Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Three

Daniels bok – hundre og tre

Unlocking Prophecy: Understanding the Triple Application of Prophetic Frameworks

Å låse opp profetien: Å forstå den tredobbelte anvendelsen av profetiske rammeverk

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been considering triple applications of prophecy. We are doing this for the purpose of identifying that when the Lord unsealed the last six verses of Daniel eleven with the collapse of the Soviet Union at the “time of the end” in 1989, an “increase of knowledge” was produced that was to test that generation of God’s people.

Vi har betraktet profetiens tredobbelte anvendelser. Vi gjør dette for å fastslå at da Herren åpnet de siste seks versene i Daniel elleve ved Sovjetunionens sammenbrudd ved «endetiden» i 1989, ble det frembrakt en «økning i kunnskap» som skulle prøve den generasjonen av Guds folk.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Og han sa: Gå bort, Daniel; for disse ord skal holdes skjult og forseglet inntil endetiden. Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal fortsette å handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12:9, 10.

Whenever a truth is unsealed by the Lion of the tribe of Judah, Satan works to resist the message. The resistance offered against the truths revealed in those final verses of Daniel eleven forced a deeper study of the truths connected with the verses in order that a sanctified defense against the errors which were proposed to undermine the truths revealed would not stand. One of the principles that was brought to light in the midst of that debate, was the triple application of prophecy. It was initially recognized in connection with the necessity to be correct about what “the daily” in the book of Daniel represented (paganism), and the correct history associated with the “taking away of the daily” (508 AD).

Når en sannhet blir åpnet av Løven av Judas stamme, arbeider Satan for å motstå budskapet. Den motstand som ble reist mot de sannheter som ble åpenbart i de siste versene av Daniel elleve, tvang frem et dypere studium av de sannheter som er knyttet til versene, for at et helliggjort forsvar mot de villfarelser som ble fremmet for å undergrave de åpenbarte sannhetene, ikke skulle bli stående. Et av de prinsippene som ble brakt for lyset midt under denne debatten, var profetiens trefoldige anvendelse. Dette ble først erkjent i forbindelse med nødvendigheten av å ha rett forståelse av hva «det daglige» i Daniels bok representerte (hedenskapet), og den rette historien knyttet til «borttagelsen av det daglige» (508 e.Kr.).

The recognition of three desolating powers as the framework of prophecy, paralleled the Millerite framework of prophecy being the first two desolating powers, and the Millerite identification of “the daily” as paganism provided a history consistent with the last six verses of Daniel eleven, as Sister White said it should. Thus, the resistance against the unsealed knowledge at the time of the end in 1989, produced greater light, as the knowledge was increased, and it also identified specific rules for the movement of the third angel, that paralleled the development of certain prophetic rules that had been assembled and employed in the movement of the first angel by William Miller.

Anerkjennelsen av tre ødeleggende makter som profetiens rammeverk, parallelt med det millerittiske profetiske rammeverket som de to første ødeleggende maktene, og den millerittiske identifikasjonen av «det daglige» som hedenskap, frembrakte en historie i samsvar med de siste seks versene i Daniel elleve, slik søster White sa at den burde. Motstanden mot den uforseglede kunnskapen ved endens tid i 1989 frembrakte således større lys, ettersom kunnskapen ble økt, og den identifiserte også bestemte regler for den tredje engels bevegelse, som svarte til utviklingen av visse profetiske regler som var blitt samlet og tatt i bruk i den første engels bevegelse av William Miller.

We have considered the triple application of the three Rome’s, the three falls of Babylon, and the three Elijah’s and are now addressing the three messengers who prepare the way for the Messenger of the Covenant. We have identified a close overlap and parallel of the three Rome’s, with the three falls of Babylon, and also a close parallel to the three Elijah’s and the three messengers who prepare the way. In the last days William Miller and Future for America both represent the third Elijah and also the third messenger who prepares the way. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and the movement of the first angel parallels the movement of the third angel.

Vi har betraktet den tredobbelte anvendelsen av de tre Roma-er, Babylons tre fall og de tre Elias-skikkelser, og retter nå oppmerksomheten mot de tre budbærerne som bereder veien for Paktens Budbærer. Vi har påvist en nær overlapping og parallell mellom de tre Roma-er og Babylons tre fall, og også en nær parallell til de tre Elias-skikkelser og de tre budbærerne som bereder veien. I de siste dager representerer både William Miller og Future for America den tredje Elias og også den tredje budbæreren som bereder veien. Jesus fremstiller alltid enden på en ting ved begynnelsen på en ting, og den første engels bevegelse løper parallelt med den tredje engels bevegelse.

> “God has given the messages of Revelation 14 their place in the line of prophecy, and their work is not to cease till the close of this earth’s history. The first and second angel’s messages are still truth for this time, and are to run parallel with this which follows. The third angel proclaims his warning with a loud voice. ‘After these things,’ said John, ‘I saw another angel come down from heaven, having great power, and the earth was lightened with his glory.’ In this illumination, the light of all the three messages is combined.” The 1888 Materials, 803, 804.

> «Gud har gitt budskapene i Åpenbaringen 14 deres plass i profetiens rekke, og deres gjerning skal ikke opphøre før avslutningen på denne jordens historie. Den første og den andre engels budskap er fremdeles sannhet for denne tid, og de skal løpe parallelt med dette som følger. Den tredje engel forkynner sin advarsel med høy røst. «Etter dette,» sa Johannes, «så jeg en annen engel stige ned fra himmelen, som hadde stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet.» I denne opplysningen er lyset fra alle de tre budskapene forent.» The 1888 Materials, 803, 804.

The movement of the first and second angels, was led by William Miller. Sister White identifies Miller as the “chosen messenger.”

Bevegelsen til den første og den andre engelen ble ledet av William Miller. Søster White identifiserer Miller som den «utvalgte budbæreren».

> “William Miller was disturbing Satan’s kingdom, and the arch-enemy sought not only to counteract the effect of the message, but to destroy the messenger himself.” Spirit of Prophecy, volume 4, 219.

> «William Miller forstyrret Satans rike, og erkefienden forsøkte ikke bare å motvirke virkningen av budskapet, men også å tilintetgjøre selve budbæreren.» Spirit of Prophecy, bind 4, 219.

She also identifies that Miller had been typified by both Elijah and John the Baptist.

Hun påpeker også at Miller var blitt forbildliggjort ved både Elia og Johannes Døperen.

> “Thousands were led to embrace the truth preached by William Miller, and servants of God were raised up in the spirit and power of Elijah to proclaim the message. Like John, the forerunner of Jesus, those who preached this solemn message felt compelled to lay the ax at the root of the tree, and call upon men to bring forth fruits meet for repentance.” Early Writings, 233.

> «Tusenvis ble ledet til å ta imot den sannheten som ble forkynt av William Miller, og Guds tjenere ble oppreist i Elias’ ånd og kraft for å forkynne budskapet. I likhet med Johannes, Jesu forløper, følte de som forkynte dette alvorlige budskapet seg tvunget til å legge øksen ved roten av treet og kalle mennesker til å bære frukter som er omvendelsen verdige.» Early Writings, 233.

John the Baptist, who according to Jesus was the second Elijah, was also the first messenger who was to prepare the way for the Messenger of the Covenant. It is therefore evident that the movement of the third angel will have a “chosen messenger.” That messenger will have been typified by Elijah, John the Baptist and William Miller. Together with Miller the two chosen messengers represent the beginning and the ending of the movement of the three angels of Revelation fourteen, and in doing so, together they represent both the third Elijah and also the third messenger who is to prepare the way for the Messenger of the Covenant.

Johannes døperen, som ifølge Jesus var den andre Elia, var også den første budbæreren som skulle berede veien for Paktens Engel. Det er derfor åpenbart at den tredje engels bevegelse vil ha en «utvalgt budbærer». Denne budbæreren vil ha vært forbilledlig fremstilt ved Elia, Johannes døperen og William Miller. Sammen med Miller representerer de to utvalgte budbærerne begynnelsen og avslutningen av de tre englers bevegelse i Åpenbaringen fjorten, og ved å gjøre dette representerer de sammen både den tredje Elia og også den tredje budbæreren som skal berede veien for Paktens Engel.

To reject the message of either the beginning or ending chosen messenger is death, and the message of Future for America is based upon the prophetic application of “line upon line,” which is the methodology of the latter rain. Through the application of “line upon line” it is established that the Millerite movement typified the movement of Future for America. A waymark of the Millerite history is William Miller, the “chosen messenger.” To reject that waymark is to reject the message, so it is established by the beginning and ending of Adventism, that a rejection of the messenger is also a rejection of the message, for the message identifies a chosen messenger. Therefore, to reject the message is to reject the messenger and vise-versa. Without a dancer, there is no dance.

Å forkaste budskapet fra enten den utvalgte budbæreren ved begynnelsen eller ved avslutningen er død, og Future for Americas budskap er basert på den profetiske anvendelsen av «linje på linje», som er metodologien til det sene regn. Gjennom anvendelsen av «linje på linje» blir det fastslått at millerittbevegelsen var et forbilde på Future for America-bevegelsen. Et veimerke i millerittbevegelsens historie er William Miller, den «utvalgte budbæreren». Å forkaste det veimerket er å forkaste budskapet, så det blir fastslått ved adventismens begynnelse og avslutning at en forkastelse av budbæreren også er en forkastelse av budskapet, for budskapet identifiserer en utvalgt budbærer. Derfor er det slik at å forkaste budskapet er å forkaste budbæreren, og omvendt. Uten en danser finnes det ingen dans.

> “I was pointed back to the proclamation of the first advent of Christ. John was sent in the spirit and power of Elijah to prepare the way of Jesus. Those who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus. Their opposition to the message that foretold His coming placed them where they could not readily receive the strongest evidence that He was the Messiah. Satan led on those who rejected the message of John to go still farther, to reject and crucify Christ. In doing this they placed themselves where they could not receive the blessing on the day of Pentecost, which would have taught them the way into the heavenly sanctuary. The rendering of the veil of the temple showed that the Jewish sacrifices and ordinances would no longer be received. The great Sacrifice had been offered and had been accepted, and the Holy Spirit which descended on the day of Pentecost carried the minds of the disciples from the earthly sanctuary to the heavenly, where Jesus had entered by His own blood, to shed upon His disciples the benefits of His atonement. But the Jews were left in total darkness. They lost all the light which they might have had upon the plan of salvation, and still trusted in their useless sacrifices and offerings. The heavenly sanctuary had taken the place of the earthly, yet they had no knowledge of the change. Therefore they could not be benefited by the mediation of Christ in the holy place.

> «Jeg ble henvist tilbake til forkynnelsen av Kristi første komme. Johannes ble sendt i Elias’ ånd og kraft for å berede veien for Jesus. De som forkastet Johannes’ vitnesbyrd, hadde ikke gagn av Jesu lære. Deres motstand mot budskapet som forutsa Hans komme, stilte dem slik at de ikke lett kunne ta imot de sterkeste beviser for at Han var Messias. Satan drev dem som forkastet Johannes’ budskap, til å gå enda lenger, til å forkaste og korsfeste Kristus. Ved å gjøre dette stilte de seg slik at de ikke kunne motta velsignelsen på pinsedagen, som ville ha lært dem veien inn i den himmelske helligdom. At forhenget i templet revnet, viste at de jødiske ofre og anordninger ikke lenger ville bli mottatt. Det store Offer var blitt frembåret og var blitt godtatt, og Den Hellige Ånd, som kom ned på pinsedagen, vendte disiplenes sinn fra den jordiske helligdom til den himmelske, hvor Jesus var gått inn ved sitt eget blod, for å utøse sin forsonings goder over sine disipler. Men jødene ble etterlatt i totalt mørke. De mistet alt det lys de kunne ha hatt over frelsesplanen, og stolte fremdeles på sine unyttige ofre og gaver. Den himmelske helligdom hadde tatt den jordiskes plass, men de hadde ingen kunnskap om forandringen. Derfor kunne de ikke ha gagn av Kristi mellomgjerning i det hellige.»

> “Many look with horror at the course of the Jews in rejecting and crucifying Christ; and as they read the history of His shameful abuse, they think they love Him, and would not have denied Him as did Peter, or crucified Him as did the Jews. But God who reads the hearts of all, has brought to the test that love for Jesus which they professed to feel. All heaven watched with the deepest interest the reception of the first angel’s message. But many who professed to love Jesus, and who shed tears as they read the story of the cross, derided the good news of His coming. Instead of receiving the message with gladness, they declared it to be a delusion. They hated those who loved His appearing and shut them out of the churches. Those who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry, which was to prepare them to enter with Jesus by faith into the most holy place of the heavenly sanctuary. And by rejecting the two former messages, they have so darkened their understanding that they can see no light in the third angel’s message, which shows the way into the most holy place. I saw that as the Jews crucified Jesus, so the nominal churches had crucified these messages, and therefore they have no knowledge of the way into the most holy, and they cannot be benefited by the intercession of Jesus there. Like the Jews, who offered their useless sacrifices, they offer up their useless prayers to the apartment which Jesus has left; and Satan, pleased with the deception, assumes a religious character, and leads the minds of these professed Christians to himself, working with his power, his signs and lying wonders, to fasten them in his snare.” Early Writings, 259–261.

> «Mange betrakter med gru jødenes handlemåte da de forkastet og korsfestet Kristus; og når de leser historien om Hans skammelige mishandling, tenker de at de elsker Ham og ikke ville ha fornektet Ham slik Peter gjorde, eller korsfestet Ham slik jødene gjorde. Men Gud, som gransker alles hjerter, har satt på prøve den kjærlighet til Jesus som de bekjente å føle. Hele himmelen fulgte med den dypeste interesse mottagelsen av den første engels budskap. Men mange som bekjente å elske Jesus, og som felte tårer når de leste beretningen om korset, hånte de gode nyhetene om Hans komme. I stedet for å ta imot budskapet med glede erklærte de at det var en villfarelse. De hatet dem som elsket Hans åpenbarelse og stengte dem ute fra menighetene. De som forkastet det første budskap, kunne ikke ha gagn av det andre; heller ikke hadde de gagn av midnattsropet, som skulle berede dem til ved tro å gå inn med Jesus i det aller helligste i den himmelske helligdom. Og ved å forkaste de to foregående budskap har de så formørket sin forstand at de ikke kan se noe lys i den tredje engels budskap, som viser veien inn i det aller helligste. Jeg så at slik jødene korsfestet Jesus, slik hadde de navnkristne kirkene korsfestet disse budskapene, og derfor har de ingen kunnskap om veien inn i det aller helligste, og de kan ikke ha gagn av Jesu forbønn der. Likesom jødene, som frembar sine unyttige offer, frembærer de sine unyttige bønner til det rommet som Jesus har forlatt; og Satan, som gleder seg over bedraget, påtar seg en religiøs skikkelse og leder sinnet hos disse bekjennende kristne til seg selv, idet han virker med sin makt, sine tegn og løgnens under for å binde dem fast i sin snare.» Early Writings, 259–261.

Those “who rejected the testimony of John were not benefited by the teachings of Jesus,” and those “who rejected the first message could not be benefited by the second; neither were they benefited by the midnight cry.” The ministry of John preceded the baptism of Christ, who shortly thereafter cleansed the temple at the beginning of His ministry. Miller’s ministry prepared for Christ to purify the sons of Levi when He came suddenly on October 22, 1844. In either of those two witnesses, the rejection of the messenger who prepares the way, equates to death.

De som «forkastet Johannes’ vitnesbyrd, hadde ingen gagn av Jesu undervisning», og de som «forkastet det første budskapet, kunne ikke ha gagn av det andre; heller ikke hadde de gagn av midnattsropet». Johannes’ tjeneste gikk forut for Kristi dåp, og kort tid etter renset Han tempelet ved begynnelsen av sin tjeneste. Millers tjeneste beredte veien for at Kristus skulle rense Levis sønner da Han kom plutselig den 22. oktober 1844. I begge disse to vitnene er forkastelsen av budbæreren som bereder veien, ensbetydende med død.

The purging and purification that was accomplished by Christ in His work as the Messenger of the Covenant was for the purpose of raising up a people to accomplish the work of carrying the message of salvation to the world. The work is accomplished in advance of the period of time representing when the executive judgment begins. The destruction of Jerusalem in the history of the disciples represents the executive judgment, and Adventism turned away from their responsibility to accomplish that work, but the Lord had tried to gather them together. He had led His people to publish the 1850 chart as the graphical representation of the message they could have carried to the world.

Renselsen og lutringen som ble fullbrakt av Kristus i Hans gjerning som Paktens Engel, hadde til hensikt å oppreise et folk til å utføre verket med å bære frelsens budskap til verden. Verket blir fullført forut for den tidsperioden som representerer når den eksekutive dom begynner. Jerusalems ødeleggelse i disiplenes historie representerer den eksekutive dom, og adventismen vendte seg bort fra sitt ansvar for å utføre det verket, men Herren hadde forsøkt å samle dem sammen. Han hadde ledet sitt folk til å utgi 1850-kartet som den grafiske framstillingen av det budskapet de kunne ha båret til verden.

> “It was not the will of God that Israel should wander forty years in the wilderness; He desired to lead them directly to the land of Canaan and establish them there, a holy, happy people. But ‘they could not enter in because of unbelief.’ Hebrews 3:19. Because of their backsliding and apostasy they perished in the desert, and others were raised up to enter the Promised Land. In like manner, it was not the will of God that the coming of Christ should be so long delayed and His people should remain so many years in this world of sin and sorrow. But unbelief separated them from God. As they refused to do the work which He had appointed them, others were raised up to proclaim the message. In mercy to the world, Jesus delays His coming, that sinners may have an opportunity to hear the warning and find in Him a shelter before the wrath of God shall be poured out.” The Great Controversy, 458.

> «Det var ikke Guds vilje at Israel skulle vandre førti år i ørkenen; Han ønsket å føre dem direkte til Kana’ans land og grunnfeste dem der som et hellig, lykkelig folk. Men ‘de kunne ikke komme inn på grunn av vantro.’ Hebreerne 3:19. På grunn av sitt frafall og sin apostasi gikk de til grunne i ørkenen, og andre ble reist opp til å gå inn i det lovede land. På samme måte var det ikke Guds vilje at Kristi komme skulle bli så lenge forsinket, og at Hans folk skulle bli værende så mange år i denne verden av synd og sorg. Men vantroen skilte dem fra Gud. Da de nektet å utføre det verk som Han hadde utpekt for dem, ble andre reist opp til å forkynne budskapet. I barmhjertighet mot verden utsetter Jesus sitt komme, for at syndere skal få anledning til å høre advarselen og finne et tilfluktssted i Ham før Guds vrede blir utøst.» The Great Controversy, 458.

Had Adventism only held fast their faith, “their work would have been completed.”

Dersom adventismen bare hadde holdt fast ved sin tro, «ville deres verk ha vært fullført».

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> «Dersom adventistene, etter den store skuffelsen i 1844, hadde holdt fast ved sin tro og i enhet fulgt videre i Guds åpnende forsyn, idet de tok imot den tredje engels budskap og i Den Hellige Ånds kraft forkynte det for verden, ville de ha sett Guds frelse; Herren ville ha virket mektig sammen med deres anstrengelser, verket ville ha vært fullført, og Kristus ville allerede ha kommet for å ta imot sitt folk til deres lønn. Men i den perioden av tvil og usikkerhet som fulgte etter skuffelsen, oppga mange av adventtroende sin tro.... Slik ble verket hindret, og verden ble etterlatt i mørke. Hadde hele adventistlegemet forent seg om Guds bud og Jesu tro, hvor vidt annerledes ville ikke vår historie ha vært!» Evangelism, 695.

In the Spring of 1844, the Messenger of the Covenant purified the movement of the Millerites, and then in the Fall brought the message of the third angel. Miller, his message and the movement he represented, had fulfilled the parable of the ten virgins. At the Exeter, NH camp meeting the message of the Midnight Cry arrived and in two short months it was demonstrated which of the virgins had the oil. The two classes were manifested, and the third angel arrived with a message in his hand that was to be eaten, but the wise virgins “yielded their faith” in “the period of doubt and uncertainty.”

Våren 1844 renset Paktens Sendebud millerittbevegelsen, og om høsten brakte han den tredje engels budskap. Miller, hans budskap og den bevegelsen han representerte, hadde oppfylt lignelsen om de ti jomfruer. På leirmøtet i Exeter, NH, kom Midnattsropets budskap, og i løpet av to korte måneder ble det vist hvilke av jomfruene som hadde oljen. De to klassene ble åpenbart, og den tredje engel kom med et budskap i sin hånd som skulle etes, men de kloke jomfruer «oppgav sin tro» i «tvilens og uvisshetens periode».

The “period of doubt and uncertainty” had been represented by the disciples at His death, but on the third day He began to open the message of His resurrection to His disciples, and they did not “yield their faith.” The period of doubt and uncertainty for the wise virgins of the movement of the first and second angels’ messages continued for roughly three years, at which point the Lord revealed to Sister White that He had stretched forth His hand to again gather the remnant of His people. He led His people to begin their publishing work and to produce Habakkuk’s second table, but “many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness.”

«perioden med tvil og usikkerhet» var blitt framstilt ved disiplene ved Hans død, men på den tredje dag begynte Han å åpne budskapet om Sin oppstandelse for Sine disipler, og de «oppgav ikke sin tro». Perioden med tvil og usikkerhet for de kloke jomfruer i bevegelsen omkring den første og den andre engels budskap fortsatte i om lag tre år, på hvilket tidspunkt Herren åpenbarte for søster White at Han hadde strakt ut Sin hånd for på ny å samle resten av Sitt folk. Han ledet Sitt folk til å begynne sitt forlagsarbeid og til å frambringe Habakkuks andre tavle, men «mange av adventtroende oppgav sin tro.... Slik ble verket hindret, og verden ble etterlatt i mørke.»

In 1849, William Miller, the chosen messenger of the first and second angels’ message was laid to rest. Had the wise virgins of October 22, 1844 “held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God,” the Lord would have raised up another messenger in the spirit and power of Elijah. Instead “the coming of Christ” was “delayed and His people” “in like manner” to ancient Israel would “remain” “many years in this world of sin and sorrow.”

I 1849 ble William Miller, den utvalgte budbærer for den første og den andre engels budskap, lagt til hvile. Dersom de vise jomfruene den 22. oktober 1844 hadde «holdt fast ved sin tro og fortsatt samlet å følge Guds åpenbare forsyn», ville Herren ha oppreist en annen budbærer i Elias’ ånd og kraft. I stedet ble «Kristi komme» «forsinket, og Hans folk» ville «på lignende måte» som det gamle Israel «forbli» «mange år i denne syndens og sorgens verden.»

One hundred and twenty-six years after the rebellion of 1863, the Lord raised up the chosen messenger of the third angel. His work was both to prepare the way for the Messenger of the Covenant to suddenly come into His temple and to enter into a covenant relationship with the one hundred and forty-four thousand, during the closing scenes of the investigative judgment, but also to present a message that confronts the threefold union of Ahab, Jezebel and her prophets in the period of the Executive Judgment, which begins at the soon-coming Sunday law.

Ett hundre og tjueseks år etter opprøret i 1863 oppreiste Herren den tredje engels utvalgte budbærer. Hans gjerning var både å berede veien for at Paktens Engel brått skulle komme til sitt tempel og å tre inn i et paktsforhold med de hundre og førtifire tusen under de avsluttende scener av den undersøkende dom, men også å fremlegge et budskap som konfronterer den trefoldige foreningen av Akab, Jesabel og hennes profeter i den utøvende doms periode, som begynner ved den snart kommende søndagsloven.

The third messenger who prepares the way represents a work, a message, a messenger, and a movement during the closing scenes of the Investigative Judgment. The third Elijah represents a work, a message, a messenger and a movement during the closing scenes of the Executive Judgment. The message of the messenger who prepares the way, and the message of Elijah, is the message of the third of the three Woes of Revelation chapters eight through eleven.

Den tredje budbæreren som bereder veien, representerer et verk, et budskap, en budbærer og en bevegelse under de avsluttende scenene i den undersøkende dommen. Den tredje Elia representerer et verk, et budskap, en budbærer og en bevegelse under de avsluttende scenene i den utøvende dommen. Budskapet til budbæreren som bereder veien, og Elias budskap, er budskapet om det tredje av de tre veene i Åpenbaringen kapittel åtte til elleve.

In the history represented by the messenger who prepares the way, the message of the third Woe, represents the Trumpet which calls Laodicean Adventism to “buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eyesalve, that thou mayest see.” It is the message of God’s love that shows God’s people their transgressions, for “As many as” He loves, He “rebukes and chastens.” It is the message of Christ’s righteousness that calls men to accept His character, which is manifested in the time period when the Messenger of the Covenant is accomplishing the work of cleansing the soul temple, and therefore He calls those whom He loves to manifest His character and be “zealous therefore, and repent,” for He is “at the” dispensation “door,” that represents the close of probation, where He “will spue” Laodicean Adventism “out of” His “mouth.” That dispensational “door” is the door that He “openeth, and no man shutteth; and shutteth, and no man openeth.”

I den historien som er framstilt ved budbæreren som bereder veien, representerer budskapet om det tredje Ve bud det basunstøt som kaller laodikeisk adventisme til å «kjøpe av meg gull lutret i ild, så du kan bli rik, og hvite klær, så du kan være kledd, og skammen ved din nakenhet ikke skal bli åpenbar; og salv dine øyne med øyensalve, så du kan se.» Det er budskapet om Guds kjærlighet som viser Guds folk deres overtredelser, for «alle dem» Han elsker, «refser og tukter» Han. Det er budskapet om Kristi rettferdighet som kaller mennesker til å ta imot Hans karakter, som blir åpenbart i den tidsperioden da Paktens Budbærer fullbyrder verket med å rense sjelens tempel, og derfor kaller Han dem som Han elsker til å åpenbare Hans karakter og være «nidkjære derfor, og omvende» seg, for Han er «ved» husholdningens «dør», som representerer prøvetidens avslutning, hvor Han «vil utspy» laodikeisk adventisme «av» Sin «munn». Den husholdningens «dør» er den dør som Han «åpner, og ingen lukker; og lukker, og ingen åpner.»

There is a seeming contradiction that is resolved by the application of “line upon Line,” but many may not even recognize the seeming contradiction. When resolved it adds clarity to the transition from the Investigative to the Executive Judgment which takes place at the soon coming Sunday law. It is resolved by accepting that Pentecost typifies the soon coming Sunday law in the United States. In order to finalize our consideration of the third messenger who prepares the way as a symbol in the Investigative Judgment, in contrast with the third Elijah being a symbol of the Executive Judgment, we will address this seeming contradiction.

Det finnes en tilsynelatende motsigelse som blir løst ved anvendelsen av «linje på linje», men mange vil kanskje ikke engang gjenkjenne den tilsynelatende motsigelsen. Når den blir løst, tilfører det klarhet til overgangen fra den undersøkende dom til den fullbyrdende dom, som finner sted ved den snart kommende søndagsloven. Den blir løst ved å godta at pinsen er et forbilde på den snart kommende søndagsloven i De forente stater. For å fullføre vår betraktning av det tredje sendebudet som forbereder veien som et symbol i den undersøkende dom, i motsetning til at den tredje Elia er et symbol på den fullbyrdende dom, vil vi ta opp denne tilsynelatende motsigelsen.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.

> «Den engel som forener seg i forkynnelsen av den tredje engels budskap, skal opplyse hele jorden med sin herlighet. Her forutsies et verk av verdensomspennende utstrekning og usedvanlig kraft. Adventbevegelsen i 1840–44 var en herlig åpenbarelse av Guds kraft; den første engels budskap ble båret til hver misjonsstasjon i verden, og i noen land var det den største religiøse interesse som er blitt vitnet i noe land siden reformasjonen i det sekstende århundre; men disse skal overgås av den mektige bevegelsen under den siste advarsel fra den tredje engel.»

> “The work will be similar to that of the Day of Pentecost. As the ‘former rain’ was given, in the outpouring of the Holy Spirit at the opening of the gospel, to cause the upspringing of the precious seed, so the ‘latter rain’ will be given at its close for the ripening of the harvest. ‘Then shall we know, if we follow on to know the Lord: His going forth is prepared as the morning; and He shall come unto us as the rain, as the latter and former rain unto the earth.’ Hosea 6:3. ‘Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for He hath given you the former rain moderately, and He will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain.’ Joel 2:23. ‘In the last days, saith God, I will pour out of My Spirit upon all flesh.’ ‘And it shall come to pass, that whosoever shall call on the name of the Lord shall be saved.’ Acts 2:17, 21.

> «Verket vil ligne det som fant sted på pinsedagen. Likesom «det første regn» ble gitt ved Den hellige ånds utgytelse ved evangeliets begynnelse, for å få den dyrebare sæd til å spire frem, slik vil «det sene regn» bli gitt ved dets avslutning for å modne innhøstningen. «Da skal vi kjenne, ja, jage etter å kjenne Herren. Hans fremgang er så viss som morgenrøden; og han skal komme til oss som regnet, som det sene og det første regn over jorden.» Hosea 6:3. «Fryd dere da, Sions barn, og gled dere i Herren deres Gud! For han har gitt dere det første regn i rett mål, og han lar regn falle ned for dere, både det første og det sene regn.» Joel 2:23. «I de siste dager, sier Gud, vil jeg utgyte av min Ånd over alt kjød.» «Og det skal skje: Hver den som påkaller Herrens navn, skal bli frelst.» Apostlenes gjerninger 2:17, 21.»

> “The great work of the gospel is not to close with less manifestation of the power of God than marked its opening. The prophecies which were fulfilled in the outpouring of the former rain at the opening of the gospel are again to be fulfilled in the latter rain at its close. Here are ‘the times of refreshing’ to which the apostle Peter looked forward when he said: ‘Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; and He shall send Jesus.’ Acts 3:19, 20.” The Great Controversy, 611.

> «Evangeliets store verk skal ikke avsluttes med en mindre åpenbaring av Guds kraft enn den som preget dets begynnelse. De profetier som ble oppfylt ved utgytelsen av det første regn ved evangeliets begynnelse, skal igjen oppfylles ved det sene regn ved dets avslutning. Her er «vederkvegelsens tider» som apostelen Peter så fram til da han sa: «Gjør derfor bot og omvend dere, så deres synder kan bli utslettet, for at vederkvegelsens tider må komme fra Herrens åsyn, og han skal sende Jesus.» Apg 3:19, 20.» The Great Controversy, 611.

Back to Articles