Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Seven

Daniels bok – nummer førtisju

Unmasking Deceptive Doctrines: A Critical Analysis of Daniel 8 and the Challenges to Adventist Theology

Avsløring av villedende læresetninger: En kritisk analyse av Daniel 8 og utfordringene mot adventistisk teologi

Author

Jeff Pippenger

Published

January 11, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the little horn of Rome is represented in verses nine through twelve of Daniel chapter eight, it is a corrupted symbol for it is a symbol of transvestitism, a cross-dresser oscillating between male and female. It agrees with the Millerite understanding that Rome was represented by two phases, the first phase being the Roman statecraft and the second phase being the Roman churchcraft, but in the oscillation of genders in the verses, the little horn is out of the historical and prophetic sequence (corrupted). Yet each of the four verses represents history directly associated with either Roman statecraft or Roman churchcraft. Pagan Rome persecuted all who resisted its imperial authority, but the persecution of papal Rome (feminine) in verse ten, is specifically directed against heaven.

Når Romas lille horn fremstilles i vers ni til tolv i Daniel kapittel åtte, er det et fordervet symbol, for det er et symbol på transvestittisme, en som kler seg i klær for begge kjønn og svinger mellom mannlig og kvinnelig. Det stemmer overens med millerittenes forståelse av at Roma ble fremstilt ved to faser, den første fasen som den romerske statsmakt og den andre fasen som den romerske kirkemakt, men i kjønnenes veksling i versene er det lille horn ute av den historiske og profetiske rekkefølgen (fordervet). Likevel fremstiller hvert av de fire versene historie som er direkte knyttet til enten romersk statsmakt eller romersk kirkemakt. Det hedenske Roma forfulgte alle som motsatte seg dets keiserlige myndighet, men det pavelige Romas (kvinnelige) forfølgelse i vers ti er spesifikt rettet mot himmelen.

In the Millerite understanding that Rome was the fourth and final kingdom, the oscillating from state to church to state to church again would not have been a concern. They had seen the mixture of iron and clay in the feet of Daniel chapter two, and simply understood it as two phases of Rome, with no concern to define a specific historical sequence of a fourth and fifth kingdom. They understood the same of chapter seven, where the horn that spake great things against the most High, had three horns plucked up from the original ten horns of the beast of Rome. Even if Miller did recognize the gender oscillation of verse nine through twelve, it would have been unimportant to his understanding of the fourth kingdom being Rome. In Millerite understanding the fourth kingdom ended in 1798, and the next prophetic event was the Second Coming of Christ.

I den millerittiske forståelsen, der Roma var det fjerde og siste riket, ville vekslingen fra stat til kirke til stat til kirke igjen ikke ha vært noe anliggende. De hadde sett blandingen av jern og leire i føttene i Daniel kapittel to, og forsto det ganske enkelt som to faser av Roma, uten noe behov for å fastslå en bestemt historisk rekkefølge av et fjerde og femte rike. De forsto det samme i kapittel sju, der hornet som talte store ord mot den Høyeste, hadde tre horn revet opp fra dyrets, Romerrikets, opprinnelige ti horn. Selv om Miller skulle ha erkjent kjønnsvekslingen i vers ni til tolv, ville det ha vært uten betydning for hans forståelse av at det fjerde riket var Roma. I den millerittiske forståelsen endte det fjerde riket i 1798, og den neste profetiske hendelsen var Kristi annet komme.

The feminine horn identifies the woman who commits spiritual fornication with the masculine horn, and is represented in verses ten and twelve.

Det feminine hornet identifiserer kvinnen som begår åndelig hor med det maskuline hornet, og er fremstilt i vers ti og tolv.

> And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Daniel 8:10.

> Og det vokste seg stort, like til himmelens hær; og det kastet noen av hæren og av stjernene ned til jorden og tråkket dem ned. Daniel 8:10.

The persecution of the papal power was directed against Christianity (the host of heaven), and in verse twelve papal Rome (feminine), receives the power to accomplish her murderous work through the transgression of fornicating with the kings of Europe.

Forfølgelsen fra den pavelige makt var rettet mot kristendommen (himlenes hær), og i vers tolv mottar det pavelige Roma (femininum) makt til å fullbyrde sitt morderiske verk gjennom overtredelsen ved å drive hor med Europas konger.

> And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:12.

> Og en hær ble overgitt til ham mot det daglige offer på grunn av overtredelsen, og den kastet sannheten til jorden; og den handlet og hadde fremgang. Daniel 8:12.

The “host” in the verse represents the military power that was given the papacy “against the daily.” The word “against” means “from”. From the pagan kings of Europe (pagan Rome), represented by “the daily,” military support (an host) was given to the papacy “by reason of transgression.” The combination of church and state, with the church in control of the relationship is the “transgression.” The wine of that transgression is Christian blood. Once the papacy had control of the armies of pagan Rome, papal Rome (“it”) “cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered.”

«Hæren» i verset representerer den militære makt som ble gitt pavedømmet «mot det daglige». Ordet «mot» betyr «fra». Fra Europas hedenske konger (det hedenske Roma), representert ved «det daglige», ble militær støtte (en hær) gitt til pavedømmet «på grunn av overtredelsen». Sammenslutningen av kirke og stat, med kirken i kontroll over forholdet, er «overtredelsen». Vinen av denne overtredelsen er kristent blod. Da pavedømmet først hadde fått kontroll over det hedenske Romas hærer, «kastet» det pavelige Roma («det») «sannheten til jorden; og det gjorde sin gjerning og hadde framgang».

In Daniel chapter eleven, verse thirty-one, the giving of the armies to papal Rome is also represented:

I Daniel kapittel elleve, vers trettien, blir også overgivelsen av hærene til det pavelige Roma framstilt:

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Og hærstyrker skal stå til hans tjeneste, og de skal vanhellige styrkens helligdom, og de skal ta bort det daglige offer, og de skal oppstille ødeleggelsens styggedom. Daniel 11:31.

The verse is identifying the historical transition from pagan Rome to papal Rome. In the verse the “arms” are the European kings that began to stand up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks (France), in the year 496. The “arms” also polluted “the sanctuary of strength” (the city of Rome), through the continuous warfare from the fourth century onward to the year 538. The “arms” also removed the pagan resistance to the rise of the papacy, and by the year 508, the pagan resistance was finished.

Verset identifiserer den historiske overgangen fra hedensk Roma til pavelig Roma. I verset er «armene» de europeiske kongene som begynte å reise seg til støtte for pavedømmet, begynnende med Klodvig, frankernes konge (Frankrike), i året 496. «Armene» vanhelliget også «styrkens helligdom» (byen Roma) gjennom den vedvarende krigføringen fra det fjerde århundre og frem til året 538. «Armene» fjernet også den hedenske motstanden mot pavedømmets fremvekst, og innen året 508 var den hedenske motstanden til ende.

The word translated as “take away,” is the Hebrew word “sur” and means “to remove”. The “arms” placed the “abomination that maketh desolate” (the papacy), on the throne of the earth in the year 538. When Daniel chapter eight, verse twelve identifies that “an host” was given to the feminine little horn, it is agreeing with the witness of verse thirty-one of chapter eleven. The book of Revelation also gives witness to the same truth in chapter thirteen.

Ordet som er oversatt med «ta bort», er det hebraiske ordet «sur» og betyr «å fjerne». «Armene» satte «ødeleggelsens styggedom» (pavedømmet) på jordens trone i året 538. Når Daniel kapittel åtte, vers tolv, identifiserer at «en hær» ble gitt til det feminine lille hornet, stemmer det overens med vitnesbyrdet i vers trettien i kapittel elleve. Også Åpenbaringsboken vitner om den samme sannheten i kapittel tretten.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Og dyret som jeg så, var lik en leopard, og dets føtter var som en bjørns føtter, og dets gap som gapet på en løve; og dragen gav det sin kraft og sin trone og stor myndighet. Åpenbaringen 13:2.

Sister White directly identifies the beast of verse two as the papacy, and that the dragon in the verse is pagan Rome. Pagan Rome gave three things to the papacy; “his power, and his seat, and great authority.”

Søster White identifiserer direkte dyret i vers to som pavedømmet, og at dragen i verset er det hedenske Roma. Det hedenske Roma gav pavedømmet tre ting: «sin kraft og sitt sete og stor myndighet.»

The military power was given by pagan Rome beginning with Clovis in the year 496. The “seat” to rule from, was given to the papacy in the year 330, when the emperor Constantine moved his capitol to Constantinople, leaving his former capitol city of Rome to the control of the papal church. In the year 533, the emperor Justinian decreed that the pope was the head of the church and the corrector of heretics, turning his “great authority” over to the pope of Rome. Verse twelve of Daniel chapter eight, identifies the time when a “host” was given, and that prophetic truth is testified to on many witnesses. From that point in time (beginning in the year 496), the papacy “prospered.”

Den militære makten ble gitt av det hedenske Roma med begynnelse hos Klodvig i året 496. «Setet» å herske fra ble gitt til pavedømmet i året 330, da keiser Konstantin flyttet sin hovedstad til Konstantinopel og overlot sin tidligere hovedstad, Roma, til den pavelige kirkes kontroll. I året 533 fastslo keiser Justinian at paven var kirkens overhode og kjetternes refser, og overførte sin «store myndighet» til paven i Roma. Vers tolv i Daniels bok, kapittel åtte, angir tidspunktet da en «hærskare» ble gitt, og denne profetiske sannhet blir bevitnet av mange vitner. Fra dette tidspunkt (med begynnelse i året 496) «lyktes» pavedømmet.

It would continue to “practice” and “prosper” until the end of the indignation against the northern kingdom of Israel ended in 1798, and the papacy received its deadly wound.

Det skulle fortsette å «virke» og «ha framgang» inntil enden på harmen mot det nordlige riket Israel inntraff i 1798, og pavedømmet fikk sitt dødelige sår.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Og kongen skal gjøre etter sin egen vilje; og han skal opphøye seg selv og gjøre seg stor over enhver gud, og tale forunderlige ord mot gudenes Gud, og ha framgang inntil harmen er fullbyrdet; for det som er fastsatt, skal bli gjort. Daniel 11:36.

Verse nine of chapter eight, describes masculine Rome (pagan Rome), and represents the three-step conquering process that pagan Rome accomplished, and which typified the three geographical areas that would be conquered in order for papal Rome to be established upon the throne of the earth, as represented by the three horns that were plucked up in chapter seven. Those two three-step conquering’s of pagan and papal Rome, represented the three geographical obstacles of modern Rome, in verses forty through forty-three of Daniel eleven. Then in chapter eight, verse eleven, the masculine little horn (pagan Rome) is again represented. In the verse, the sanctified logic is so sound, that the scornful men that rule Jerusalem were forced to introduce several theological lies in order to erect their counterfeit foundation.

Vers ni i kapittel åtte beskriver det maskuline Roma (hedensk Roma) og fremstiller den erobringsprosess i tre trinn som hedensk Roma fullførte, og som foregrep de tre geografiske områdene som måtte erobres for at det pavelige Roma skulle bli opprettet på jordens trone, slik dette fremstilles ved de tre hornene som ble rykket opp i kapittel sju. Disse to tredelte erobringene til hedensk og pavelig Roma representerte det moderne Romas tre geografiske hindringer i vers førti til førtitre i Daniel elleve. Deretter blir det maskuline lille hornet (hedensk Roma) igjen fremstilt i kapittel åtte, vers elleve. I dette verset er den helliggjorte logikken så uangripelig at de spottende menn som styrer Jerusalem, ble tvunget til å innføre flere teologiske løgner for å oppreise sitt forfalskede fundament.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han opphøyet seg endog til hærens fyrste, og ved ham ble det daglige offer tatt bort, og stedet for hans helligdom ble styrtet ned. Daniel 8:11.

As we begin to address the counterfeit coins and jewels that have been introduced to Adventism since 1863, it should be noted that there are two primary fields of supposed theological expertise which Adventism boasts of, as their basis for upholding the doctrines of apostate Protestantism and Catholicism. The claim that the modern theologians of Adventism make is that they are either experts in biblical history, or experts in biblical languages. Their application of the verse, reveals the prophetic word has become as a sealed book unto them, and also reveals that their claim of being experts of the biblical languages is simply the modern manifestation of Pharisaism.

Idet vi begynner å ta opp de falske myntene og smykkene som er blitt innført i adventismen siden 1863, bør det bemerkes at det finnes to primære felter for påstått teologisk ekspertise som adventismen smykker seg med, og som danner grunnlaget for dens opprettholdelse av den frafalne protestantismens og katolisismens læresetninger. Påstanden som adventismens moderne teologer fremsetter, er at de enten er eksperter i bibelsk historie, eller eksperter i bibelske språk. Deres anvendelse av verset åpenbarer at det profetiske ord er blitt som en forseglet bok for dem, og åpenbarer også at deres påstand om å være eksperter i de bibelske språk ganske enkelt er den moderne manifestasjon av fariseismen.

First is the disregard of the oscillation of the genders for the little horn in verse nine through twelve. If they were actually experts in the Hebrew language, they would not deny, or water down, the fact that Daniel purposely employed gender oscillation in the verses. The little horn is represented in both genders, and those genders go back and forth through the verses. The theologians try to cover this fact with rubbish and counterfeit coins, for it clearly identifies that verse eleven is identifying pagan, not papal Rome. They of course insist that the little horn of verse eleven is the pope, when it is actually pagan Rome.

For det første er det ignoreringen av kjønnenes veksling for det lille hornet i vers ni til tolv. Hvis de virkelig var eksperter i det hebraiske språket, ville de ikke benekte eller utvanne det faktum at Daniel med hensikt benyttet kjønnsveksling i versene. Det lille hornet fremstilles i begge kjønn, og disse kjønnene veksler frem og tilbake gjennom versene. Teologene forsøker å dekke over dette forholdet med skrap og falske mynter, for det identifiserer tydelig at vers elleve viser til hedensk, ikke pavelig Roma. De insisterer naturligvis på at det lille hornet i vers elleve er paven, mens det i virkeligheten er hedensk Roma.

Once it is acknowledged that two of the four little horn verses are male and two are female, then it is simple to incorporate the biblical truth that a woman in Bible prophecy represents a church, and a man represents a state. Knowing this allows all who wish to see, that the little horn of verse eleven, is masculine Rome (pagan Rome), not feminine Rome (papal Rome).

Når det er erkjent at to av de fire versene om det lille hornet er hankjønn og to er hunkjønn, blir det enkelt å innarbeide den bibelske sannhet at en kvinne i Bibelens profetier representerer en kirke, og en mann representerer en stat. Kunnskapen om dette gjør det mulig for alle som vil se, å forstå at det lille hornet i vers elleve er maskulin Roma (det hedenske Roma), ikke feminin Roma (det pavelige Roma).

The verse then is understood as teaching that pagan Rome (he) magnified himself to the prince of the host, as did pagan Rome when it placed the prince of the host upon the cross of Calvary. Not only did pagan Rome magnify itself against Christ at the cross, the verse goes on to say that by him (pagan Rome) “the daily sacrifice was taken away.”

Verset forstås da slik at det lærer at det hedenske Roma (han) opphøyet seg mot hærskarens fyrste, slik det hedenske Roma gjorde da det satte hærskarens fyrste på Golgatas kors. Ikke bare opphøyet det hedenske Roma seg mot Kristus ved korset, men verset fortsetter med å si at ved ham (det hedenske Roma) «ble det daglige offer tatt bort».

In the book of Daniel there are two Hebrew words that are both translated as “take away.” The words are “sur” and “rum”. Both words are used in the sanctuary service. Sur means to take away or remove, and when the ashes from the altar in the sanctuary were removed, the word used to describe the removal of the ashes is “sur”. The word “rum” means to lift up and exalt, and when the priest in the sanctuary was to lift up a wave offering, he was to “rum” (lift up) the offering. In verse eleven, pagan Rome (“the daily”) would “rum” (take away) paganism by lifting up and exalting the religion of paganism.

I Daniels bok finnes det to hebraiske ord som begge oversettes med «ta bort». Ordene er «sur» og «rum». Begge ordene brukes i helligdomstjenesten. Sur betyr å ta bort eller fjerne, og når asken fra alteret i helligdommen ble fjernet, er ordet som brukes for å beskrive fjerningen av asken, «sur». Ordet «rum» betyr å løfte opp og opphøye, og når presten i helligdommen skulle løfte opp et svingoffer, skulle han «rum» (løfte opp) offeret. I vers elleve skulle det hedenske Roma («det daglige») «rum» (ta bort) hedenskapet ved å løfte opp og opphøye hedenskapets religion.

Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism. The Adventist theologians that profess an expertise of biblical languages choose to treat every occurrence of “take away” in the book of Daniel as “remove”. They fail to acknowledge the distinct and precise writing of Daniel, and thus place themselves above the prophet Daniel.

Det hedenske Roma ville opphøye og exaltére hedenskapets religion. De adventistiske teologene som gjør krav på sakkunnskap i de bibelske språkene, velger å behandle hver forekomst av «ta bort» i Daniels bok som «fjerne». De unnlater å anerkjenne Daniels særegne og presise skrivemåte, og setter dermed seg selv over profeten Daniel.

The theologians that profess to understand the biblical languages provide arguments to justify why Daniel intended to mean the same thing, when he employed two different words. They provide long and tedious word studies to uphold their false claims. The theologians that profess to understand biblical history, argue that the false application is based upon recognizing that in different periods of history the same word might mean something different, and therefore when Daniel employed two different words, only a historical expert can identify what Daniel actually meant. It is important to identify these two false methods for they are employed often by the theologians who seek to hide from the methodology of “line upon line.”

Teologene som bekjenner å forstå de bibelske språkene, fremfører argumenter for å rettferdiggjøre hvorfor Daniel skal ha ment det samme, når han benyttet to forskjellige ord. De legger frem lange og trettende ordstudier for å opprettholde sine falske påstander. Teologene som bekjenner å forstå bibelsk historie, hevder at den falske anvendelsen bygger på erkjennelsen av at det samme ordet i forskjellige historiske perioder kan bety noe annet, og at når Daniel derfor benyttet to forskjellige ord, er det bare en historisk ekspert som kan fastslå hva Daniel faktisk mente. Det er viktig å identifisere disse to falske metodene, for de blir ofte benyttet av teologene som søker å skjule seg for metodologien i «linje på linje».

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han opphøyet seg endog til hærens fyrste, og ved ham ble det daglige offer tatt bort, og stedet for hans helligdom ble styrtet ned. Daniel 8:11.

The word translated as “taken away” in the verse means to “lift up and exalt”. It does not mean to remove. This fact creates confusion and contradiction for the Adventist theologians, for their premises do not hold up under a simple evaluation of the verse, when the actual definition of the word Daniel used is applied to the verse. They argue the little horn of the verse is papal Rome, and therefore the verse would read that “by him” (papal Rome) “the daily was taken away.”

Ordet som er oversatt med «tatt bort» i verset, betyr å «løfte opp og opphøye». Det betyr ikke å fjerne. Dette faktum skaper forvirring og selvmotsigelse for de adventistiske teologene, for deres premisser holder ikke stand under en enkel vurdering av verset når den faktiske definisjonen av ordet Daniel brukte, anvendes på verset. De hevder at det lille hornet i verset er det pavelige Roma, og derfor ville verset lyde at «ved ham» (det pavelige Roma) «ble det daglige opphøyet».

They of course have no problem including the added word that Sister White states directly was added by human wisdom and does not apply to the text.

De har selvsagt ingen problemer med å ta med det tilføyde ordet som Søster White uttrykkelig sier ble tilføyd av menneskelig visdom og ikke gjelder teksten.

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” Early Writings, 74.

> «Så så jeg med hensyn til det ‘daglige’ (Daniel 8,12) at ordet ‘offer’ var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten, og at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte ropet om dommens time.» Early Writings, 74.

They identify “the daily” as Christ’s sanctuary ministry, so the “daily sacrifice” upholds the concept that “the daily” is Christ sacrificial work in the heavenly sanctuary. But inspiration identifies that the word “sacrifice” “does not belong to the text”.

De identifiserer «det daglige» som Kristi helligdomstjeneste, slik at «det daglige offeret» opprettholder oppfatningen av at «det daglige» er Kristi offergjerning i den himmelske helligdom. Men inspirasjonen fastslår at ordet «offer» «ikke hører til i teksten».

When the drunkards of Ephraim identify “the daily” as Christ’s sanctuary work, the verse would then read, “by him” (papal Rome) “the daily was taken away,” or it would read, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was taken away.” They actually teach this falsehood. They insist that through the darkness of the papal rule the true understanding of Christ’s sanctuary ministry was removed from the minds of men.

Når Efraims drankere identifiserer «det daglige» som Kristi helligdomstjeneste, ville verset da lyde: «av ham» (det pavelige Roma) «ble det daglige tatt bort», eller det ville lyde: «ved den pavelige makt ble Kristi helligdomstjeneste tatt bort.» De lærer faktisk denne usannheten. De insisterer på at gjennom mørket under det pavelige herredømme ble den sanne forståelsen av Kristi helligdomstjeneste fjernet fra menneskenes sinn.

Yet the word translated as “take away,” does not mean to remove, it means to lift up and exalt. If the professed experts of biblical languages would correctly apply the meaning of the Hebrew word “rum,” to the passage, their rendition would need to say, “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was lifted up and exalted.” When did the papacy ever lift up and exalt Christ?

Likevel betyr ikke ordet som er oversatt med «ta bort», å fjerne; det betyr å løfte opp og opphøye. Dersom de selverklærte ekspertene på bibelske språk korrekt anvendte betydningen av det hebraiske ordet «rum» på dette avsnittet, måtte deres gjengivelse lyde: «ved den pavelige makt ble Kristi helligdomstjeneste løftet opp og opphøyet.» Når har pavedømmet noensinne løftet opp og opphøyet Kristus?

They seek to impose the definition of the Hebrew word “sur” upon the Hebrew word “rum.” Daniel uses the word “sur,” which means to remove, in connection with “the daily” in two other verses, but in verse eleven, Daniel chose the word “rum” meaning to lift up and exalt. Not only is the dish of fables concerning this verse foolishness because of the wresting of the meaning of the word translated as “take away,” but there was never a time when Christ’s sanctuary ministry was in any way removed from men.

De søker å påtvinge det hebraiske ordet «sur» definisjonen til det hebraiske ordet «rum». Daniel bruker ordet «sur», som betyr å fjerne, i forbindelse med «det daglige» i to andre vers, men i vers elleve valgte Daniel ordet «rum», som betyr å løfte opp og opphøye. Ikke bare er sammensuriet av fabler om dette verset dårskap på grunn av forvrengningen av betydningen av ordet som er oversatt med «ta bort», men det har aldri vært en tid da Kristi helligdomstjeneste på noen måte ble fjernet fra menneskene.

> But this man, because he continueth ever, hath an unchangeable priesthood. Wherefore he is able also to save them to the uttermost that come unto God by him, seeing he ever liveth to make intercession for them. Hebrews 7:24, 25.

> Men denne mann, fordi han blir til evig tid, har et uforgjengelig prestedømme. Derfor kan han også fullkomment frelse dem som kommer til Gud ved ham, ettersom han alltid lever for å gå i forbønn for dem. Hebreerne 7:24, 25.

To claim, as the Adventist theologians do, in an attempt to prop up their false application of the verse, that there was a period of time when the papacy exercised some type of power to remove Christ’s sanctuary intercession is absurd!

Å hevde, slik adventistteologene gjør, i et forsøk på å støtte opp under sin falske anvendelse av verset, at det fantes en tidsperiode da pavedømmet utøvde en form for makt til å fjerne Kristi forbønnstjeneste i helligdommen, er absurd!

But the theologians do not teach that the verse identifies that the papacy lifted up and exalted Christ’s sanctuary ministry. They avoid the meaning of Daniel’s words, and the inspired counsel of Ellen White, to teach what they choose to teach in spite of the testimony of Daniel’s words.

Men teologene lærer ikke at verset viser at pavedømmet opphøyet og opphøyde Kristi helligdomstjeneste. De unngår meningen i Daniels ord og det inspirerte råd fra Ellen White for å lære det de selv velger å lære, til tross for vitnesbyrdet i Daniels ord.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. Daniel 8:11.

> Ja, han opphøyet seg selv like til hærens fyrste, og ved ham ble det daglige offer tatt bort, og hans helligdoms sted ble styrtet ned. Daniel 8:11.

The theologians teach that the verse means “by the papal power, Christ’s sanctuary ministry was removed,” and the removal of Christ’s sanctuary ministry from the minds of men is supported by the fact that in association with the removal, the place of Christ’s “sanctuary was cast down.” There is not one verse in God’s Word that identifies the heavenly sanctuary, which is where Christ performs his intercession, has ever been cast down. Nor is there any biblical passage that identifies that heaven itself, which is the “place of his sanctuary”, is ever cast down. Once again, the theologians place themselves above the prophet Daniel, for they insist that “the place of his sanctuary” in the verse is referring to God’s sanctuary, in spite of the fact that Daniel teaches directly opposite of that idea.

Teologene lærer at verset betyr: «ved den pavelige makt ble Kristi helligdomstjeneste fjernet», og at fjerningen av Kristi helligdomstjeneste fra menneskenes sinn støttes av det forhold at i forbindelse med denne fjerningen ble stedet for Kristi «helligdom styrtet ned». Det finnes ikke ett eneste vers i Guds Ord som fastslår at den himmelske helligdom, hvor Kristus utfører sin forbønnstjeneste, noen gang er blitt styrtet ned. Heller ikke finnes det noe bibelsted som fastslår at himmelen selv, som er «stedet for hans helligdom», noen gang er blitt styrtet ned. Igjen setter teologene seg over profeten Daniel, for de insisterer på at «stedet for hans helligdom» i verset sikter til Guds helligdom, til tross for at Daniel lærer det stikk motsatte av denne tanken.

The professed experts of the Hebrew language insist that in the verse the Hebrew word “rum,” needs to be understood with the meaning of the Hebrew word “sur.” They also insist that the Hebrew word “miqdash” needs to be understood as the Hebrew word “qodesh.” “Miqdash” and “qodash” are both translated simply as “sanctuary” in the book of Daniel, yet they have different meanings. “Miqdash” represents any sanctuary, whether it is God’s sanctuary or a pagan sanctuary. It is the general word for sanctuary, but “qodesh” is only used in the Bible to represent God’s sanctuary.

De angivelige ekspertene i det hebraiske språket insisterer på at det hebraiske ordet «rum» i dette verset må forstås med betydningen av det hebraiske ordet «sur». De insisterer også på at det hebraiske ordet «miqdash» må forstås som det hebraiske ordet «qodesh». «Miqdash» og «qodash» blir begge ganske enkelt oversatt med «helligdom» i Daniels bok, men de har forskjellige betydninger. «Miqdash» betegner enhver helligdom, enten det er Guds helligdom eller en hedensk helligdom. Det er det generelle ordet for helligdom, men «qodesh» brukes i Bibelen bare om Guds helligdom.

Daniel knew the difference between a pagan sanctuary and God’s sanctuary. If Daniel was going to identify a pagan sanctuary, he would use the word “miqdash.” It is amazing to me that the supposed experts of the Hebrew language never address the fact that in four consecutive verses, Daniel uses both words three times. Daniel’s usage of the two Hebrew words, both translated as “sanctuary” defines the meaning Daniel intended to be understood.

Daniel kjente forskjellen mellom en hedensk helligdom og Guds helligdom. Hvis Daniel skulle betegne en hedensk helligdom, ville han bruke ordet «miqdash». Det er forbløffende for meg at de angivelige ekspertene på det hebraiske språket aldri tar opp det faktum at Daniel i fire påfølgende vers bruker begge ordene tre ganger. Daniels bruk av de to hebraiske ordene, som begge oversettes med «helligdom», definerer den betydningen Daniel hadde til hensikt at skulle forstås.

> Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:11–14.

> Ja, han opphøyet seg selv like til hærens fyrste, og ved ham ble det stadige offer tatt bort, og stedet for hans helligdom ble styrtet ned. Og en hær ble overgitt til ham mot det stadige offer på grunn av overtredelsen, og den kastet sannheten til jorden; og den handlet og hadde framgang. Så hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den bestemte hellige som talte: Hvor lenge varer synet om det stadige offer og den ødeleggende overtredelsen, så både helligdommen og hæren blir overgitt til å tråkkes under fot? Og han sa til meg: Inntil to tusen og tre hundre dager; da skal helligdommen bli renset. Daniel 8:11–14.

In the very passage that includes the foundation of Adventism, Daniel employs two different Hebrew words that are both translated as “sanctuary.” In verses thirteen and fourteen Daniel chose to use the Hebrew word for “sanctuary,” that is only used biblically to identify God’s sanctuary, but in verse eleven, Daniel used the general or generic Hebrew word that can be God’s sanctuary, or it can be a pagan sanctuary.

I selve det avsnittet som omfatter Adventismens grunnlag, benytter Daniel to forskjellige hebraiske ord som begge oversettes med «helligdom». I vers tretten og fjorten valgte Daniel å bruke det hebraiske ordet for «helligdom» som i Bibelen bare brukes for å betegne Guds helligdom, men i vers elleve brukte Daniel det alminnelige eller generiske hebraiske ordet som kan betegne Guds helligdom, eller det kan betegne en hedensk helligdom.

If Daniel had wanted to identify the “sanctuary” in verse eleven, as God’s sanctuary, he would have used the same Hebrew word that he used twice within the next three verses. It is absolutely clear that Daniel was making a distinction between a pagan sanctuary in verse eleven, and God’s sanctuary in verses thirteen and fourteen! But the drunkards of Ephraim argue that the “place of his sanctuary” that was “cast down,” in verse eleven, was the place of God’s sanctuary, though they avoid the word “place.”

Hvis Daniel hadde ønsket å identifisere «helligdommen» i vers elleve som Guds helligdom, ville han ha brukt det samme hebraiske ordet som han brukte to ganger i løpet av de neste tre versene. Det er fullstendig klart at Daniel gjorde et skille mellom en hedensk helligdom i vers elleve og Guds helligdom i vers tretten og fjorten! Men Efraims drukkenbolter hevder at «stedet for hans helligdom», som ble «kastet ned», i vers elleve, var stedet for Guds helligdom, selv om de unngår ordet «sted».

They teach that the papacy took away Christ’s ministry of intercession and cast down the truth of the heavenly sanctuary. But Daniel was clear that the “sanctuary” in verse eleven, was not God’s sanctuary, but a pagan sanctuary. Daniel was just as clear that it was not the “sanctuary” that was cast down, but “the place” of his sanctuary.

De lærer at pavedømmet tok bort Kristi forbønnstjeneste og styrtet sannheten om den himmelske helligdom til jorden. Men Daniel var tydelig på at «helligdommen» i vers elleve ikke var Guds helligdom, men en hedensk helligdom. Daniel var like tydelig på at det ikke var «helligdommen» som ble styrtet, men «stedet» for hans helligdom.

Refusing to acknowledge the purposeful gender oscillation of verses nine through twelve, the modern theologians adopted the definition of “the daily” that originated within apostate Protestantism, and began to construct a foundation upon the sand of human conjecture, tradition and custom. When they arrive at verse eleven, they even reject the inspired counsel of Sister White that identified that Miller’s understanding of “the daily” as paganism was correct, and begin to employ the art of misdirection and conjecture to defend their love of Catholic and Protestant theology.

Ved å nekte å anerkjenne den tilsiktede kjønnsmessige vekslingen i vers ni til tolv, tok de moderne teologene til seg definisjonen av «det daglige» som hadde sitt opphav i det frafalne protestantismen, og begynte å bygge et fundament på menneskelige gjetningers, tradisjonens og sedvanens sand. Når de kommer til vers elleve, forkaster de endog det inspirerte råd fra Søster White, som fastslo at Millers forståelse av «det daglige» som hedenskap var korrekt, og begynner å benytte kunsten å villede og gjette seg frem for å forsvare sin kjærlighet til katolsk og protestantisk teologi.

They change pagan Rome into papal Rome in the verse, and they force the definition of “remove” upon the word that means “lift up and exalt”. They define the satanic symbol of “the daily”, as a godly symbol, and then insist that a pagan temple is God’s temple, while avoiding the direct reference to “the place” of the sanctuary. And the “unlearned” (as Isaiah identifies them), who will only understand if the “learned” tell them it is so, accept the dish of fables unto their own destruction.

De forvandler det hedenske Roma til det pavelige Roma i verset, og de tvinger definisjonen av «ta bort» inn på ordet som betyr «løfte opp og opphøye». De definerer det sataniske symbolet «det stadige» som et guddommelig symbol, og insisterer deretter på at et hedensk tempel er Guds tempel, samtidig som de unngår den direkte henvisningen til helligdommens «sted». Og de «ulærde» (slik Jesaja betegner dem), som bare vil forstå dersom de «lærde» forteller dem at det er slik, tar imot retten av fabler til sin egen undergang.

We will continue our consideration of the increase of the knowledge represented as the jewels in Miller’s dream in the next article.

Vi vil fortsette vår betraktning av kunnskapens tilvekst, fremstilt som juvelene i Millers drøm, i neste artikkel.

> “The apostle Paul warns us that ‘some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils.’ This is what we may expect. Our greatest trials will come because of that class who have once advocated the truth, but who turn from it to the world, and trample it under their feet in hate and derision. God has a work for his faithful servants to do. The attacks of the enemy must be met with the truth of his word. Falsehood must be unmasked, its true character must be revealed, and the light of the law of Jehovah must shine forth into the moral darkness of the world. We are to present the claims of his word. We shall not be held guiltless if we neglect this solemn duty. But while we stand in defense of the truth, let us not stand in defense of self, and make a great ado because we are called to bear reproach and misrepresentation. Let us not pity ourselves, but be very jealous for the law of the Most High.

> «Apostelen Paulus advarer oss om at ‘i de siste tider skal noen falle fra troen og holde seg til forførende ånder og demoners lærdommer.’ Dette er hva vi kan vente. Våre største prøvelser vil komme på grunn av den klasse som en gang har forfektet sannheten, men som vender seg fra den til verden og tramper den under sine føtter i hat og hån. Gud har et verk for sine trofaste tjenere å utføre. Fiendens angrep må møtes med hans ords sannhet. Løgnen må avsløres, dens sanne karakter må åpenbares, og lyset fra Jehovas lov må skinne frem inn i verdens moralske mørke. Vi skal fremholde kravene i hans ord. Vi skal ikke bli holdt skyldfrie dersom vi forsømmer denne høytidelige plikt. Men mens vi står til forsvar for sannheten, la oss ikke stå til forsvar for oss selv og gjøre stort oppstyr fordi vi blir kalt til å bære bebreidelse og uriktig fremstilling. La oss ikke ha medlidenhet med oss selv, men være svært nidkjære for Den Høyestes lov.»

> “Says the apostle, ‘The time will come when they will not endure sound doctrine; but after their own lusts shall they heap to themselves teachers, having itching ears; and they shall turn away their ears from the truth, and shall be turned unto fables.’ On every side we see men easily led captive by the delusive imaginations of those who make void the word of God; but when the truth is brought before them, they are filled with impatience and anger. But the exhortation of the apostle to the servant of God is, ‘Watch thou in all things, endure afflictions, do the work of an evangelist, make full proof of thy ministry.’ In his day some left the cause of the Lord. He writes, ‘Demas hath forsaken me, having loved this present world;’ and again, he says, ‘Alexander the coppersmith did me much evil: the Lord reward him according to his works: of whom be thou ware also; for he hath greatly withstood our words.’

> «Apostelen sier: ‘For den tid skal komme da de ikke skal tåle den sunne lære, men etter sine egne lyster skal de ta seg lærere i mengdevis, ettersom det klør dem i øret; og de skal vende øret bort fra sannheten og bli vendt til fabler.’ På alle kanter ser vi mennesker som lett lar seg fange av de forførende innbilningene til dem som gjør Guds ord ugyldig; men når sannheten blir lagt fram for dem, fylles de av utålmodighet og vrede. Men apostelens formaning til Guds tjener er: ‘Våk over alt, uthold lidelser, gjør en evangelists gjerning, fullfør din tjeneste.’ Også i hans dager var det noen som forlot Herrens sak. Han skriver: ‘Demas har forlatt meg, fordi han fikk kjærlighet til den nåværende verden;’ og igjen sier han: ‘Kobbersmeden Aleksander har gjort meg mye ondt. Herren skal gi ham igjen etter hans gjerninger. Vokt deg også for ham, for han har stått våre ord kraftig imot.’»

> “Prophets and apostles experienced similar trials of opposition and reproach, and even the spotless Lamb of God was tempted in all points like as we are. He bore the contradiction of sinners against himself.

> «Profeter og apostler gjennomgikk lignende prøvelser med motstand og vanære, og selv Guds plettfrie Lam ble fristet i alle ting slik som vi. Han utholdt synderes motsigelse mot seg selv.

> “Every warning for this time must be faithfully delivered; but ‘the servant of the Lord must not strive; but be gentle unto all men, apt to teach, patient; in meekness instructing those that oppose themselves.’ We must cherish carefully the words of our God lest we be contaminated by the deceptive workings of those who have left the faith. We are to resist their spirit and influence with the same weapon our Master used when assailed by the prince of darkness,—‘It is written.’ We should learn to use the word of God skillfully. The exhortation is, ‘Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth.’ There must be diligent work and earnest prayer and faith to meet the winding error of false teachers and seducers; for ‘in the last days perilous times shall come. For men shall be lovers of their own selves, covetous, boasters, proud, blasphemers, disobedient to parents, unthankful, unholy, without natural affection, truce-breakers, false accusers, incontinent, fierce, despisers of those that are good, traitors, heady, high-minded, lovers of pleasures more than lovers of God; having a form of godliness, but denying the power thereof: from such turn away.’ These words portray the character of the men the servants of God will have to meet. ‘False accusers,’ ‘despisers of those that are good,’ will attack those who are faithful to their God in this degenerate age. But the embassador of Heaven must manifest the spirit that was displayed in the Master. In humility and love he must labor for the salvation of men.

> «Enhver advarsel for denne tid må trofast frembæres; men ‘Herrens tjener må ikke stride, men være mild mot alle, dyktig til å lære, tålmodig; med saktmodighet rettlede dem som setter seg imot.’ Vi må omhyggelig ta vare på vår Guds ord, for at vi ikke skal bli besmittet av de bedragerske gjerningene hos dem som har forlatt troen. Vi skal motstå deres ånd og innflytelse med det samme våpen som vår Mester brukte da mørkets fyrste gikk til angrep på ham, — ‘Det står skrevet.’ Vi bør lære å bruke Guds ord med dyktighet. Formaningen lyder: ‘Legg vinn på å stå din prøve for Gud, som en arbeider som ikke har noe å skamme seg over, idet du rett deler sannhetens ord.’ Det må være flittig arbeid og inderlig bønn og tro for å møte de falske læreres og forføreres snikende villfarelse; for ‘i de siste dager skal det komme farlige tider. For menneskene skal elske seg selv, være pengekjære, skrytende, hovmodige, spottende, ulydige mot foreldre, utakknemlige, vanhellige, uten naturlig kjærlighet, uforsonlige, baktalere, avholdsløse, rå, uten kjærlighet til det gode, svikefulle, overilte, oppblåste, slike som elsker lystene høyere enn Gud; de har gudsfrykts skinn, men fornekter dens kraft: vend deg bort fra slike.’ Disse ord skildrer karakteren hos de menn som Guds tjenere vil måtte møte. ‘Baktalere,’ ‘uten kjærlighet til det gode,’ vil angripe dem som er trofaste mot sin Gud i denne fordervede tidsalder. Men Himmelens sendebud må åpenbare den ånd som ble lagt for dagen hos Mesteren. I ydmykhet og kjærlighet må han arbeide for menneskers frelse.»

> “Paul continues concerning those who oppose the work of God, comparing them to the men who made war against the faithful in the time of ancient Israel. He says: ‘Now as Jannes and Jambres withstood Moses, so do these also resist the truth; men of corrupt minds, reprobate concerning the faith. But they shall proceed no further: for their folly shall be manifest unto all men, as theirs also was.’ We know that the time is coming when the folly of warring against God will be revealed. We can afford to wait in calm patience and trust, no matter how much maligned and despised; for ‘nothing is secret, that shall not be made manifest,’ and those who honor God shall be honored by him in the presence of men and angels. We are to share in the sufferings of the reformers. It is written, ‘The reproaches of them that reproached thee fell on me.’ Christ understands our grief. Not one of us is called to bear the cross alone. The suffering Man of Calvary is touched with the feeling of our woes, and as he has suffered being tempted, he is able also to succor them that are in sorrow and trial for his sake. ‘Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. But evil men and seducers shall wax worse and worse, deceiving, and being deceived. But continue thou in the things which thou hast learned.’” Review and Herald, January 10, 1888.

> «Paulus fortsetter med hensyn til dem som motsetter seg Guds verk, og sammenligner dem med de menn som førte krig mot de trofaste i det gamle Israels tid. Han sier: ‘Lik som Jannes og Jambres stod Moses imot, således står også disse sannheten imot; mennesker med fordervet sinn, udugelige med hensyn til troen. Men de skal ikke komme videre; for deres dårskap skal bli åpenbar for alle, likesom også deres ble det.’ Vi vet at den tid kommer da dårskapen i å føre krig mot Gud skal bli åpenbart. Vi kan tillate oss å vente i rolig tålmodighet og tillit, hvor meget vi enn blir baktalt og foraktet; for ‘intet er skjult som ikke skal bli åpenbart,’ og de som ærer Gud, skal bli æret av ham i menneskers og englers nærvær. Vi skal få del i reformatorenes lidelser. Det står skrevet: ‘Bespotterne som spottet deg, falt på meg.’ Kristus forstår vår sorg. Ikke én av oss er kalt til å bære korset alene. Lidelsens mann fra Golgata røres av følelsen av våre smerter, og ettersom han selv har lidd da han ble fristet, er han også i stand til å hjelpe dem som er i sorg og prøvelse for hans skyld. ‘Ja, og alle som vil leve gudfryktig i Kristus Jesus, skal lide forfølgelse. Men onde mennesker og forførere skal gå fra vondt til verre, idet de bedrar og blir bedratt. Men bli du i det som du har lært.’» Review and Herald, 10. januar 1888.

Back to Articles