hundred and forty-four thousand began in 1989, as the Lord began His work of preparing a priesthood to serve during the crisis at midnight, that begins at the Sunday law. The Alpha and Omega stood upon the water of the Hiddekel and raised both His hands to heaven, swearing that when the scattering of July 18, 2020 unto July 2023 was fulfilled, the marvels associated with Christ’s work of combining His Divinity with humanity would be finished.

Reformasjonsbevegelsen til de hundre og førtifire tusen begynte i 1989, da Herren innledet sitt verk med å berede et presteskap til å tjene under krisen ved midnatt, som begynner ved søndagsloven. Alfa og Omega stod over Hiddekelens vann og løftet begge sine hender mot himmelen og sverget at når adspredelsen fra 18. juli 2020 til juli 2023 var fullbyrdet, skulle de underfulle ting som er knyttet til Kristi verk med å forene sin guddommelighet med menneskeligheten, være til ende.

This is the same pronouncement of chapter ten, in the line of the seven thunders, for He not only there ended the prophetic application of time, but he also identified that in the days of the sounding of the seventh trumpet the mystery of God would be finished. The parallel passage in Daniel twelve identifies that when the scattering ended in July of 2023, the finishing of the sealing of God’s people would be finished, as represented by the sounding of the seventh trumpet that coincided with Christ raising His hand and swearing in both parallel passages.

Dette er den samme kunngjøring som i kapittel ti, i rekken av de sju tordener, for Han avsluttet der ikke bare den profetiske anvendelsen av tid, men identifiserte også at i dagene da den sjuende basun lyder, skulle Guds mysterium fullendes. Det parallelle avsnittet i Daniel tolv identifiserer at da spredningen tok slutt i juli 2023, ville fullendelsen av beseglingen av Guds folk være fullført, slik dette er fremstilt ved lyden av den sjuende basun, som sammenfalt med at Kristus løftet sin hånd og sverget i begge de parallelle avsnittene.

The first prophetic period and the last prophetic period of the threefold message of Daniel twelve possesses an alpha and omega signature. The first period of verse seven identifies the end of the very same period, that verse twelve marks the beginning of. In the middle of verses seven and twelve, the history of the time of the end in 1989 unto the close of probation is represented. In the middle of the alpha period of verse seven and the omega history of verse twelve, the final rebellion of mankind from the Sunday law until Michael stands up is represented, and it is represented in the very chapter where Michael stands up.

Den første profetiske perioden og den siste profetiske perioden i det trefoldige budskapet i Daniel tolv bærer en alfa- og omega-signatur. Den første perioden i vers sju identifiserer slutten på den selvsamme perioden som vers tolv markerer begynnelsen på. Mellom vers sju og tolv fremstilles historien fra endetidens tid i 1989 og frem til nådetidens avslutning. Midt i alfa-perioden i vers sju og omega-historien i vers tolv fremstilles menneskehetens endelige opprør fra søndagsloven og inntil Mikael står frem, og det fremstilles i selve det kapitlet hvor Mikael står frem.

The rebellion of the middle period, is primarily the external history of rebellion, but the first thirty years is the internal history of the preparation of the priests who are in direct confrontation with the external forces represented in the following 1260 period.

Opprøret i mellomperioden er først og fremst den ytre historien om opprør, men de første tretti årene er den indre historien om forberedelsen av prestene som står i direkte konfrontasjon med de ytre kreftene som er representert i den følgende 1260-årsperioden.

The middle period represents the rebellion of the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, and it combines with the internal as it portrays the final battle of the great controversy upon planet earth, while probation lingers. Its combination of external and internal is also the message of Daniel’s last vision, represented by the river Hiddekel and the three chapters which also bear the signature of Alpha and Omega, and are built upon the structure of truth. The first and last chapter address the sealing of God’s people who are portrayed as the stars that shine forever. The middle chapter of rebellion identifies the same history represented in verse eleven with the 1290 years, which is the middle verse in the very same structure.

Den midterste perioden representerer opprøret i den trettende bokstaven i det hebraiske alfabetet, og den forenes med det indre idet den fremstiller den endelige kampen i den store strid på planeten jorden, mens nådetiden ennå varer. Dens kombinasjon av ytre og indre er også budskapet i Daniels siste syn, representert ved elven Hiddekel og de tre kapitlene som også bærer Alfa og Omega-signaturen, og er bygget på sannhetens struktur. Det første og det siste kapitlet omtaler beseglingen av Guds folk, som fremstilles som stjernene som skinner for evig. Det midterste kapitlet om opprør identifiserer den samme historien som fremstilles i vers elleve med de 1290 årene, som er det midterste verset i den selvsamme strukturen.

When Christ employs His hand within the prophetic structure it represents many truths, but it also represents the path He is leading His people upon. The revelation of Jesus Christ began to be unsealed in July of 2023. That unsealing includes the unsealing of the seven thunders and the message of Daniel as represented within chapter twelve. The unsealing takes place within the hidden history of verse forty, which began in 1989 and concludes at the Sunday law. In that history God’s people will be sealed, and they are sealed by the outpouring of the Holy Spirit. The final outpouring of the Holy Spirit is identified in the eighth chapter of Revelation, where it is represented as the seventh, and therefore the final seal. The Lion of the tribe of Judah prevailed in chapter five to open the book sealed with seven seals.

Når Kristus anvender sin hånd innenfor den profetiske strukturen, representerer den mange sannheter, men den representerer også den sti Han leder sitt folk på. Jesu Kristi åpenbaring begynte å bli åpnet i juli 2023. Denne åpningen omfatter åpningen av de syv tordener og Daniels budskap, slik det er fremstilt i kapittel tolv. Åpningen finner sted innenfor den skjulte historien i vers førti, som begynte i 1989 og avsluttes ved søndagsloven. I denne historien vil Guds folk bli beseglet, og de besegles ved Den Hellige Ånds utgytelse. Den endelige utgytelsen av Den Hellige Ånd identifiseres i Åpenbaringens åttende kapittel, hvor den er fremstilt som det syvende, og derfor det siste segl. Løven av Judas stamme seiret i kapittel fem for å åpne boken som var beseglet med syv segl.

The sixth seal raised the question at the end of chapter six, asking who would be able to stand during the period when there is no longer mediation for sin.

Det sjette segl reiste spørsmålet ved slutten av kapittel seks og spurte hvem som ville være i stand til å bli stående i den perioden da det ikke lenger finnes noen mellommannstjeneste for synd.

> For the great day of his wrath is come; and who shall be able to stand? Revelation 6:17.

> For den store dagen av hans vrede er kommet; og hvem kan da bli stående? Åpenbaringen 6:17.

The next chapter, or you can say the next verse, introduces the sealing of the one-hundred and forty-four thousand and the great multitude who are gathered into God’s kingdom during the Sunday law crisis. The one-hundred and forty-four thousand are the answer of the sixth seal’s question. After they are represented in chapter seven, then, chapter eight identifies the seventh and final seal being removed.

Det neste kapitlet, eller man kan si det neste verset, innleder beseglingen av de hundre og førtifire tusen og den store skaren som blir samlet inn i Guds rike under søndagslovkrisen. De hundre og førtifire tusen er svaret på den sjette segls spørsmål. Etter at de er fremstilt i kapittel sju, identifiserer så kapittel åtte at det sjuende og siste seglet blir åpnet.

> And when he had opened the seventh seal, there was silence in heaven about the space of half an hour. And I saw the seven angels which stood before God; and to them were given seven trumpets. And another angel came and stood at the altar, having a golden censer; and there was given unto him much incense, that he should offer it with the prayers of all saints upon the golden altar which was before the throne. And the smoke of the incense, which came with the prayers of the saints, ascended up before God out of the angel’s hand.

> Og da han åpnet det sjuende segl, ble det stillhet i himmelen omkring en halv time. Og jeg så de sju englene som stod for Gud; og det ble gitt dem sju basuner. Og en annen engel kom og stilte seg ved alteret, med et røkelseskar av gull; og det ble gitt ham mye røkelse, for at han skulle bære den fram sammen med alle de helliges bønner på gullalteret som stod foran tronen. Og røkelsen steg opp for Gud fra engelens hånd sammen med de helliges bønner.

> And the angel took the censer, and filled it with fire of the altar, and cast it into the earth: and there were voices, and thunderings, and lightnings, and an earthquake. Revelation 8:1–5.

> Og engelen tok røkelseskaret og fylte det med ild fra alteret og kastet det på jorden; og det kom røster og tordenskrall og lyn og et jordskjelv. Åpenbaringen 8:1–5.

The “fire,” represented in Isaiah chapter six as a “coal,” which Sister White identifies as a symbol of purification, are taken from the altar and cast to the earth. The “fire” from heaven at Pentecost was represented as tongues of “fire.” “Fire” is what the Messenger of the Covenant uses to purify the sons of Levi.

«Ilden», framstilt i Jesaja kapittel seks som et «glødende kull», som søster White identifiserer som et symbol på renselse, tas fra alteret og kastes ned på jorden. «Ilden» fra himmelen på pinsedagen ble framstilt som tunger av «ild». «Ild» er det som Paktens budbærer bruker til å rense Levis sønner.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> «‘Han har kasteskovlen i hånden, og han skal rense treskeplassen sin grundig og samle hveten sin i låven.’ Matteus 3:12. Dette var en av renselsens tider. Ved sannhetens ord ble agnene skilt fra hveten. Fordi de var for forfengelige og selvrettferdige til å ta imot irettesettelse, for verdenselskende til å godta et liv i ydmykhet, vendte mange seg bort fra Jesus. Mange gjør fremdeles det samme. Sjeler blir prøvd i dag slik disse disiplene ble det i synagogen i Kapernaum. Når sannheten bringes hjem til hjertet, ser de at deres liv ikke er i samsvar med Guds vilje. De ser behovet for en fullstendig forandring i seg selv; men de er ikke villige til å ta opp det selvfornektende arbeidet. Derfor blir de vrede når deres synder blir avdekket. De går bort forarget, slik disiplene forlot Jesus, mens de mumlet: ‘Dette er et hardt ord; hvem kan høre det?’» Alfa og Omega, 392.

Fire is what came down on Elijah’s offering, as it did with Gideon’s offering to the angel. The “fire” of purification is God’s Word, for to be made holy, is to be sanctified by His Word. The “fire” that is cast down to earth when the seventh seal is removed identifies the empowerment of the prophetic message that is unsealed in the latter days, during the sounding of the seventh trumpet, during the final and perfect fulfillment of the events represented by the seven thunders and confirmed by the three prophetic periods of Daniel twelve that were sealed up until the latter days.

Ild er det som kom ned over Elias’ offer, slik det også gjorde med Gideons offer til engelen. Renselsens «ild» er Guds Ord, for å bli gjort hellig er å bli helliget ved Hans Ord. Den «ild» som kastes ned på jorden når det sjuende segl blir tatt bort, betegner utrustningen med kraft av det profetiske budskap som blir avforseglet i de siste dager, under lyden av den sjuende basun, under den endelige og fullkomne oppfyllelse av de hendelser som er framstilt ved de sju tordener og stadfestet ved de tre profetiske tidsperioder i Daniel tolv, som var forseglet inntil de siste dager.

The Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before the close of human probation—includes the unsealing of the seven thunders, the removal of the seventh seal, the unsealing of Daniel twelve, and the unsealing of the hidden history of verse forty of Daniel eleven, the very history where the angel asked the Man in linen what would be the end of these wonders.

Jesu Kristi åpenbaring, som avforsegles like før menneskenes nådetid avsluttes, omfatter avforseglingen av de sju tordener, borttagelsen av det sjuende segl, avforseglingen av Daniel tolv og avforseglingen av den skjulte historien i vers førti i Daniel elleve, selve den historien hvor engelen spurte mannen kledd i lin hva enden på disse underfulle ting skulle bli.

The Man in linen responded and said—When you get to the conclusion of the tarrying time in July of 2023, you have reached the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Mannen i linklær svarte og sa—Når du kommer til slutten av ventetiden i juli 2023, har du nådd historien om beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

He also said—at the end of the three and a half symbolic days of Revelation eleven, a prophetic message from the book of Daniel would be unsealed, as typified by the time of the end in 1798. The truth that would then be unsealed, at the end of three and a half symbolic days, would be located in the very nine verses from the book of Daniel that identifies and defines the sealing and unsealing of the book of Daniel.

Han sa også at ved slutten av de tre og en halv symbolske dagene i Åpenbaringen elleve, ville et profetisk budskap fra Daniels bok bli avseglet, slik dette er forbilledliggjort ved endetiden i 1798. Sannheten som da ville bli avseglet, ved slutten av tre og en halv symbolske dager, ville være å finne i nettopp de ni versene i Daniels bok som identifiserer og definerer beseglingen og avseglingen av Daniels bok.

We will continue these things in the next article.

Vi vil fortsette med disse tingene i den neste artikkelen.

> “When Christ came to this earth, the traditions that had been handed down from generation to generation, and the human interpretation of the Scriptures, hid from men the truth as it is in Jesus. The truth was buried beneath a mass of tradition. The spiritual import of the sacred volumes was lost; for in their unbelief men locked the door of the heavenly treasure. Darkness covered the earth, and gross darkness the people. Truth looked down from heaven to earth; but nowhere was revealed the divine impress. A gloom like the pall of death overspread the earth.

> «Da Kristus kom til denne jord, skjulte de tradisjoner som var blitt overlevert fra slekt til slekt, og menneskenes fortolkning av Skriftene, sannheten slik den er i Jesus, for menneskene. Sannheten var begravd under en mengde tradisjoner. De hellige skrifters åndelige betydning var gått tapt; for i sin vantro låste menneskene døren til den himmelske skatt. Mørke dekket jorden, og dype mørke folkene. Sannheten skuet ned fra himmelen til jorden; men intetsteds ble det guddommelige preg åpenbart. Et mørke lik dødens sørgeslørs dekket bredte seg over jorden.»

> “But the Lion of the tribe of Judah prevailed. He opened the seal that closed the book of divine instruction. The world was permitted to gaze upon pure, unadulterated truth. Truth itself descended to roll back the darkness and counteract error. A Teacher was sent from heaven with the light that was to light every man that comes into the world. There were men and women who were eagerly seeking for knowledge, the sure word of prophecy, and when it came, it was as a light shining in a dark place.” Spalding Magan, 58.

> «Men Løven av Judas stamme seiret. Han åpnet seglet som lukket boken med guddommelig undervisning. Verden fikk anledning til å skue den rene, uforfalskede sannhet. Sannheten selv steg ned for å rulle mørket tilbake og motvirke villfarelsen. En Lærer ble sendt fra himmelen med det lys som skulle opplyse hvert menneske som kommer til verden. Det fantes menn og kvinner som ivrig søkte etter kunnskap, det profetiske ord som står fast, og da det kom, var det som et lys som skinner på et mørkt sted.» Spalding Magan, 58.

> “The scribes and Pharisees professed to explain the Scriptures, but they explained them in accordance with their own ideas and traditions. Their customs and maxims became more and more exacting. In its spiritual sense, the sacred Word became to the people as a sealed book, closed to their comprehension.” Signs of the Times, May 17, 1905.

> «De skriftlærde og fariseerne bekjente seg til å forklare Skriftene, men de forklarte dem i samsvar med sine egne forestillinger og tradisjoner. Deres skikker og grunnsetninger ble mer og mer byrdefulle. I sin åndelige mening ble det hellige Ord for folket som en forseglet bok, lukket for deres fatteevne.» Signs of the Times, 17. mai 1905.

Back to Articles