Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Five

Daniels bok – nummer førtifem

The Symbolic Transformation: Unraveling the Mystery of the Daily in the Book of Daniel

Den symbolske forvandlingen: Å avdekke mysteriet om det daglige i Daniels bok

Author

Jeff Pippenger

Published

January 9, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The “daily” in the book of Daniel was recognized by William Miller as a symbol of pagan Rome or paganism, but in the last days it is the symbol of the rejection of William Miller’s foundational truths. It represents the end of a rebellion that began in 1863, with the rejection of Miller’s understanding of Moses’ “seven times” of Leviticus twenty-six. When Adventism rejected the correct identification of “the daily” as paganism, they turned the symbol of Satan into a symbol of Christ. Isaiah identifies that this work was turning things upside down. The rejection of “the daily” was put in place in the 1930’s (the third generation of Adventism), but it had been a controversy since 1901 (the second generation of Adventism). As with ancient Israel, a progressive rejection of truth led to the acceptance of an error that contained the elements of the unpardonable sin.

«Det daglige» i Daniels bok ble av William Miller anerkjent som et symbol på det hedenske Rom eller hedenskapet, men i de siste dager er det symbolet på forkastelsen av William Millers grunnleggende sannheter. Det representerer slutten på et opprør som begynte i 1863, med forkastelsen av Millers forståelse av Moses’ «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks. Da adventismen forkastet den rette identifikasjonen av «det daglige» som hedenskap, gjorde de Satans symbol til et symbol på Kristus. Jesaja identifiserer dette arbeidet som å vende tingene opp ned. Forkastelsen av «det daglige» ble innført på 1930-tallet (adventismens tredje generasjon), men det hadde vært et stridsspørsmål siden 1901 (adventismens andre generasjon). Som med det gamle Israel førte en gradvis forkastelse av sannheten til aksept av en villfarelse som inneholdt elementene i den utilgivelige synd.

The unpardonable sin for the quibbling Jews, was represented when they identified the works that Christ had done as the works of Satan. Ancient Israel is the premier symbol of modern Israel, and modern Israel did that very thing, only in reverse. They took the works of Satan (paganism), and attributed those works to Christ. Ancient Israel’s rebellion includes their choice of Satan as their king.

Den utilgivelige synd for de ordkløvende jødene ble fremstilt da de identifiserte de gjerninger Kristus hadde gjort, som Satans gjerninger. Det gamle Israel er det fremste symbol på det moderne Israel, og det moderne Israel gjorde nettopp det samme, bare omvendt. De tok Satans gjerninger (hedenskap), og tilskrev disse gjerningene Kristus. Det gamle Israels opprør omfatter deres valg av Satan som sin konge.

> When Pilate therefore heard that saying, he brought Jesus forth, and sat down in the judgment seat in a place that is called the Pavement, but in the Hebrew, Gabbatha. And it was the preparation of the passover, and about the sixth hour: and he saith unto the Jews, Behold your King! But they cried out, Away with him, away with him, crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. Then delivered he him therefore unto them to be crucified. And they took Jesus, and led him away. John 19:13–16.

> Da Pilatus da hørte dette ordet, førte han Jesus ut og satte seg på dommersetet på det stedet som kalles Steingulvet, men på hebraisk Gabbata. Det var påskens beredelsesdag, omkring den sjette time. Og han sa til jødene: Se deres konge! Men de ropte: Bort med ham, bort med ham, korsfest ham! Pilatus sier til dem: Skal jeg korsfeste deres konge? Overprestene svarte: Vi har ingen annen konge enn keiseren. Da overgav han ham til dem for at han skulle korsfestes. Og de tok Jesus og førte ham bort. Johannes 19:13–16.

Pilate was the representative of pagan Rome, and Sister White identifies that the dragon who was kicked out of heaven in Revelation chapter twelve, is Satan, but in a secondary sense the dragon, is also pagan Rome. The dragon is therefore symbolized by “the daily.” The end of ancient Israel’s rebellion, when they publicly proclaimed, “We have no king but Caesar,” represented their public declaration that they were subjects of their king, and their king was Satan. That rebellion against God as King, began in the days of Samuel the prophet, when they rejected God as their king and demanded that they be given a human king so they could be as the other nations.

Pilatus var representanten for det hedenske Roma, og Søster White identifiserer at dragen som ble kastet ut av himmelen i Åpenbaringen kapittel tolv, er Satan, men i en sekundær betydning er dragen også det hedenske Roma. Dragen blir derfor symbolisert ved «det daglige». Avslutningen på det gamle Israels opprør, da de offentlig erklærte: «Vi har ingen konge uten keiseren», representerte deres offentlige erklæring om at de var undersåtter av sin konge, og deres konge var Satan. Dette opprøret mot Gud som Konge begynte i profeten Samuels dager, da de forkastet Gud som sin konge og krevde at de måtte få en menneskelig konge, så de kunne være som de andre nasjonene.

> Then all the elders of Israel gathered themselves together, and came to Samuel unto Ramah, And said unto him, Behold, thou art old, and thy sons walk not in thy ways: now make us a king to judge us like all the nations. But the thing displeased Samuel, when they said, Give us a king to judge us. And Samuel prayed unto the Lord. And the Lord said unto Samuel, Hearken unto the voice of the people in all that they say unto thee: for they have not rejected thee, but they have rejected me, that I should not reign over them. According to all the works which they have done since the day that I brought them up out of Egypt even unto this day, wherewith they have forsaken me, and served other gods, so do they also unto thee. 1 Samuel 8:4–8.

> Da samlet alle Israels eldste seg og kom til Samuel i Rama. Og de sa til ham: Se, du er gammel, og dine sønner vandrer ikke på dine veier. Sett nå en konge over oss til å dømme oss, slik som alle folkene har. Men dette mishaget Samuel, da de sa: Gi oss en konge til å dømme oss. Og Samuel ba til Herren. Da sa Herren til Samuel: Hør folkets røst i alt det de sier til deg. For det er ikke deg de har forkastet, men meg har de forkastet, så jeg ikke skal være konge over dem. Slik de har gjort i alle sine gjerninger fra den dag da jeg førte dem opp fra Egypt og like til denne dag, idet de har forlatt meg og tjent andre guder, slik gjør de også mot deg. 1 Samuel 8:4–8.

Ancient Israel never recognized that they had rejected God, or that their desire for an earthly king would progress to the point where they crucified the Messiah, and chose Satan as their king. Their rebellion was hidden from their eyes by their own self-righteous ideas that in spite of rejecting God, they were still the chosen people, for after all, they reasoned, God still maintained a holy prophetic ministry, even after Samuel.

Det gamle Israel erkjente aldri at de hadde forkastet Gud, eller at deres ønske om en jordisk konge ville utvikle seg så langt at de korsfestet Messias og valgte Satan til sin konge. Deres opprør var skjult for deres øyne av deres egne selvrettferdige forestillinger om at de, til tross for at de forkastet Gud, fremdeles var det utvalgte folk; for, resonnerte de, Gud opprettholdt jo fortsatt en hellig profetisk tjeneste, selv etter Samuel.

They misinterpreted the prophetic ministry of the prophets, believing that the presence of God’s prophets proved they were God’s chosen people. They did not see that they were far from God and the prophets were seeking to lead them back to God, for they interpreted the activity of the prophets as evidence of God’s leading. This was in spite of their continued rejection of all the messages of the prophets that were sent to them. The same deception came upon Adventism in 1863.

De feiltolket profetenes profetiske tjeneste og trodde at nærværet av Guds profeter beviste at de var Guds utvalgte folk. De så ikke at de var langt borte fra Gud, og at profetene søkte å lede dem tilbake til Gud, for de tolket profetenes virksomhet som et bevis på Guds ledelse. Dette skjedde til tross for deres vedvarende forkastelse av alle budskapene fra profetene som var sendt til dem. Den samme forførelsen kom over adventismen i 1863.

Adventism rejected the movement that had been brought together through the ministry of William Miller, and chose to become a legally registered church the same year in which they rejected Moses’ message of the “seven times,” as delivered by Elijah (William Miller). The same year they produced a counterfeit prophetic chart, that could no longer be read, and could no longer “speak” as per Habakkuk 2, verse 3, for it required a handout to explain it. Habakkuk’s charts could be read just as they existed and therefore they could “speak”.

Adventismen forkastet den bevegelsen som var blitt samlet gjennom William Millers tjeneste, og valgte å bli en lovlig registrert kirke det samme året som de forkastet Moses’ budskap om de «sju tider», slik det ble overbrakt av Elia (William Miller). Det samme året fremstilte de et forfalsket profetisk kart, som ikke lenger kunne leses, og ikke lenger kunne «tale» i samsvar med Habakkuk 2, vers 3, for det krevde et utdelingsark for å forklare det. Habakkuks kart kunne leses slik de forelå, og derfor kunne de «tale».

Adventism refused to accomplish any self-examination of the choice they made in 1863, for after all they had the prophetess among them, proving they were the remnant people identified in the book of Revelation, which had the Spirit of Prophecy. They manifested the same spirit and attitude of ancient Israel, and the rebellion that began with the rejection of the first jewel that was discovered by Miller, ultimately led to their rejection of Miller’s identification of the jewel of “the daily” also.

Adventismen nektet å foreta noen selvransakelse av det valg de traff i 1863; de hadde jo tross alt profetinnen iblant seg, noe som beviste at de var restfolket som er identifisert i Johannes’ åpenbaring, og som hadde profetiens ånd. De åpenbarte den samme ånd og holdning som det gamle Israel, og opprøret som begynte med forkastelsen av den første juvelen som ble oppdaget av Miller, førte til slutt også til at de forkastet Millers identifikasjon av juvelen «det daglige».

Modern Israel rejected Miller’s understanding of “the daily,” a symbol of pagan Rome, which in turn is a symbol of Satan, and claimed that “the daily” is a symbol of Christ. In other words, modern Israel chose to accept a satanic symbol as a symbol of Christ. Just as ancient Israel proclaimed that they had no king but Caesar, a representative of pagan Rome, which is a symbol of Satan.

Det moderne Israel forkastet Millers forståelse av «det daglige», et symbol på det hedenske Roma, som igjen er et symbol på Satan, og hevdet at «det daglige» er et symbol på Kristus. Med andre ord valgte det moderne Israel å godta et satanisk symbol som et symbol på Kristus. Slik det gamle Israel forkynte at de ikke hadde noen annen konge enn keiseren, en representant for det hedenske Roma, som er et symbol på Satan.

In terms of prophetic application, that choice demanded that modern Israel would need to redefine chapters seven, eight and nine of Daniel, which were the very chapters that are represented by the Ulai River, and were the increase of knowledge in Millerite history. They would be forced to change those chapters, for chapter eight directly references “the daily” three times.

Når det gjelder den profetiske anvendelsen, krevde dette valget at det moderne Israel måtte omdefinere kapitlene sju, åtte og ni i Daniel, nettopp de kapitlene som er representert ved Ulai-elven, og som utgjorde kunnskapsøkningen i millerittisk historie. De ville bli tvunget til å endre disse kapitlene, for kapittel åtte henviser direkte til «det daglige» tre ganger.

Forced by the history where the vision of the Ulai River was unsealed, the Millerites could see no other earthly kingdoms before Christ returned and set up His everlasting kingdom, as represented in Daniel chapter two. They therefore treated the fourth kingdom of Rome as one kingdom with two aspects. Those two aspects were directly represented in chapters seven and eight of Daniel. Daniel identifies that the vision he received in chapter eight was to be understood in connection with the vision of chapter seven.

Tvunget av den historiske utviklingen der synet ved Ulai-elven ble åpnet, kunne millerittene ikke se noen andre jordiske riker før Kristus vendte tilbake og opprettet sitt evige rike, slik det er fremstilt i Daniel kapittel to. De betraktet derfor Romerrikets fjerde rike som ett rike med to aspekter. Disse to aspektene var direkte fremstilt i Daniels kapittel syv og åtte. Daniel fastslår at synet han mottok i kapittel åtte, skulle forstås i sammenheng med synet i kapittel syv.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. Daniel 8:1.

> I kong Belsasars tredje regjeringsår viste det seg et syn for meg, for meg, Daniel, etter det som viste seg for meg første gang. Daniel 8:1.

The vision “which appeared unto” Daniel “at the first,” was the vision of chapter seven.

Synet «som viste seg for» Daniel «først», var synet i kapittel sju.

> In the first year of Belshazzar king of Babylon Daniel had a dream and visions of his head upon his bed: then he wrote the dream, and told the sum of the matters. Daniel 7:1.

> I Belsasars, Babylons konges, første regjeringsår hadde Daniel en drøm og syner i sitt hode mens han lå på sin seng; deretter skrev han ned drømmen og fortalte hovedinnholdet av det hele. Daniel 7:1.

The two visions represent two aspects of the kingdoms of Bible prophecy that had first been represented in chapter two of Daniel. The four kingdoms of Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome were repeated in chapters seven, and then again in chapter eight, but with a distinction between the political elements of the four kingdoms and the religious elements of the four kingdoms. In Daniel seven, the kingdoms are represented by beasts of prey, but in chapter eight the same kingdoms are presented by sanctuary beasts. Daniel wished to understand the vision of chapter seven, and Gabriel came to him to explain.

De to synene representerer to aspekter ved rikene i Bibelens profeti, som først ble framstilt i kapittel to i Daniels bok. De fire rikene Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma ble gjentatt i kapittel sju, og deretter igjen i kapittel åtte, men med et skille mellom de politiske elementene i de fire rikene og de religiøse elementene i de fire rikene. I Daniel sju blir rikene framstilt ved rovdyr, men i kapittel åtte blir de samme rikene framstilt ved helligdommens dyr. Daniel ønsket å forstå synet i kapittel sju, og Gabriel kom til ham for å forklare.

> I Daniel was grieved in my spirit in the midst of my body, and the visions of my head troubled me. I came near unto one of them that stood by, and asked him the truth of all this. So he told me, and made me know the interpretation of the things. These great beasts, which are four, are four kings, which shall arise out of the earth. But the saints of the most High shall take the kingdom, and possess the kingdom forever, even for ever and ever. Daniel 7:15–18.

> Jeg, Daniel, ble bedrøvet i min ånd, der inne i mitt legeme, og synene i mitt hode forferdet meg. Jeg gikk bort til en av dem som sto der, og ba ham om den rette meningen med alt dette. Så talte han til meg og gjorde meg kjent med tydningen av disse ting. Disse store dyrene, som er fire, er fire konger som skal oppstå av jorden. Men Den Høyestes hellige skal motta riket og eie riket til evig tid, ja, i all evighet. Daniel 7:15–18.

Daniel was informed that the four beasts were four earthly kingdoms that would exist until God’s everlasting kingdom would be set up, in agreement with Daniel chapter two. There were to be four earthly kingdoms that preceded the arrival of God’s everlasting kingdom, as represented by the rock that was cut out of the mountain and filled the whole earth in chapter two.

Daniel fikk vite at de fire dyrene var fire jordiske riker som skulle bestå inntil Guds evige rike ble opprettet, i samsvar med Daniel kapittel to. Det skulle være fire jordiske riker som gikk forut for ankomsten av Guds evige rike, slik det er fremstilt ved steinen som ble hogd ut av fjellet og fylte hele jorden i kapittel to.

Sister White took the Millerite understanding of those four kingdoms well beyond the Millerite understanding, when she addressed the earth beast of Revelation chapter thirteen.

Søster White førte millerittenes forståelse av disse fire rikene langt utover den millerittiske forståelsen da hun omtalte jorddyret i Åpenbaringen kapittel tretten.

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation seventeen an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.” The Great Controversy, 439.

> «På dette punkt innføres enda et symbol. Profeten sier: ‘Og jeg så et annet dyr stige opp av jorden; og det hadde to horn lik et lam.’ Vers 11. Både dette dyrets utseende og måten det stiger opp på, viser at den nasjonen det fremstiller, er ulik dem som ble fremstilt under de foregående symbolene. De store rikene som har hersket over verden, ble framstilt for profeten Daniel som rovdyr, som steg opp da ‘himlens fire vinder brøt løs over det store hav.’ Daniel 7:2. I Åpenbaringen sytten forklarte en engel at vann representerer ‘folk og skarer og nasjoner og tungemål.’ Åpenbaringen 17:15. Vinder er et symbol på strid. Himlens fire vinder som bryter løs over det store hav, fremstiller de fryktelige scener av erobring og revolusjon som rikene har oppnådd makt ved.» The Great Controversy, 439.

The beasts are symbols of the conquests that were accomplished as the kingdoms came to power. A beast of prey prophetically represents the political, economic and military power of a kingdom. The same kingdoms represented in Daniel chapter two and seven, are also represented in chapter eight, but there they are all associated with elements derived from God’s sanctuary, and in so doing they represent the religious element of the kingdoms, for they were all a union of church and State.

Dyrene er symboler på de erobringene som ble fullført etter hvert som rikene kom til makten. Et rovdyr representerer profetisk den politiske, økonomiske og militære makten til et rike. De samme rikene som er fremstilt i Daniel kapittel to og sju, er også fremstilt i kapittel åtte, men der er de alle knyttet til elementer hentet fra Guds helligdom, og ved dette representerer de rikenenes religiøse element, for de var alle en forening av kirke og stat.

> In the third year of the reign of king Belshazzar a vision appeared unto me, even unto me Daniel, after that which appeared unto me at the first. And I saw in a vision; and it came to pass, when I saw, that I was at Shushan in the palace, which is in the province of Elam; and I saw in a vision, and I was by the river of Ulai. Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. I saw the ram pushing westward, and northward, and southward; so that no beasts might stand before him, neither was there any that could deliver out of his hand; but he did according to his will, and became great. And as I was considering, behold, an he goat came from the west on the face of the whole earth, and touched not the ground: and the goat had a notable horn between his eyes. And he came to the ram that had two horns, which I had seen standing before the river, and ran unto him in the fury of his power. And I saw him come close unto the ram, and he was moved with choler against him, and smote the ram, and brake his two horns: and there was no power in the ram to stand before him, but he cast him down to the ground, and stamped upon him: and there was none that could deliver the ram out of his hand. Therefore the he goat waxed very great: and when he was strong, the great horn was broken; and for it came up four notable ones toward the four winds of heaven. Daniel 8:1–8.

> I kong Belsasars tredje regjeringsår viste det seg et syn for meg, ja for meg, Daniel, etter det som viste seg for meg første gangen. Og jeg så i et syn; og det skjedde, da jeg så, at jeg var i Susan, i borgen, som ligger i provinsen Elam; og jeg så i et syn, og jeg var ved elven Ulai. Så løftet jeg mine øyne og så, og se, der sto det en vær foran elven, og den hadde to horn; og begge hornene var høye, men det ene var høyere enn det andre, og det høyeste kom opp sist. Jeg så væren stange vestover og nordover og sørover, så ingen dyr kunne stå seg mot den, og det var heller ingen som kunne fri ut av dens hånd; men den gjorde etter sitt forgodtbefinnende og ble stor. Mens jeg ga akt, se, da kom en geitebukk fra vest over hele jordens overflate, og den rørte ikke ved jorden; og bukken hadde et anselig horn mellom øynene. Og den kom bort til væren med de to hornene, som jeg hadde sett stå foran elven, og løp mot den i sin krafts raseri. Og jeg så den komme helt inn på væren, og den ble fylt av harme mot den og støtte væren og brøt av dens to horn; og væren hadde ingen kraft til å stå seg mot den, men den kastet den til jorden og trampet på den; og det var ingen som kunne fri væren ut av dens hånd. Derfor ble geitebukken meget stor; og da den var blitt sterk, ble det store hornet brukket av, og i stedet for det kom det opp fire anselige horn mot himmelens fire vinder. Daniel 8:1–8.

Chapter eight begins with Daniel affirming that he is then living in the history of the first kingdom of Bible prophecy (Babylon), but his vision does not identify any symbol that was to represent Babylon, for it begins with the ram that represented the second earthly kingdom of Medo-Persia. The absence of a symbol of Babylon is purposeful, for a primary characteristic of Babylon is that it represents a kingdom that is removed, and thereafter restored, as represented by Nebuchadnezzar’s “seven times” living as a beast. During that “seven times” an element of spiritual Babylon (the papacy), is represented, for the papacy is the kingdom that is forgotten for seventy symbolic years, during which she had a deadly wound. The fact that Daniel identifies that he receives the vision “in the third year of the reign of king Belshazzar,” identifies Babylon as the kingdom that precedes the second kingdom of Medo-Persia, but it emphasizes Babylon as the hidden, or forgotten kingdom that is forgotten during the days of one king.

Kapittel åtte begynner med at Daniel stadfester at han da lever i historien til det første riket i Bibelens profeti (Babylon), men hans syn angir ikke noe symbol som skulle representere Babylon, for det begynner med væren som representerte det andre jordiske riket, Medo-Persia. Fraværet av et symbol for Babylon er tilsiktet, for et hovedkjennetegn ved Babylon er at det representerer et rike som blir avsatt og deretter gjenopprettet, slik det fremstilles ved Nebukadnesars «sju tider» da han levde som et dyr. I løpet av disse «sju tider» er et element av det åndelige Babylon (pavedømmet) representert, for pavedømmet er det riket som blir glemt i sytti symbolske år, i løpet av hvilke det hadde et dødelig sår. Det forhold at Daniel opplyser at han mottar synet «i det tredje året av kong Belsasars regjering», identifiserer Babylon som det riket som går forut for det andre riket, Medo-Persia, men det fremhever Babylon som det skjulte, eller glemte, riket som blir glemt i løpet av én konges dager.

The beasts of chapter eight, are not beasts of prey, they are beasts that were used as sacrificial animals in the sanctuary service. The fourth kingdom is represented as “a little horn,” not as a beast, but horns were part of God’s sanctuary, for the altars in God’s sanctuary had horns as part of their design.

Dyrene i kapittel åtte er ikke rovdyr; de er dyr som ble brukt som offerdyr i helligdomstjenesten. Det fjerde riket fremstilles som «et lite horn», ikke som et dyr, men horn var en del av Guds helligdom, for altrene i Guds helligdom hadde horn som en del av sin utforming.

Not only were the four kingdoms of prophecy represented by Daniel with sanctuary terms, the narrative of the chapter contains several words derived directly from God’s sanctuary service. The narrative in the chapter is presented with Hebrew words drawn from the sanctuary service, but also the action of presenting an offering in the sanctuary service is built within the structure of the chapter. The fact that Daniel purposely associated chapter seven and eight together, allows those who wish to see, that chapter seven, is identifying the statecraft of the kingdoms of Bible prophecy and chapter eight, is identifying the churchcraft of the kingdoms of Bible prophecy.

Ikke bare ble de fire profetiske rikene fremstilt av Daniel med helligdomsterminologi, fortellingen i kapitlet inneholder også flere ord som er direkte avledet fra Guds helligdomstjeneste. Fremstillingen i kapitlet er utformet med hebraiske ord hentet fra helligdomstjenesten, men også handlingen med å frembære et offer i helligdomstjenesten er innarbeidet i kapitlets struktur. Det faktum at Daniel med overlegg knyttet kapittel syv og åtte sammen, gjør det mulig for dem som vil se, å forstå at kapittel syv identifiserer rikene i Bibelens profetier med hensyn til deres statskunst, og kapittel åtte identifiserer rikene i Bibelens profetier med hensyn til deres kirkestyre.

Adventism has been forced to cover this fact up with satanic fables, for this recognition reveals that Miller’s jewels were just as God designed them to be. Their rejection of Miller’s understanding of “the daily,” is represented as a claim that “God had no understanding,” for they claim that when God gave the framework to Miller (through the ministry of holy angels), it was not accurate.

Adventismen har vært tvunget til å tildekke dette faktum med sataniske fabler, for denne erkjennelsen åpenbarer at Millers juveler var nøyaktig slik Gud hadde utformet dem. Deres forkastelse av Millers forståelse av «det stadige» fremstilles som en påstand om at «Gud ikke hadde forståelse», for de hevder at da Gud gav rammen til Miller (gjennom hellige englers tjeneste), var den ikke korrekt.

> Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:16.

> Sannelig, deres omvending av tingene opp ned skal aktes som pottemakerens leire; for skal verket si om ham som gjorde det: Han gjorde meg ikke? eller skal det som er formet, si om ham som formet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 29:16.

The framework of Miller was the prophetic structure he recognized and employed but from 1863 onward, Adventism returned to the theological applications of apostate Protestantism and Catholicism, in order to cover up the jewels of Miller’s dream. Adventism accepted a false framework (the thing framed), in order to reject the work, and also the Maker of the work. In doing so, they claim the Maker of the work has no understanding. The rejection of that framework, was and still is, a rejection of the increase of knowledge that was unsealed in 1798. Those that reject the increase of knowledge reject the work and the Maker of the work, and in terms of Daniel they were “the wicked”.

Millers rammeverk var den profetiske strukturen han erkjente og tok i bruk, men fra 1863 og fremover vendte adventismen tilbake til frafallen protestantismes og katolisismens teologiske anvendelser for å skjule juvelene i Millers drøm. Adventismen godtok et falskt rammeverk (det innrammede) for å forkaste verket, og også Verkets Skaper. Ved å gjøre dette hevder de at Verkets Skaper ikke har forstand. Forkastelsen av dette rammeverket var, og er fremdeles, en forkastelse av den kunnskapsøkningen som ble forseglet opp i 1798. De som forkaster kunnskapsøkningen, forkaster verket og Verkets Skaper, og i Daniels termer var de «de ugudelige».

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12:10.

The “wicked shall do wickedly”, thus identifying a progressive escalating rejection of truth. The wickeds rejection of the framework is a rejection of God, and in turn God rejects the wicked for the rejection they attempt to accomplish by a counterfeit framework.

«de ugudelige skal handle ugudelig», og identifiserer dermed en progressiv, eskalerende forkastelse av sannheten. De ugudeliges forkastelse av rammeverket er en forkastelse av Gud, og på sin side forkaster Gud de ugudelige for den forkastelsen de forsøker å virkeliggjøre ved hjelp av et forfalsket rammeverk.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskap, vil også jeg forkaste deg, så du ikke skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Hosea 4:6.

God’s people, who were God’s “priests” from 1844 through to 1863, were rejected for their lack of the “knowledge” that has been increased through the ministry of William Miller. It is important to consider the context of verse six in Hosea, for the context identifies an escalating rebellion against the truth, represented as the “knowledge.”

Guds folk, som var Guds «prester» fra 1844 og frem til 1863, ble forkastet på grunn av sin mangel på den «kunnskap» som var blitt økt gjennom William Millers tjeneste. Det er viktig å ta i betraktning sammenhengen for vers seks i Hosea, for sammenhengen identifiserer et tiltagende opprør mot sannheten, fremstilt som «kunnskapen».

> Hear the word of the Lord, ye children of Israel: for the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land. By swearing, and lying, and killing, and stealing, and committing adultery, they break out, and blood toucheth blood. Therefore shall the land mourn, and every one that dwelleth therein shall languish, with the beasts of the field, and with the fowls of heaven; yea, the fishes of the sea also shall be taken away. Yet let no man strive, nor reprove another: for thy people are as they that strive with the priest. Therefore shalt thou fall in the day, and the prophet also shall fall with thee in the night, and I will destroy thy mother. My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. They eat up the sin of my people, and they set their heart on their iniquity. And there shall be, like people, like priest: and I will punish them for their ways, and reward them their doings. For they shall eat, and not have enough: they shall commit whoredom, and shall not increase: because they have left off to take heed to the Lord.

> Hør Herrens ord, Israels barn! For Herren har en trette med landets innbyggere, fordi det ikke finnes sannhet, ikke miskunn og ikke kunnskap om Gud i landet. Ved banning og løgn, ved drap og tyveri og hor bryter de alle grenser, og blodskyld følger på blodskyld. Derfor skal landet sørge, og hver den som bor der, skal vansmekte, sammen med markens dyr og himmelens fugler; ja, også havets fisker skal tas bort. Men ingen må føre sak, og ingen irettesette en annen; for ditt folk er som de som tretter med presten. Derfor skal du falle om dagen, og også profeten skal falle med deg om natten, og din mor vil jeg ødelegge. Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskapen, vil også jeg forkaste deg, så du ikke lenger skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Jo mer de ble mange, desto mer syndet de mot meg; derfor vil jeg forvandle deres ære til skam. De eter mitt folks synd, og deres hjerte står etter dets misgjerning. Og det skal gå presten som folket; jeg vil hjemsøke dem for deres veier og gjengjelde dem deres gjerninger. De skal ete og ikke bli mette; de skal drive hor og ikke bli mange, fordi de har holdt opp med å akte på Herren.

> Whoredom and wine and new wine take away the heart. My people ask counsel at their stocks, and their staff declareth unto them: for the spirit of whoredoms hath caused them to err, and they have gone a whoring from under their God. They sacrifice upon the tops of the mountains, and burn incense upon the hills, under oaks and poplars and elms, because the shadow thereof is good: therefore your daughters shall commit whoredom, and your spouses shall commit adultery. I will not punish your daughters when they commit whoredom, nor your spouses when they commit adultery: for themselves are separated with whores, and they sacrifice with harlots: therefore the people that doth not understand shall fall. Though thou, Israel, play the harlot, yet let not Judah offend; and come not ye unto Gilgal, neither go ye up to Bethaven, nor swear, The Lord liveth. For Israel slideth back as a backsliding heifer: now the Lord will feed them as a lamb in a large place. Ephraim is joined to idols: let him alone. Their drink is sour: they have committed whoredom continually: her rulers with shame do love, Give ye. The wind hath bound her up in her wings, and they shall be ashamed because of their sacrifices. Hosea 4:1–19.

> Hor og vin og ny vin tar bort hjertet. Mitt folk spør sine trestokker til råds, og deres stav gir dem svar; for horeånd har ført dem vill, og de har drevet hor borte fra sin Gud. De ofrer på fjelltoppene og tenner røkelse på haugene, under eik og poppel og terebinte, fordi skyggen der er god; derfor skal deres døtre drive hor, og deres ektefeller begå ekteskapsbrudd. Jeg vil ikke hjemsøke deres døtre når de driver hor, heller ikke deres ektefeller når de begår ekteskapsbrudd; for mennene holder seg selv til skjøger og ofrer sammen med horer; derfor skal det folk som ikke forstår, gå til grunne. Om du enn driver hor, Israel, så la ikke Juda gjøre seg skyldig; og kom ikke til Gilgal, og dra ikke opp til Bet-Aven, og sverg ikke: Så sant Herren lever. For Israel er gjenstridig som en gjenstridig kvige; nå skal Herren gjete dem som et lam på en vid eng. Efraim har sluttet seg til avguder; la ham være. Deres drikk er blitt sur; de driver stadig hor; hennes fyrster elsker med skam: Gi! Vinden har bundet henne inn i sine vinger, og de skal bli til skamme på grunn av sine ofre. Hosea 4:1–19.

The warning of Hosea is that “the Lord hath a controversy with the inhabitants of the land, because there is no truth, nor mercy, nor knowledge of God in the land.” Adventism is God’s people of the last days. In the day that the dirt brush man enters Miller’s room, Adventism, including the people, the priests, the prophets “that doth not understand shall fall,” for they will be “joined to idols.” Their idols are their counterfeit doctrines, woven into a counterfeit framework.

Hoseas advarsel er at «Herren har en trette med landets innbyggere, fordi det ikke finnes sannhet, heller ikke miskunnhet, heller ikke kunnskap om Gud i landet.» Adventismen er Guds folk i de siste dager. På den dag da mannen med støvkosten trer inn i Millers rom, skal adventismen, innbefattet folket, prestene og profetene, «som intet forstår, falle», for de skal være «bundet til avgudene». Deres avguder er deres forfalskede læresetninger, innvevd i et forfalsket rammeverk.

The rebellion represented by the rejection of the increase of knowledge is a progressive escalation of rebellion that reaches the point where their probation ends with the pronouncement that they are joined to the counterfeit doctrines that are swept from Miller’s room. Their rebellion is represented as the commission of whoredom continually. From 1863 onward until the close of probation, they continually rebel until they are spewed out of the mouth of the Lord.

Opprøret som er representert ved forkastelsen av kunnskapens tilvekst, er en gradvis eskalering av opprør som når det punkt hvor deres prøvetid avsluttes med kunngjøringen om at de er knyttet til de forfalskede læresetningene som feies ut av Millers rom. Deres opprør er fremstilt som stadig utøvelse av hor. Fra 1863 og fremover, inntil prøvetidens avslutning, gjør de stadig opprør inntil de blir spydd ut av Herrens munn.

The rebellion of rejecting knowledge was represented by their “continually” committing adultery, and although not the same Hebrew word, the meaning is the same as the Hebrew word “tamid” which means “continual”, and that is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Opprøret ved å forkaste kunnskap ble fremstilt ved at de «stadig» drev hor, og selv om det ikke er det samme hebraiske ordet, er betydningen den samme som i det hebraiske ordet «tamid», som betyr «stadig» og i Daniels bok er oversatt med «det daglige».

We will continue our study of the four kingdoms of Bible prophecy in the next article.

Vi vil fortsette vårt studium av de fire rikene i Bibelens profetier i neste artikkel.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Deretter så jeg, med hensyn til «det daglige», at ordet «offer» var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten; og at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte budskapet om dommens time. Da enhet rådde, før 1844, var nesten alle forent om den rette forståelsen av «det daglige»; men siden 1844, i forvirringen, er andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Review and Herald, 1. november 1850.

Back to Articles