Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Eighty-Four

Daniels bok – nummer ett hundre og åttifire

The Sabbath and Incarnation: Cornerstones of the Millerite Sealing Process

Sabbaten og inkarnasjonen: hjørnesteiner i den millerittiske beseglingsprosessen

Author

Jeff Pippenger

Published

April 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The final test for the Millerite generation, who failed the testing process, began in 1856, with the arrival of increased light upon the “seven times” of Leviticus twenty-six. From 1856 to 1863 the Laodicean message marked a final period of time in the period that began with the arrival of the third angel on October 22, 1844. That period of time is represented by verses thirteen through fifteen of Daniel chapter eleven.

Den endelige prøven for milleritt-generasjonen, som sviktet i prøvelsesprosessen, begynte i 1856, med ankomsten av økt lys over «de sju tider» i 3. Mosebok tjueseks. Fra 1856 til 1863 markerte Laodikea-budskapet en siste tidsperiode innenfor den perioden som begynte med den tredje engelens ankomst den 22. oktober 1844. Denne tidsperioden er fremstilt ved vers tretten til femten i Daniels bok kapittel elleve.

That period of time is illustrated by not only those verses, but also by the history that fulfilled those verses, and also by the geographical witness of Panium, which is also Caesarea Philippi. Caesarea Philippi was purposely visited by Christ just before the cross, and the cross represents the Sunday law, that is represented by verse sixteen. On October 22, 1844 the Lion of the tribe of Judah identified the doctrine of the Sabbath in a special light. Then at the end of that testing process He introduced an increase of knowledge upon the “seven times,” and the “seven times” of Leviticus twenty-six is a doctrine of the Sabbath. It is the Sabbath commandment of the land resting that is a direct parallel to the Sabbath commandment of men resting. The time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years and the twenty-three hundred years both ended on October 22, 1844.

Den tidsperioden illustreres ikke bare ved disse versene, men også ved historien som oppfylte disse versene, og også ved det geografiske vitnesbyrdet fra Panium, som også er Caesarea Filippi. Caesarea Filippi ble med hensikt besøkt av Kristus like før korset, og korset representerer søndagsloven, som er representert ved vers seksten. Den 22. oktober 1844 identifiserte Løven av Judas stamme sabbatslæren i et særlig lys. Deretter, ved slutten av den prøveprosessen, innførte Han en økning av kunnskap om de «syv tider», og de «syv tider» i Tredje Mosebok tjueseks er en sabbatslære. Det er sabbatsbudet om at landet skal hvile, som er en direkte parallell til sabbatsbudet om at menneskene skal hvile. Tidsprofetien om de to tusen fem hundre og tjue år og de to tusen tre hundre år endte begge den 22. oktober 1844.

The final period of the testing process, from 1856 to 1863, was a greater revelation of the Sabbath, which had been placed in a special light at the beginning of the sealing and testing process. The history represented by the fulfillment of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven represents the testing period where the seal of God is impressed for eternity upon the one hundred and forty-four thousand. In that history the two sticks of Ezekiel are joined. The joining of the two sticks represents the combination of Divinity with humanity, and the doctrine that shines in a special light in that history is the doctrine of the incarnation.

Den siste perioden av prøvelsesprosessen, fra 1856 til 1863, var en større åpenbaring av sabbaten, som var blitt satt i et særlig lys ved begynnelsen av beseglings- og prøvelsesprosessen. Historien som fremstilles ved oppfyllelsen av vers tretten til femten i Daniel elleve, representerer prøvelsestiden hvor Guds segl preges for evigheten på de ett hundre og førtifire tusen. I denne historien blir Esekiels to stokker føyd sammen. Sammenføyningen av de to stokkene representerer foreningen av guddommelighet med menneskelighet, og læren som skinner i et særlig lys i denne historien, er inkarnasjonslæren.

For this reason, when Peter identified Christ as the Son of God in Caesarea Philippi, he was acknowledging that Christ, as the Son of God represented His dual nature of being the Divine Son of God, who had taken upon Himself human flesh, and in so doing became the Son of man.

Derfor, da Peter i Cæsarea Filippi identifiserte Kristus som Guds Sønn, erkjente han at Kristus, som Guds Sønn, representerte sin dobbelte natur som den guddommelige Guds Sønn, som hadde ikledd seg menneskelig kjød og derved blitt Menneskesønnen.

> “As the disciples searched the prophecies that testified of Christ, they were brought into fellowship with the Deity, and learned of Him who had ascended to heaven to complete the work He had begun on earth. They recognized the fact that in Him dwelt knowledge which no human being, unaided by divine agency, could comprehend. They needed the help of Him whom kings, prophets, and righteous men had foretold. With amazement they read and reread the prophetic delineations of His character and work. How dimly had they comprehended the prophetic scriptures! how slow they had been in taking in the great truths which testified of Christ! Looking upon Him in His humiliation, as He walked a man among men, they had not understood the mystery of His incarnation, the dual character of His nature. Their eyes were holden, so that they did not fully recognize divinity in humanity. But after they were illuminated by the Holy Spirit, how they longed to see Him again, and to place themselves at His feet!” The Desire of Ages, 507.

> «Mens disiplene gransket profetiene som vitnet om Kristus, ble de ført inn i fellesskap med Guddommen og lærte å kjenne Ham som hadde steget opp til himmelen for å fullføre det verk Han hadde begynt på jorden. De erkjente at i Ham bodde en kunnskap som intet menneske, uten hjelp av guddommelig virksomhet, kunne fatte. De trengte hjelp fra Ham som konger, profeter og rettferdige menn hadde forutsagt. Med undring leste og gjenleste de de profetiske skildringene av Hans karakter og gjerning. Hvor uklart hadde de ikke forstått de profetiske skriftene! hvor sene hadde de ikke vært til å ta inn de store sannhetene som vitnet om Kristus! Da de så på Ham i Hans ydmykelse, der Han vandret som et menneske blant mennesker, hadde de ikke forstått mysteriet ved Hans inkarnasjon, den dobbelte karakter ved Hans natur. Deres øyne ble holdt igjen, så de ikke fullt ut erkjente guddommelighet i menneskelighet. Men etter at de var blitt opplyst av Den Hellige Ånd, hvor lengtet de ikke etter å se Ham igjen og få sette seg ved Hans føtter!» The Desire of Ages, 507.

October 22, 1844 through to 1863 represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. That period began with the Sabbath being highlighted as the special truth among the many truths that are unsealed during the period of the sealing. The period began the sounding of the seventh trumpet which identifies when the mystery of God was to be finished.

22. oktober 1844 til og med 1863 representerer beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen. Denne perioden begynte med at sabbaten ble fremhevet som den særlige sannhet blant de mange sannheter som blir åpnet under beseglingens tid. Perioden innledet den sjuende basuns lyd, som angir når Guds mysterium skulle fullendes.

> But in the days of the voice of the seventh angel, when he shall begin to sound, the mystery of God should be finished, as he hath declared to his servants the prophets. Revelation 10:7.

> Men i den syvende engels røsts dager, når han begynner å blåse i basunen, skal Guds mysterium fullendes, slik han forkynte for sine tjenere profetene. Åpenbaringen 10:7.

The seventh angel is also the third woe, for the sealing takes place in the history when the warfare of Islam is active. Had Millerite Adventism been faithful in the period that followed October 22, 1844, Islam that had been restrained on August 11, 1840, would have been released.

Den sjuende engelen er også det tredje ve, for beseglingen finner sted i den historiske perioden da islams krigføring er virksom. Dersom millerittisk adventisme hadde vært trofast i perioden som fulgte etter 22. oktober 1844, ville islam, som var blitt holdt tilbake 11. august 1840, ha blitt sluppet løs.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> «Dersom adventistene etter den store skuffelsen i 1844 hadde holdt fast ved sin tro og i enhet fortsatt å følge Guds åpnende forsyn, idet de tok imot den tredje engels budskap og i Den Hellige Ånds kraft forkynte det for verden, ville de ha sett Guds frelse; Herren ville ha virket mektig sammen med deres anstrengelser, verket ville ha vært fullført, og Kristus ville for lengst ha kommet for å motta sitt folk til deres lønn. Men i den perioden av tvil og usikkerhet som fulgte etter skuffelsen, ga mange av de adventtroende avkall på sin tro.... Slik ble verket hindret, og verden ble etterlatt i mørke. Hadde hele adventistlegemet forent seg om Guds bud og Jesu tro, hvor vidt annerledes ville ikke vår historie ha vært!» Evangelism, 695.

On October 22, 1844 the seventh trumpet began to sound and the Jubilee trumpet also began to sound.

Den 22. oktober 1844 begynte den sjuende basun å lyde, og jubelårsbazunen begynte også å lyde.

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. And ye shall hallow the fiftieth year, and proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof: it shall be a jubilee unto you; and ye shall return every man unto his possession, and ye shall return every man unto his family. Leviticus 25:8–10.

> Og du skal telle sju åruker for deg, sju ganger sju år; og tiden for de sju årukene skal være for deg ni og førti år. Da skal du la jubelårets basun lyde på den tiende dag i den sjuende måned; på soningsdagen skal dere la basunen lyde gjennom hele deres land. Og dere skal hellige det femtiende år og utrope frihet i landet for alle dets innbyggere; det skal være et jubelår for dere, og hver mann skal vende tilbake til sin eiendom, og hver mann skal vende tilbake til sin slekt. 3 Mosebok 25:8–10.

When the sealing time of the one hundred and forty-four thousand begins there is a trumpet that identifies that the warfare accomplished by Islam has arrived, and a trumpet that proclaims liberty for those who have been slaves of sin. One trumpet identifies the external history, and the other represents the internal experience of those last-day covenant people. Their slavery is relieved when their humanity is joined with His Divinity for eternity. Line upon line, those two trumpets are one Trumpet, for the Jubilee trumpet is only blown on the Day of Atonement, and the Day of Atonement begins when the seventh trumpet of the third woe is sounded. The doctrine that represented both trumpets in the Millerite movement was the light of the Sabbath. The light that represents both Trumpets in these last days is the doctrine of the incarnation. Line upon line, the Sabbath and the doctrine of the incarnation are the same doctrine.

Når beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen begynner, lyder det en trompet som tilkjennegir at den krigføring som islam har fullbyrdet, er kommet, og en trompet som forkynner frihet for dem som har vært syndens slaver. Den ene trompeten identifiserer den ytre historien, og den andre fremstiller den indre erfaringen hos dette paktsfolket i de siste dager. Deres trelldom oppheves når deres menneskelighet forenes med Hans guddommelighet for evigheten. Linje på linje er disse to trompetene én Trompet, for jubelårstrompeten blåses bare på Forsoningsdagen, og Forsoningsdagen begynner når den syvende trompet i det tredje ve blir støtt. Den læren som representerte begge trompetene i Miller-bevegelsen, var sabbatens lys. Det lyset som representerer begge Trompetene i disse siste dager, er inkarnasjonslæren. Linje på linje er sabbaten og inkarnasjonslæren den samme læren.

Peter’s confession identified the Messiah, and also the Son of God. The Messiah is the Son of God. The Messiah is the creator represented by the Sabbath.

Peters bekjennelse identifiserte Messias, og også Guds Sønn. Messias er Guds Sønn. Messias er Skaperen, representert ved sabbaten.

> “Paul had never seen Christ while he dwelt upon the earth. He had indeed heard of him and his works, but he could not believe that the promised Messiah, the Creator of all worlds, the Giver of all blessings, would appear upon earth as a mere man.” Sketches from the Life of Paul, 256.

> «Paulus hadde aldri sett Kristus mens han levde på jorden. Han hadde riktignok hørt om ham og hans gjerninger, men han kunne ikke tro at den lovede Messias, Skaperen av alle verdener, Giveren av alle velsignelser, ville tre fram på jorden som et alminnelig menneske.» Sketches from the Life of Paul, 256.

The Sabbath identifies the Creator and the Creator was the Christ that Peter identified. The Son of God, who Peter identified is He who combined with human flesh to become the Son of man. The Son of God represents the incarnation.

Sabbaten identifiserer Skaperen, og Skaperen var den Kristus som Peter identifiserte. Guds Sønn, som Peter identifiserte, er Han som forente seg med menneskelig kjød for å bli Menneskesønnen. Guds Sønn representerer inkarnasjonen.

> “Christ brought men and women power to overcome. He came to this world in human form, to live a man amongst men. He assumed the liabilities of human nature, to be proved and tried. In His humanity He was a partaker of the divine nature. In His incarnation He gained in a new sense the title of the Son of God. Said the angel to Mary, ‘The power of the Highest shall overshadow thee: therefore also that holy thing which shall be born of thee shall be called the Son of God’ (Luke 1:35). While the Son of a human being, He became the Son of God in a new sense. Thus He stood in our world—the Son of God, yet allied by birth to the human race.” Selected Messages, book 1, 226.

> «Kristus brakte menn og kvinner kraft til å seire. Han kom til denne verden i menneskelig skikkelse for å leve som et menneske blant mennesker. Han tok på seg den menneskelige naturs skrøpeligheter for å bli prøvet og fristet. I sin menneskelighet hadde han del i den guddommelige natur. I sin inkarnasjon vant han i en ny forstand retten til tittelen Guds Sønn. Engelen sa til Maria: «Den Høyestes kraft skal overskygge deg; derfor skal også det hellige som blir født av deg, kalles Guds Sønn» (Luk 1,35). Mens han var sønn av et menneske, ble han Guds Sønn i en ny forstand. Slik stod han i vår verden – Guds Sønn, og likevel ved fødsel knyttet til menneskeslekten.» Selected Messages, bok 1, 226.

At Caesarea Philippi, Peter’s twofold confession represented the one hundred and forty-four thousand who understand that Jesus is the Christ, the Son of God and the doctrine of the Sabbath that was lightened in 1844, along with the doctrine of the incarnation that is recognized in the last days. The light of the twofold truth is opened up at the beginning and ending of the period of the sealing, as witnessed by the history of the sealing from October 22, 1844 to 1863, and the history of Revelation chapter eighteen’s two voices.

I Cæsarea Filippi representerte Peters todelte bekjennelse de hundre og førtifire tusen som forstår at Jesus er Kristus, Guds Sønn, og sabbatslæren som ble opplyst i 1844, sammen med inkarnasjonslæren som blir anerkjent i de siste dager. Lyset fra den todelte sannhet blir åpenbart ved begynnelsen og avslutningen av beseglingens periode, slik det bevitnes av beseglingens historie fra 22. oktober 1844 til 1863, og historien om de to røster i Åpenbaringen kapittel atten.

In both the Millerite line of the sealing process, and the prophetic line of the sealing in Revelation eighteen, there is a test at the very end of the period where one class is manifested as foolish virgins, as was the case from 1856 to 1863, and a class is manifested as wise virgins from July 2023 unto the soon coming Sunday law. That final period of testing repeats the beginning of the period. The same angel that descended on September 11, 2001 arrived as Michael to call the dead to life in 2023 some to everlasting life and some to everlasting death. When He arrived, He led His people back to the foundations. Some refuse to walk in the old paths, some do walk in the old paths. Some hearken to the sound of the trumpet, some refuse to hear.

Både i millerittenes linje i beseglingsprosessen og i den profetiske linjen for beseglingen i Åpenbaringen atten er det en prøve helt ved slutten av perioden, hvor én klasse blir åpenbart som dårlige jomfruer, slik tilfellet var fra 1856 til 1863, og en klasse blir åpenbart som kloke jomfruer fra juli 2023 og inntil den snart kommende søndagsloven. Denne siste prøvetiden gjentar begynnelsen av perioden. Den samme engelen som steg ned den 11. september 2001, kom som Mikael for å kalle de døde til liv i 2023, noen til evig liv og noen til evig død. Da Han kom, ledet Han sitt folk tilbake til grunnvollene. Noen nekter å vandre på de gamle stier, noen vandrer på de gamle stier. Noen lytter til basunens lyd, noen nekter å høre.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Jeremiah 6:16, 17.

> Så sier Herren: Stå på veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den; så skal dere finne hvile for deres sjeler. Men de sa: Vi vil ikke vandre på den. Og jeg satte vektere over dere og sa: Lytt til lyden av basunen! Men de sa: Vi vil ikke lytte. Jeremia 6:16, 17.

The message represented by the trumpet which the watchmen blows is twofold. It is the seventh trumpet of Islam and the Jubilee trumpet of deliverance. It is the message of the combination of Divinity with humanity, which is accomplished by the mystery of the incarnation, and that produces a character prepared for the seal of God, which is the Sabbath. The message, the work and the circumstances associated with that final period of the sealing which began in July 2023, twenty-two years after 2001, is represented by verses thirteen to fifteen of Daniel chapter eleven, and by Christ’s visit to Caesarea Philippi in Matthew chapter sixteen.

Budskapet som representeres ved basunen som vekterne blåser i, er todelt. Det er islams sjuende basun og utfrielsens jubelbasun. Det er budskapet om foreningen av guddommelighet med menneskelighet, som fullbyrdes ved inkarnasjonens mysterium, og som frembringer en karakter forberedt for Guds segl, som er sabbaten. Budskapet, verket og omstendighetene knyttet til den siste perioden av beseglingen, som begynte i juli 2023, tjueto år etter 2001, representeres ved versene tretten til femten i Daniel kapittel elleve, og ved Kristi besøk i Cæsarea Filippi i Matteus kapittel seksten.

In the parable of the ten virgins all the virgins fell asleep during the tarrying time. Jesus told His disciples that Lazarus sleepeth.

I lignelsen om de ti jomfruer sovnet alle jomfruene i ventetiden. Jesus sa til sine disipler at Lasarus sover.

> These things said he: and after that he saith unto them, Our friend Lazarus sleepeth; but I go, that I may awake him out of sleep. Then said his disciples, Lord, if he sleep, he shall do well. Howbeit Jesus spake of his death: but they thought that he had spoken of taking of rest in sleep. Then said Jesus unto them plainly, Lazarus is dead. John 11:10–14.

> Dette sa han; og deretter sier han til dem: Vår venn Lasarus sover, men jeg går for å vekke ham opp av søvnen. Da sa hans disipler: Herre, dersom han sover, blir han frisk. Men Jesus talte om hans død; de derimot mente at han talte om å ta hvile i søvn. Da sa Jesus rett ut til dem: Lasarus er død. Johannes 11:10–14.

At the end of twenty-one days, Daniel saw the vision, and he was in a deep sleep.

Ved slutten av tjueén dager så Daniel synet, og han var i en dyp søvn.

> And I Daniel alone saw the vision: for the men that were with me saw not the vision; but a great quaking fell upon them, so that they fled to hide themselves. Therefore I was left alone, and saw this great vision, and there remained no strength in me: for my comeliness was turned in me into corruption, and I retained no strength. Yet heard I the voice of his words: and when I heard the voice of his words, then was I in a deep sleep on my face, and my face toward the ground. Daniel 10:7–9.

> Og jeg, Daniel, alene så synet; for mennene som var med meg, så ikke synet. Men en stor skjelving falt over dem, så de flyktet og skjulte seg. Derfor ble jeg alene tilbake og så dette store synet, og det ble ingen styrke tilbake i meg; for min skjønnhet ble i meg forvandlet til fordervelse, og jeg beholdt ingen styrke. Men jeg hørte lyden av hans ord; og da jeg hørte lyden av hans ord, falt jeg i dyp søvn med ansiktet mot jorden. Daniel 10:7–9.

The two witnesses of Revelation chapter eleven, were dead in the street for three and a half days, and Ezekiel’s dead bones were in the valley. On July 18, 2020 the tarrying time of spiritual death and sleeping was brought upon the virgins of the movement of the third angel. Three years later the process of awakening and preparing God’s last-day people as His ensign and mighty army began. The angel that descended on July 18, 2020 unsealed a truth, as angels always do when they descend.

De to vitnene i Åpenbaringen kapittel elleve lå døde på gaten i tre og en halv dag, og Esekiels døde ben lå i dalen. Den 18. juli 2020 ble nølingens tid med åndelig død og søvn ført over jomfruene i den tredje engels bevegelse. Tre år senere begynte prosessen med å vekke og berede Guds folk i endetiden som Hans banner og mektige hær. Engelen som steg ned den 18. juli 2020, avforseglet en sannhet, slik engler alltid gjør når de stiger ned.

The truth he unsealed was the experience of the tarrying time and first disappointment. God’s last-day people were then scattered, and when the process of awakening them arrived in history, they would be required to recognize and acknowledge that they had been scattered and that they were in the tarrying time. There was then sent many angels, or many messages to strengthen the message of the tarrying time.

Sannheten han avforseglet, var erfaringen med ventetiden og den første skuffelsen. Guds folk i de siste dager var da spredt, og når prosessen med å vekke dem kom i historien, ville det bli krevd av dem at de erkjente og anerkjente at de hadde vært spredt, og at de befant seg i ventetiden. Da ble mange engler, eller mange budskap, sendt for å styrke budskapet om ventetiden.

> “Near the close of the second angel’s message, I saw a great light from heaven shining upon the people of God. The rays of this light seemed bright as the sun. And I heard the voices of angels crying, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’

> «Nær slutten av den andre engels budskap så jeg et stort lys fra himmelen skinne over Guds folk. Strålene fra dette lyset syntes å være klare som solen. Og jeg hørte englers røster rope: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham!’»

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, “Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’

> «Dette var midnattsropet, som skulle gi kraft til den annen engels budskap. Engler ble sendt fra himmelen for å vekke de motløse hellige og berede dem til det store verk som lå foran dem. De mest begavede menn var ikke de første til å motta dette budskapet. Engler ble sendt til de ydmyke, hengivne, og drev dem til å løfte ropet: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte ham!’ De som var betrodd dette ropet, skyndte seg, og i Den Hellige Ånds kraft lot de budskapet lyde og vakte sine motløse brødre. Dette verket stod ikke i menneskers visdom og lærdom, men i Guds kraft, og hans hellige som hørte ropet, kunne ikke stå det imot. De mest åndelige tok imot dette budskapet først, og de som tidligere hadde ledet i verket, var de siste til å ta imot det og være med på å styrke ropet: «Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte ham!»»

> “In every part of the land, light was given upon the second angel’s message, and the cry melted the hearts of thousands. It went from city to city, and from village to village, until the waiting people of God were fully aroused. In many churches the message was not permitted to be given, and a large company who had the living testimony left these fallen churches. A mighty work was accomplished by the midnight cry. The message was heart-searching, leading the believers to seek a living experience for themselves. They knew that they could not lean upon one another.” Early Writings, 238.

> «I alle deler av landet ble det gitt lys over den andre engels budskap, og ropet smeltet hjertene hos tusener. Det gikk fra by til by og fra landsby til landsby, inntil Guds ventende folk var fullt vekket. I mange menigheter fikk budskapet ikke lov til å bli forkynt, og en stor skare som hadde det levende vitnesbyrd, forlot disse falne menighetene. Et mektig verk ble utført ved midnattsropet. Budskapet ransaket hjertene og ledet de troende til å søke en levende erfaring for seg selv. De visste at de ikke kunne støtte seg til hverandre.» Early Writings, 238.

The arrival of the message of the Midnight Cry in the parable identifies when the two classes of virgins’ manifest whether they have oil. The wise have oil, the foolish do not. The parable was fulfilled by the work of Samuel Snow in the Millerite history, and in that work the message Snow presented was developed as represented by his articles in the Millerite publications of that time period. Then when he arrived at the Exeter camp meeting, which was from August 12th to the 17th, 1844, a period is also represented that ultimately led to those at the meeting leaving the meeting and proclaiming the message.

Ankomsten av midnattsropets budskap i lignelsen identifiserer når de to klassene av jomfruer åpenbarer om de har olje. De kloke har olje, de dårlige har det ikke. Lignelsen ble oppfylt ved Samuel Snows arbeid i milleritthistorien, og i dette arbeidet ble budskapet Snow fremholdt utviklet, slik hans artikler i Millerite-publikasjonene fra denne tidsperioden fremstiller det. Da han så ankom leirmøtet i Exeter, som varte fra 12. til 17. august 1844, representeres også en tidsperiode som til slutt førte til at de som var på møtet, forlot møtet og forkynte budskapet.

There is a “point in time” when the message of the Midnight Cry is fully established, and at that point, based upon the parable, probation closes upon the virgins. That “point in time” is preceded by “a period” when the message is being developed. Since July, 2023 the message of the Midnight Cry has been developing, and unlike the Millerite fulfillment, the message has been transmitted across the world in advance of the “close of probation”. When probation closed at the end of the Exeter meeting the message then went to “every part of the land,” and “light was given upon the second angel’s message, and the cry melted the hearts of thousands. It went from city to city, and from village to village, until the waiting people of God were fully aroused.”

Det finnes et «tidspunkt» da budskapet om Midnattsropet er fullt ut stadfestet, og på det tidspunktet, på grunnlag av lignelsen, lukkes nådetiden for jomfruene. Dette «tidspunktet» blir forutgått av «en periode» da budskapet er under utvikling. Siden juli 2023 har budskapet om Midnattsropet vært under utvikling, og i motsetning til den millerittiske oppfyllelsen er budskapet blitt formidlet over hele verden i forkant av «nådetidens avslutning». Da nådetiden ble avsluttet ved slutten av møtet i Exeter, gikk budskapet deretter til «hver del av landet», og «lys ble gitt over den andre engels budskap, og ropet smeltet hjertene til tusener. Det gikk fra by til by, og fra landsby til landsby, inntil Guds ventende folk ble fullt ut vekket.»

In our current history the message that began to be published in July of 2023 is now in one hundred and twenty countries around the world, and the articles that represent the development of the message of the Midnight Cry are available in over sixty languages, and the articles can either be read or listened to.

I vår nåværende historie er budskapet som begynte å bli publisert i juli 2023, nå i ett hundre og tjue land rundt om i verden, og artiklene som representerer utviklingen av Midnattsropets budskap, er tilgjengelige på over seksti språk, og artiklene kan enten leses eller lyttes til.

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to show unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Jesu Kristi åpenbaring, som Gud gav ham for å vise sine tjenere det som snart må skje; og han sendte bud og kunngjorde det ved sin engel for sin tjener Johannes, han som vitnet om Guds ord og om Jesu Kristi vitnesbyrd, og om alt det han så. Salig er den som leser, og de som hører ordene i denne profeti og holder fast ved det som er skrevet i den; for tiden er nær. Åpenbaringen 1:1–3.

The light of this message as represented with the articles has been accomplished in roughly six months by two persons.

Lyset i dette budskapet, slik det er fremstilt gjennom artiklene, er blitt fullført på om lag seks måneder av to personer.

> “Unless those who can help in — are aroused to a sense of their duty, they will not recognize the work of God when the loud cry of the third angel shall be heard. When light goes forth to lighten the earth, instead of coming up to the help of the Lord, they will want to bind about His work to meet their narrow ideas. Let me tell you that the Lord will work in this last work in a manner very much out of the common order of things, and in a way that will be contrary to any human planning. There will be those among us who will always want to control the work of God, to dictate even what movements shall be made when the work goes forward under the direction of the angel who joins the third angel in the message to be given to the world. God will use ways and means by which it will be seen that He is taking the reins in His own hands. The workers will be surprised by the simple means that He will use to bring about and perfect His work of righteousness.” Testimonies to Ministers, 300.

> «Dersom de som kan hjelpe i — ikke blir vekket til bevissthet om sin plikt, vil de ikke gjenkjenne Guds verk når den tredje engels høye rop blir hørt. Når lyset går ut for å opplyse jorden, vil de, i stedet for å komme Herren til hjelp, ønske å binde Hans verk for å få det til å stemme med sine snevre forestillinger. La meg si dere at Herren vil arbeide i dette siste verk på en måte som ligger langt utenfor tingenes vanlige orden, og på en måte som vil være i strid med enhver menneskelig planlegging. Det vil finnes dem iblant oss som alltid vil ønske å kontrollere Guds verk, å foreskrive selv hvilke tiltak som skal settes i verk når arbeidet går frem under ledelse av den engel som slutter seg til den tredje engel i budskapet som skal gis til verden. Gud vil benytte veier og midler som vil gjøre det tydelig at Han tar tømmene i sine egne hender. Arbeiderne vil bli overrasket over de enkle midlene Han vil bruke for å gjennomføre og fullkommengjøre sitt rettferdighetsverk.» Testimonies to Ministers, 300.

The Lion of the tribe of Judah has now brought His last-day people to verses thirteen through fifteen of Daniel eleven, opening the history represented by the history of 200 BC to 63 BC, and also Matthew chapter sixteen, and the history of Christ’s visit to Caesarea Philippi. Both the predictions and the history of their fulfillments align with the portion of the book of Daniel that was sealed until the last days. The books of Daniel and Revelation are one book, so in the last days, just before probation closes, the Revelation of Jesus Christ is unsealed, and that Revelation includes the portion of Daniel that relates to the last days. The time is at hand for the conclusion of the Exeter camp meeting.

Løven av Judas stamme har nå ført sitt siste-dagers folk til vers tretten til femten i Daniel elleve, idet Han åpner den historien som fremstilles ved historien fra 200 f.Kr. til 63 f.Kr., og også Matteus kapittel seksten, og historien om Kristi besøk i Cæsarea Filippi. Både forutsigelsene og historien om deres oppfyllelser stemmer overens med den delen av Daniels bok som var beseglet inntil de siste dager. Daniels bok og Åpenbaringen er én bok, så i de siste dager, like før nådetiden avsluttes, blir Jesu Kristi åpenbaring avseglede, og den åpenbaringen omfatter den delen av Daniel som angår de siste dager. Tiden er nær for avslutningen av Exeter-leirmøtet.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han sier til meg: Forsegl ikke ordene i profetien i denne boken; for tiden er nær. Den som gjør urett, la ham fortsatt gjøre urett; og den som er uren, la ham fortsatt være uren; og den som er rettferdig, la ham fortsatt være rettferdig; og den som er hellig, la ham fortsatt være hellig. Åpenbaringen 22:10, 11.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette dette studiet i den neste artikkelen.

> Behold, the days come, saith the Lord God, that I will send a famine in the land, not a famine of bread, nor a thirst for water, but of hearing the words of the Lord: And they shall wander from sea to sea, and from the north even to the east, they shall run to and fro to seek the word of the Lord, and shall not find it. In that day shall the fair virgins and young men faint for thirst. They that swear by the sin of Samaria, and say, Thy god, O Dan, liveth; and, The manner of Beersheba liveth; even they shall fall, and never rise up again. Amos 8:11–14.

> Se, dager skal komme, sier Herren Gud, da jeg vil sende hungersnød i landet, ikke hungersnød etter brød, og heller ikke tørst etter vann, men etter å høre Herrens ord. Og de skal flakke om fra hav til hav og fra nord helt til øst; de skal løpe hit og dit for å søke Herrens ord, men ikke finne det. På den dag skal de fagre jomfruer og de unge menn dåne av tørst. De som sverger ved Samarias synd og sier: Så sant din gud lever, Dan! og: Så sant Beershebas gudsdyrkelse lever! – de skal falle og aldri mer reise seg. Amos 8:11–14.

Back to Articles