Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Eight

Daniels bok – nummer hundre og åttiåtte

From Raphia to Panium: Unveiling the Prophetic Significance of Ancient Battles

Fra Raphia til Panium: Avdekking av den profetiske betydningen av oldtidens slag

Author

Jeff Pippenger

Published

April 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Battle of Raphia and the Battle of Panium are two distinct historical events that occurred in different periods and contexts, but they both have significance in the history of ancient Judea and its surrounding regions. The Battle of Raphia took place in 217 BC. The Battle of Panium occurred in 200 BC between the Seleucid kingdom (king of the north) and the Ptolemaic kingdom (king of the south). These two battles are identified in verses eleven through fifteen of Daniel chapter eleven. These two battles preceded the Maccabean Revolt in 167 BC.

Slaget ved Rafia og slaget ved Panion er to atskilte historiske hendelser som fant sted i forskjellige perioder og sammenhenger, men begge har betydning i historien til oldtidens Judea og områdene omkring. Slaget ved Rafia fant sted i 217 f.Kr. Slaget ved Panion fant sted i 200 f.Kr. mellom det selevkidiske riket (kongen i nord) og det ptolemeiske riket (kongen i sør). Disse to slagene identifiseres i vers elleve til femten i Daniels bok, kapittel elleve. Disse to slagene gikk forut for makkabeeropprøret i 167 f.Kr.

The Battle of Panium took its name from the nearby geographical feature, Mount Panium, where the conflict occurred. The name Panium is derived from the Greek god Pan, to whom a temple was there dedicated. The site was known as Panium due to its association with the worship of Pan. The temple complex was often referred to as the Sanctuary of Pan, emphasizing its role as a place of religious devotion and worship dedicated to the god Pan. The term “Nymphaeum” refers to a monument or shrine dedicated to water nymphs in ancient Greek and Roman religion. The temple complex at Panium included a grotto and natural spring, which were believed to be inhabited by nymphs, and thus it was sometimes referred to as the Nymphaeum of Panium.

Slaget ved Panium fikk sitt navn fra det nærliggende geografiske landemerket, Panium-fjellet, hvor konflikten fant sted. Navnet Panium er avledet fra den greske guden Pan, som et tempel der var viet til. Stedet var kjent som Panium på grunn av sin tilknytning til dyrkelsen av Pan. Tempelkomplekset ble ofte omtalt som Pans helligdom, noe som fremhevet dets rolle som et sted for religiøs hengivenhet og tilbedelse viet til guden Pan. Begrepet «Nymphaeum» viser til et monument eller en helligdom viet til vannnymfer i antikk gresk og romersk religion. Tempelkomplekset ved Panium omfattet en grotte og en naturlig kilde, som man mente var bebodd av nymfer, og derfor ble det tidvis omtalt som Paniums nymfeum.

After the city was rebuilt and expanded by Herod Philip, son of Herod the Great, it was known as Caesarea Philippi in honor of the Roman Emperor Caesar Augustus and Herod Philip himself. The temple complex was an important religious center within this city.

Etter at byen var blitt gjenoppbygd og utvidet av Herodes Filip, sønn av Herodes den store, ble den kjent som Cæsarea Filippi til ære for den romerske keiser Cæsar Augustus og Herodes Filip selv. Tempelkomplekset var et viktig religiøst sentrum i denne byen.

During the reign of Emperor Augustus, the temple was rededicated or renamed in honor of Augustus, reflecting the imperial cult and the integration of Roman religious practices into the local religious landscape. The area near the ancient city of Caesarea Philippi, where the temple of Pan was located, was sometimes referred to as the “Gates of Hell” or the “Gates of Hades.”

Under keisar Augustus’ regjeringstid ble templet gjeninnviet eller gitt nytt navn til ære for Augustus, noe som gjenspeilte den keiserlige kulten og integreringen av romerske religiøse skikker i det lokale religiøse landskapet. Området nær oldtidsbyen Caesarea Philippi, hvor Pans tempel lå, ble undertiden omtalt som «Helvetes porter» eller «Hades’ porter».

In verses sixteen through nineteen of Daniel chapter eleven, the three geographical areas of conquest that pagan Rome was to overcome in order to be established as the fourth kingdom of Bible prophecy and the king of the north in the chapter, are represented. In verse sixteen, the Roman general Pompey is identified as conquering Syria in 65 BC, and then Jerusalem in 63 BC. Verses seventeen through nineteen identify Julius Caesar’s conquering of Egypt, the third of the three obstacles. The Battle of Actium in 31 BC, marks the beginning of the three hundred and sixty years that pagan Rome would rule supremely in fulfillment of verse twenty-four, of Daniel chapter eleven.

I versene seksten til nitten i Daniel kapittel elleve fremstilles de tre geografiske erobringsområdene som det hedenske Roma måtte overvinne for å bli etablert som det fjerde riket i Bibelens profeti og som kongen i nord i kapitlet. I vers seksten blir den romerske generalen Pompeius identifisert som den som erobret Syria i 65 f.Kr., og deretter Jerusalem i 63 f.Kr. Versene sytten til nitten identifiserer Julius Cæsars erobring av Egypt, den tredje av de tre hindringene. Slaget ved Actium i 31 f.Kr. markerer begynnelsen på de tre hundre og seksti årene da det hedenske Roma skulle herske suverent som oppfyllelse av vers tjuefire i Daniel kapittel elleve.

In verse twenty the reign of Augustus Caesar is marked, and in that history, Jesus was born. Then in verses twenty-one and twenty-two the wicked Tiberius Caesar’s reign is identified, thus marking the crucifixion of Christ. In verse twenty-three, the league which the Maccabean Jews entered into with pagan Rome is marked, and thus the flow of history that began in verse eleven is halted, and the historical narrative drops back to the period of 161 BC to 158 BC.

I vers tjue markeres Augustus Cæsars regjeringstid, og i den historien ble Jesus født. Deretter, i vers tjueén og tjueto, angis den ugudelige Tiberius Cæsars regjeringstid, og dermed markeres Kristi korsfestelse. I vers tjuetre markeres den alliansen som de makkabeiske jødene inngikk med det hedenske Roma, og dermed stanses den historiestrømmen som begynte i vers elleve, og den historiske beretningen går tilbake til perioden 161 f.Kr. til 158 f.Kr.

Verse twenty-three represents the line of the Maccabees, and though it does not provide all the details of their prophetic line, the record of history does. In 217 BC, the Battle of Raphia took place, and in the aftermath a child king left Egypt vulnerable. As the Seleucid and Greek kings made plans to deal with the child king in the year 200 BC, Rome inserted itself into the history and became the defender of the Egyptian child king. In the same year the Battle of Panium took place. Then in 167 BC the guerilla warfare of the Maccabees, began.

Vers tjue-tre representerer makkabeernes linje, og selv om det ikke gir alle detaljene om deres profetiske linje, gjør historiens beretning det. I 217 f.Kr. fant slaget ved Rafia sted, og i etterkant gjorde en barnekonge Egypt sårbart. Mens de selevkidiske og greske kongene la planer for å håndtere barnekongen i året 200 f.Kr., grep Roma inn i historien og ble forsvarer av den egyptiske barnekongen. I det samme året fant slaget ved Panium sted. Deretter begynte makkabeernes geriljakrigføring i 167 f.Kr.

The Maccabean revolt began in Modein in 167 BC, and it consisted of the Maccabees not only engaging against the Seleucid Empire, but also engaging the Jews that they had determined were in alliance with the Seleucids. The revolt was religiously motivated, and it was carried out against an internal and external enemy. In 164 BC the Maccabees rededicated the temple, and this event is commemorated by the Jewish celebration of Hanukkah. In that year the infamous Antiochus Epiphanes died. Then from 161 BC to 158 BC the “league” of verse twenty-three was entered into with Rome.

Makkabeeropprøret begynte i Modi’in i 167 f.Kr., og det bestod i at makkabeerne ikke bare gikk til kamp mot Selevkideriket, men også mot de jødene som de hadde fastslått stod i forbund med selevkidene. Opprøret var religiøst motivert, og det ble ført mot en indre og en ytre fiende. I 164 f.Kr. vigslet makkabeerne tempelet på nytt, og denne begivenheten minnes i den jødiske feiringen av Hanukka. I det året døde den beryktede Antiokus Epifanes. Deretter, fra 161 f.Kr. til 158 f.Kr., ble «forbundet» i vers tjuetre inngått med Roma.

The only direct reference to the Maccabees, their revolt and their league with Rome, is found in verse twenty-three, but the history of the dynasty, called the Hasmonean Dynasty began at Modein in 167 BC, and continued to the time of the cross. The final representatives of the Hasmonean Dynasty were the Pharisees of Christ’s time period. Therefore, there is a prophetic line of the history of apostate Judaism as represented by the Maccabees which began in 167 BC at the revolt of Modein, which ends in verses twenty-one and twenty-two when Jesus was crucified.

Den eneste direkte henvisningen til makkabeerne, deres opprør og deres forbund med Roma, finnes i vers tjue-tre, men historien om dynastiet, kalt hasmoneerdynastiet, begynte i Modein i 167 f.Kr. og fortsatte fram til korsets tid. De siste representantene for hasmoneerdynastiet var fariseerne på Kristi tid. Derfor finnes det en profetisk linje i historien om frafallen jødedom, slik den er representert ved makkabeerne, som begynte i 167 f.Kr. ved opprøret i Modein, og som ender i vers tjueen og tjue-to da Jesus ble korsfestet.

Their history reached a turning point in verse sixteen, when Rome, for the first time, through Pompey, conquered Jerusalem. His primary motivation for bringing the destruction upon Jerusalem at that time was a dispute among two factions of the Hasmonean Dynasty. From that point in time (63 BC), Judah was under Roman rule. The Hasmonean Dynasty of the Maccabees begins prophetically at the battle of Modein in 167 BC, then is placed under subjection to Rome in 63 BC. Soon after the beginning of that history the Maccabees initiated and entered into a league with Rome from 161 BC to 158 BC. They were in subjection to Rome from 63 BC until the cross and the ultimate destruction of Jerusalem in the year 70.

Deres historie nådde et vendepunkt i vers seksten, da Roma for første gang, gjennom Pompeius, erobret Jerusalem. Hans fremste motiv for å bringe ødeleggelsen over Jerusalem på den tiden var en strid mellom to fraksjoner innen det hasmoneiske dynasti. Fra dette tidspunktet av (63 f.Kr.) var Juda under romersk herredømme. Makkabeernes hasmoneiske dynasti begynner profetisk ved slaget ved Modein i 167 f.Kr., og blir deretter underlagt Roma i 63 f.Kr. Kort tid etter begynnelsen av denne historien tok makkabeerne initiativ til og inngikk en allianse med Roma fra 161 f.Kr. til 158 f.Kr. De var underlagt Roma fra 63 f.Kr. og frem til korset og den endelige ødeleggelsen av Jerusalem i år 70.

The prophetic line of the Maccabees is the line of apostate Judaism, and it therefore typifies the line of apostate Protestantism. From the Battle of Panium until the Sunday law of verse sixteen the prophetic events of 200 BC, 167 BC, 164 BC, and the league from 161 BC to 158 BC will be repeated in the history of apostate Protestantism. These waymarks will occur in the history of the eighth president who is of the seven in advance of the Sunday law. 200 BC represents the external line of the Republican horn in relation to 167 BC, representing the internal line of the apostate Protestant horn.

Makabeernes profetiske linje er den frafalne jødedommens linje, og den er derfor et forbilde på den frafalne protestantismens linje. Fra slaget ved Panium og frem til søndagsloven i vers seksten vil de profetiske begivenhetene i 200 f.Kr., 167 f.Kr., 164 f.Kr. og forbundet fra 161 f.Kr. til 158 f.Kr. bli gjentatt i den frafalne protestantismens historie. Disse veimerkene vil inntreffe i historien til den åttende presidenten, som er av de syv, forut for søndagsloven. 200 f.Kr. representerer den republikanske hornets ytre linje i forhold til 167 f.Kr., som representerer den frafalne protestantiske hornets indre linje.

These waymarks are essentially hidden within the historical line of the Hasmonean Dynasty, but none-the-less form part of the hidden history of verse forty of Daniel eleven. It is a line that is part of the “that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days.”

Disse veimerkene er i det vesentlige skjult innenfor den historiske linjen til det hasmoneiske dynasti, men utgjør ikke desto mindre en del av den skjulte historien i vers førti i Daniel elleve. Det er en linje som er en del av «den del av Daniels profeti som angår de siste dager.»

The fact that Judaism celebrates Hanukkah in memory of the revolt of the Maccabees, does not define the Maccabees as righteous. Due to rebellion the shekinah never returned to the temple that was rebuilt after the captivity of seventy years. The final prophetic message came through Malachi roughly two centuries before the Maccabees. The history of the Maccabees identifies that they allowed their political leaders to also function as high priest, the very sin that the Egyptian Ptolemy attempted, and that King Uzziah also attempted. Tradition identifies that God intervened to prevent Ptolemy from the sacrilegious action, and God’s Word identifies directly that God did intervene when king Uzziah attempted to perform the work of the priest and king. The final fruit of their dynasty was the Pharisees. There is no reason to conclude the Maccabees were a symbol of righteousness, in spite of the historical reverence modern Judaism’s Jews may hold to.

Det faktum at jødedommen feirer Hanukka til minne om makkabeernes opprør, definerer ikke makkabeerne som rettferdige. På grunn av opprør vendte shekina aldri tilbake til templet som ble gjenoppbygd etter fangenskapet på sytti år. Det siste profetiske budskapet kom gjennom Malaki om lag to århundrer før makkabeerne. Makkabeernes historie viser at de tillot sine politiske ledere også å fungere som yppersteprest, nettopp den synd som egypteren Ptolemaios forsøkte seg på, og som kong Ussia også forsøkte. Tradisjonen fastslår at Gud grep inn for å hindre Ptolemaios i den helligbryterske handlingen, og Guds Ord fastslår direkte at Gud virkelig grep inn da kong Ussia forsøkte å utføre prestens og kongens gjerning. Den endelige frukten av deres dynasti var fariseerne. Det finnes ingen grunn til å konkludere med at makkabeerne var et symbol på rettferdighet, til tross for den historiske ærbødighet som den moderne jødedommens jøder måtte nære for dem.

The Protestant reformation began in the time of Luther, and it was a progressive development. It was not a new tradition, for Jesus and His disciples were Protestants. It was an awakening to the darkness of the history where Luther and other reformers were awakened. The climax of that progressive reformation was the Millerite movement. God did not only need to awaken the early reformers to the sins of Babylon, but He intended to bring them into the full understanding of His law, and His work in the heavenly sanctuary. On April 19, 1844 the Protestants rejected the increasing light of the reformation and became apostate Protestantism.

Den protestantiske reformasjonen begynte på Luthers tid, og den var en gradvis utvikling. Den var ikke en ny tradisjon, for Jesus og Hans disipler var protestanter. Den var en oppvåkning fra historiens mørke, hvor Luther og andre reformatorer ble vekket. Klimakset i denne progressive reformasjonen var millerittbevegelsen. Gud behøvde ikke bare å vekke de tidlige reformatorene til Babylons synder, men Han hadde til hensikt å føre dem inn i den fulle forståelsen av Sin lov og Sitt verk i den himmelske helligdom. Den 19. april 1844 forkastet protestantene reformasjonens tiltagende lys og ble frafallen protestantisme.

The faithful Millerites then were “given the mantle” and directed into the Most Holy Place to finish the work to become mature Protestant Christians. In 1863 those who had been given the mantle, through disobedience, set aside the mantle of Protestantism, and took the mantle of Laodicea. In the final period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began twenty-two years after September 11, 2001, in 2023, the Lion of the tribe of Judah is unsealing the truths that fill up the hidden history of verse forty of Daniel chapter eleven, which is the history from the collapse of the Soviet Union in 1989 unto the soon coming Sunday law. In doing this, He has unsealed the history of apostate Judaism as a symbol of apostate Protestantism.

De trofaste millerittene fikk da «kappen» og ble ledet inn i Det Aller Helligste for å fullføre verket og bli modne protestantiske kristne. I 1863 la de som hadde fått kappen, ved ulydighet, til side protestantismens kappe og tok Laodikeas kappe. I den siste perioden av beseglingen av de hundre og førtifire tusen, som begynte tjueto år etter 11. september 2001, i 2023, avforsegler Løven av Juda stamme de sannhetene som utfyller den skjulte historien i vers førti i Daniel kapittel elleve, hvilken er historien fra Sovjetunionens sammenbrudd i 1989 og frem til den snart kommende søndagsloven. Ved å gjøre dette har Han avforseglet historien om frafallen jødedom som et symbol på frafallen protestantisme.

Both lines of God’s apostate people, whether those of literal Judah or spiritual Judah (both glorious lands), end at the conquering of Jerusalem, the former in 63 BC, and the latter at the soon coming Sunday law. Both lines represent warfare that is motivated by misguided religious convictions. Both lines represent a warfare against the religious philosophies of Greece, and both lines end up with the apostates being in subjection to Rome. I identify the three battles of verse forty representing the collapse of the Soviet Union in 1989, the Ukraine War, and Panium at the Sunday law for the purpose of identifying a distinction between those three battles and the three world wars.

Begge linjene av Guds frafalne folk, enten de tilhører bokstavelig Juda eller åndelig Juda (begge herlige land), ender ved Jerusalems erobring, den første i 63 f.Kr., og den siste ved den snart kommende søndagsloven. Begge linjene representerer krigføring som er motivert av villedede religiøse overbevisninger. Begge linjene representerer en krigføring mot Hellas’ religiøse filosofier, og begge linjene ender med at de frafalne blir underlagt Roma. Jeg identifiserer de tre slagene i vers førti som representerende Sovjetunionens sammenbrudd i 1989, Ukraina-krigen og Panium ved søndagsloven, med det formål å påvise et skille mellom disse tre slagene og de tre verdenskrigene.

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> «Guds ord har gitt advarsel om den forestående fare; dersom dette ikke blir aktet på, vil den protestantiske verden få lære hva Romas hensikter virkelig er, først når det er for sent å unnslippe snaren. Hun vokser stille frem til makt. Hennes læresetninger gjør sin innflytelse gjeldende i lovgivende forsamlinger, i kirkene og i menneskenes hjerter. Hun reiser sine høye og veldige byggverk, i hvis skjulte gemakker hennes tidligere forfølgelser skal bli gjentatt. I det skjulte og uten å vekke mistanke styrker hun sine krefter for å fremme sine egne mål når tiden kommer for at hun skal slå til. Alt hun ønsker, er et fordelaktig utgangspunkt, og dette blir henne allerede gitt. Vi skal snart se og skal føle hva hensikten med det romerske element er. Den som vil tro og adlyde Guds ord, vil derved pådra seg vanære og forfølgelse.» The Great Controversy, 581.

From verse ten, which identifies the collapse of the Soviet Union in 1989, unto the Battle of Panium in verse fifteen, the papacy has been “strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike.” These verses identify the prophetic circumstances that are the “snare” that has been prepared by the papacy, which will be impossible to “escape.” In the final engagement, represented by the Battle of Panium, the image of the beast will be formed in the United States. The formation of that image is the final test for God’s people of the last days.

Fra vers ti, som identifiserer Sovjetunionens sammenbrudd i 1989, og frem til slaget ved Panium i vers femten, har pavedømmet «styrket sine styrker for å fremme sine egne hensikter når tiden skal komme for at hun slår til». Disse versene identifiserer de profetiske omstendighetene som er den «snaren» som er blitt beredt av pavedømmet, og som det vil være umulig å «unnslippe». I det siste sammenstøtet, fremstilt ved slaget ved Panium, vil dyrets bilde bli dannet i De forente stater. Dannelsen av dette bildet er den endelige prøve for Guds folk i de siste dager.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. … In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> «Herren har klart vist meg at dyrets bilde vil bli dannet før nådetiden avsluttes; for det skal være den store prøven for Guds folk, hvorved deres evige skjebne skal bli avgjort. … I Åpenbaringen 13 blir dette emnet tydelig fremstilt; [Åpenbaringen 13:11–17, sitert].»

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> «Dette er den prøven som Guds folk må gjennomgå før de blir beseglet. Alle som beviste sin troskap mot Gud ved å holde Hans lov og nekte å godta en falsk sabbat, vil stille seg under Herren Gud Jehovas banner og vil motta den levende Guds segl. De som gir avkall på sannheten av himmelsk opprinnelse og godtar søndagssabbaten, vil motta dyrets merke.» Manuscript Releases, bind 15, 15.

The formation of the image of the beast is represented by the period when the league of Rome was entered into. The Protestant horn of the United States became the daughters of Rome in 1844, and the beginning of their history is repeated at the end of their history when they once again determine to imitate their mother.

Dannelsen av dyrets bilde representeres ved den perioden da Romas forbund ble inngått. De forente staters protestantiske horn ble Romas døtre i 1844, og begynnelsen av deres historie gjentas ved slutten av deres historie når de atter beslutter å etterligne sin mor.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.

> «Jeg så at dyret med de to horn hadde en drages munn, og at hans makt var i hans hode, og at forordningen ville gå ut av hans munn. Deretter så jeg skjøgenes mor; at moren ikke var døtrene, men adskilt og forskjellig fra dem. Hun har hatt sin dag, og den er forbi, og hennes døtre, de protestantiske sekter, var de neste til å tre frem på skueplassen og utøve den samme ånd som moren hadde da hun forfulgte de hellige. Jeg så at etter hvert som moren har avtatt i makt, har døtrene vokst, og snart vil de utøve den makt som en gang ble utøvd av moren.»

> “I saw the nominal church and nominal Adventists, like Judas, would betray us to the Catholics to obtain their influence to come against the truth. The saints then will be an obscure people, little known to the Catholics; but the churches and nominal Adventists who know of our faith and customs (for they hated us on account of the Sabbath, for they could not refute it) will betray the saints and report them to the Catholics as those who disregard the institutions of the people; that is, that they keep the Sabbath and disregard Sunday.

> «Jeg så at den navnkristne kirke og navnkristne adventister, lik Judas, ville forråde oss til katolikkene for å oppnå deres innflytelse til å gå imot sannheten. De hellige vil da være et ubemerket folk, lite kjent av katolikkene; men kirkene og navnkristne adventister, som kjenner til vår tro og våre skikker (for de hatet oss på grunn av sabbaten, fordi de ikke kunne gjendrive den), vil forråde de hellige og angi dem til katolikkene som slike som ringeakter folkets institusjoner; det vil si at de holder sabbaten og ringeakter søndagen.»

> “Then the Catholics bid the Protestants to go forward, and issue a decree that all who will not observe the first day of the week, instead of the seventh day, shall be slain. And the Catholics, whose numbers are large, will stand by the Protestants. The Catholics will give their power to the image of the beast. And the Protestants will work as their mother worked before them to destroy the saints. But before their decree bring or bear fruit, the saints will be delivered by the Voice of God.” Spalding and Magan, 1, 2.

> «Deretter byr katolikkene protestantene å gå fram og utstede et dekret om at alle som ikke vil holde ukens første dag i stedet for den sjuende dagen, skal drepes. Og katolikkene, hvis tall er stort, vil stå ved protestantenes side. Katolikkene vil gi sin makt til dyrets bilde. Og protestantene vil virke slik deres mor virket før dem for å ødelegge de hellige. Men før deres dekret bringer eller bærer frukt, vil de hellige bli befridd ved Guds røst.» Spalding and Magan, 1, 2.

In the passage there are two groups of “nominal,” which means “in name only,” that betray God’s faithful ones to the Catholics. Ellen White’s understanding of nominal churches and nominal Adventists is different than what they actually represent in the last days, for her understanding of a “nominal Adventist,” would have represented a Christian who professed to believe in the return of Christ. But the prophets speak more for the last days, than the days in which they lived, and a “nominal Adventist,” in the last days represents the Laodicean Seventh-day Adventist church, and the nominal churches are the descendants of those who became the daughters of Rome in 1844.

I avsnittet finnes det to grupper av «nominale», som betyr «kun i navnet», som forråder Guds trofaste til katolikkene. Ellen Whites forståelse av nominelle kirker og nominelle adventister er annerledes enn det de faktisk representerer i de siste dager, for hennes forståelse av en «nominell adventist» ville ha representert en kristen som bekjente å tro på Kristi gjenkomst. Men profetene taler mer for de siste dager enn for de dager de levde i, og en «nominell adventist» i de siste dager representerer den laodikeiske Syvendedags Adventistkirken, og de nominelle kirkene er etterkommerne av dem som i 1844 ble Romas døtre.

Seventh-day Adventists will hate the “obscure people,” who are God’s true representatives for they “cannot refute the Sabbath truth,” which represents the Sabbath of the land resting. The Seventh-day Adventist church professes to uphold the seventh-day as the day of worship, but in the last days the Sabbath they can not refute is the “seven times,” of Leviticus twenty-six, which was the first foundational truth they rejected in 1863.

Syvendedagsadventistene vil hate det «ubemerkede folk», som er Guds sanne representanter, for de «kan ikke gjendrive sabbatssannheten», som representerer landets sabbatshvile. Syvendedagsadventistkirken bekjenner å opprettholde den sjuende dag som gudstjenestedagen, men i de siste dager er sabbaten de ikke kan gjendrive de «sju tider» i 3 Mosebok 26, som var den første grunnleggende sannhet de forkastet i 1863.

The passage that we are now addressing is identifying the prophetic dynamics associated with the history that begins at the soon coming Sunday law, but the final testing history that follows the Sunday law is first accomplished within the United States. At the Sunday law the United States will force the entire world to erect an image to the beast, but before they accomplish that work, they will have erected an image to the beast in the United States.

Avsnittet vi nå behandler, identifiserer den profetiske dynamikken som er knyttet til den historien som begynner ved den snart kommende søndagsloven, men den endelige prøvelseshistorien som følger etter søndagsloven, fullbyrdes først i USA. Ved søndagsloven vil USA tvinge hele verden til å reise et bilde av dyret, men før de fullfører dette verket, vil de ha reist et bilde av dyret i USA.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> «Når Amerika, den religiøse frihets land, forener seg med pavedømmet ved å tvinge samvittigheten og nøde mennesker til å ære den falske sabbat, vil folket i alle land på hele jorden bli ledet til å følge hennes eksempel.» Testimonies, bind 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> «Fremmede nasjoner vil følge De forente staters eksempel. Selv om hun går foran, vil den samme krisen likevel komme over vårt folk i alle deler av verden.» Testimonies, bind 6, 395.

The great test for the people of God, occurs before the Sunday law, for at the Sunday law probation closes for Seventh-day Adventists. The test is represented as the formation of the image of the beast, and the image of the beast is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Just as the Protestants became a daughter of Rome in 1844, and a daughter is the image of her mother, the apostate Protestants will accomplish a parallel work in the last days, for Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Den store prøven for Guds folk finner sted før søndagsloven, for ved søndagsloven avsluttes prøvetiden for syvendedagsadventistene. Prøven fremstilles som dannelsen av dyrets bilde, og dyrets bilde er foreningen av kirke og stat, med kirken som den styrende part i forholdet. Slik protestantene ble en datter av Roma i 1844, og en datter er et bilde av sin mor, vil de frafalne protestantene utføre et parallelt verk i de siste dager, for Jesus illustrerer alltid slutten på en ting med begynnelsen på en ting.

The history represented by the “league” of verse twenty-three of Daniel chapter eleven, represented a professed apostate people of the glorious land reaching out to form a union with Rome. 161 BC to 158 BC represents the formation of the image of the beast that culminates at the Sunday law.

Historien som fremstilles ved «forbundet» i vers tjuetre i Daniel kapittel elleve, framstilte et bekjennende frafallent folk i det herlige landet som strakte seg ut for å danne en forening med Roma. 161 f.Kr. til 158 f.Kr. representerer dannelsen av dyrets bilde, som kulminerer ved søndagsloven.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “But what is the ‘image to the beast’? and how is it to be formed? The image is made by the two-horned beast, and is an image to the beast. It is also called an image of the beast. Then to learn what the image is like and how it is to be formed we must study the characteristics of the beast itself—the papacy.

> «Men hva er ‘et bilde av dyret’? og hvordan skal det bli dannet? Bildet blir laget av dyret med to horn, og er et bilde av dyret. Det kalles også et bilde av dyret. For å lære hvordan bildet er, og hvordan det skal bli dannet, må vi derfor undersøke selve dyrets kjennetegn — pavedømmet.

> “When the early church became corrupted by departing from the simplicity of the gospel and accepting heathen rites and customs, she lost the Spirit and power of God; and in order to control the consciences of the people, she sought the support of the secular power. The result was the papacy, a church that controlled the power of the state and employed it to further her own ends, especially for the punishment of ‘heresy.’ In order for the United States to form an image of the beast, the religious power must so control the civil government that the authority of the state will also be employed by the church to accomplish her own ends.” The Great Controversy, 443.

> «Da den tidlige kirke ble fordervet ved å forlate evangeliets enkelhet og godta hedenske riter og skikker, mistet den Guds Ånd og kraft; og for å kunne beherske folkets samvittighet søkte den støtte hos den verdslige makt. Resultatet ble pavedømmet, en kirke som kontrollerte statens makt og brukte den til å fremme sine egne formål, særlig til straff av ‘kjetteri’. For at De forente stater skal danne et bilde av dyret, må den religiøse makt få en slik kontroll over den sivile regjering at statens myndighet også vil bli brukt av kirken til å gjennomføre dens egne formål.» The Great Controversy, 443.

Back to Articles