Article

# Elijah - Number Six

Elia – Nummer seks

Ten Tests

Ti prøver

Author

Jeff Pippenger

Published

October 5, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

We have been addressing the symbolism of Elijah and are now using the histories of Mount Carmel and Mount Sinai to illustrate a progressive testing process for the horn of Protestantism and a progressive political development for the horn of Republicanism that parallels the horn of Protestantism.

Vi har behandlet symbolikken knyttet til Elia og benytter nå beretningene om Karmelfjellet og Sinai-fjellet til å illustrere en gradvis prøvingsprosess for protestantismens horn og en gradvis politisk utvikling for republikanismens horn som løper parallelt med protestantismens horn.

The last article was working through the rebellion of Numbers chapter thirteen and fourteen which identifies the tenth and final test for ancient Israel after their crossing of the Red Sea. The history aligns with the beginning movement of Millerite history, but also with the history of God’s ending movement. The work of all three angels of Revelation fourteen is accomplished by a movement at the beginning and a movement at the end.

Den forrige artikkelen behandlet opprøret i 4. Mosebok kapittel tretten og fjorten, som identifiserer den tiende og siste prøven for det gamle Israel etter deres kryssing av Rødehavet. Historien samsvarer med begynnelsesbevegelsen i Milleritt-historien, men også med historien om Guds avsluttende bevegelse. Hele verket til de tre englene i Åpenbaringen fjorten fullbyrdes av en bevegelse i begynnelsen og en bevegelse ved enden.

> “The angel who unites in the proclamation of the third angel’s message is to lighten the whole earth with his glory. A work of world-wide extent and unwonted power is here foretold. The advent movement of 1840–44 was a glorious manifestation of the power of God; the first angel’s message was carried to every missionary station in the world, and in some countries there was the greatest religious interest which has been witnessed in any land since the Reformation of the sixteenth century; but these are to be exceeded by the mighty movement under the last warning of the third angel.” The Great Controversy, 611.

> «Engelen som forener seg i forkynnelsen av den tredje engels budskap, skal opplyse hele jorden med sin herlighet. Her forutsies et verk av verdensomspennende omfang og uvanlig kraft. Adventbevegelsen i 1840–44 var en herlig åpenbaring av Guds kraft; den første engels budskap ble båret til hver misjonsstasjon i verden, og i noen land var det den største religiøse interesse som har vært vitnet i noe land siden reformasjonen i det sekstende århundre; men disse skal overgås av den mektige bevegelsen under den siste advarselen fra den tredje engel.» The Great Controversy, 611.

Between the history of the beginning movement and the ending movement, we find the history of the church of Laodicea. The angel that lightens the earth with its glory is clearly identified as a movement, not a church.

Mellom historien om begynnelsesbevegelsen og sluttbevegelsen finner vi historien om menigheten i Laodikea. Engelen som opplyser jorden med sin herlighet, blir klart identifisert som en bevegelse, ikke en menighet.

> “Of Babylon, at the time brought to view in this prophecy, it is declared: ‘Her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities.’ Revelation 18:5. She has filled up the measure of her guilt, and destruction is about to fall upon her. But God still has a people in Babylon; and before the visitation of His judgments these faithful ones must be called out, that they partake not of her sins and ‘receive not of her plagues.’ Hence the movement symbolized by the angel coming down from heaven, lightening the earth with his glory and crying mightily with a strong voice, announcing the sins of Babylon. In connection with his message the call is heard: ‘Come out of her, My people.’ These announcements, uniting with the third angel’s message, constitute the final warning to be given to the inhabitants of the earth.” The Great Controversy, 604.

> «Om Babylon, på den tiden som fremstilles i denne profetien, erklæres det: ‘Hennes synder har nådd helt til himmelen, og Gud har kommet hennes misgjerninger i hu.’ Åpenbaringen 18:5. Hun har fylt sitt skyldmål, og ødeleggelsen er i ferd med å ramme henne. Men Gud har fremdeles et folk i Babylon; og før Hans dommers hjemsøkelse må disse trofaste kalles ut, for at de ikke skal bli delaktige i hennes synder og ‘ikke få del i hennes plager.’ Derfor den bevegelsen som symboliseres ved engelen som kommer ned fra himmelen, opplyser jorden med sin herlighet og roper kraftig med høy røst idet han kunngjør Babylons synder. I forbindelse med hans budskap høres kallet: ‘Gå ut fra henne, mitt folk.’ Disse kunngjøringene, forenet med den tredje engels budskap, utgjør den siste advarselen som skal gis til jordens innbyggere.» The Great Controversy, 604.

All the prophets agree with one another and they all identify more specifically “the last days,” than they identify the days in which the prophecies were proclaimed. As an example of this phenomenon the angel of Revelation eighteen, was and is typified by the angel of Revelation ten. Both lighten the earth with its glory when it descends. Sister White identifies the first angel in the book Early Writings.

Alle profetene er samstemte med hverandre, og de angir alle «de siste dager» mer spesifikt enn de angir de dager da profetiene ble forkynt. Som et eksempel på dette fenomenet ble og blir engelen i Åpenbaringen atten typifisert ved engelen i Åpenbaringen ti. Begge opplyser jorden med sin herlighet når de stiger ned. Søster White identifiserer den første engelen i boken Tidlige skrifter.

> “Jesus commissioned a mighty angel to descend and warn the inhabitants of the earth to prepare for His second appearing. As the angel left the presence of Jesus in heaven, an exceedingly bright and glorious light went before him. I was told that his mission was to lighten the earth with his glory and warn man of the coming wrath of God.” Early Writings, 245.

> «Jesus gav en mektig engel i oppdrag å stige ned og advare jordens innbyggere om å forberede seg på hans annet komme. Da engelen forlot Jesu nærvær i himmelen, gikk et overmåte klart og herlig lys foran ham. Jeg fikk vite at hans oppdrag var å opplyse jorden med sin herlighet og advare menneskene om Guds kommende vrede.» Early Writings, 245.

That angel of Revelation eighteen descended on September 11, 2001. It had been typified by the angel that descended on August 11, 1840. In Isaiah chapter six, Isaiah is shown the temple in heaven and God’s glory. In verse three of chapter six it identifies that the whole earth is full of God’s glory. That happens when the angel of Revelation eighteen descends.

Denne engelen i Åpenbaringen atten steg ned den 11. september 2001. Den var blitt forbilledlig framstilt ved engelen som steg ned den 11. august 1840. I Jesaja kapittel seks blir Jesaja vist tempelet i himmelen og Guds herlighet. I vers tre i kapittel seks blir det slått fast at hele jorden er full av Guds herlighet. Det skjer når engelen i Åpenbaringen atten stiger ned.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. Revelation 18:1.

> Og etter dette så jeg en annen engel fare ned fra himmelen; han hadde stor makt, og jorden ble opplyst av hans herlighet. Åpenbaringen 18:1.

Verse three of Isaiah six identifies the same history.

Vers tre i Jesaja seks identifiserer den samme historien.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Og den ene ropte til den andre og sa: Hellig, hellig, hellig er hærskarenes Herre; hele jorden er full av hans herlighet. Jesaja 6:3.

Sister White brings Isaiah’s vision of the sanctuary together with the movement of Revelation eighteen.

Søster White sammenfører Jesajas syn om helligdommen med bevegelsen i Åpenbaringen atten.

> “The seraphim before the throne are so filled with reverential awe in beholding the glory of God that they do not for an instant look upon themselves with self-complacency, or in admiration of themselves or one another. Their praise and glory are for the Lord of Hosts, who is high and lifted up, and the glory of whose train fills the temple. As they see the future, when the whole earth shall be filled with his glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in his presence, beneath his smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing his image, in doing his service and worshiping him, their highest ambition is fully reached.

> Serafene foran tronen er så fylt av ærbødig ærefrykt når de skuer Guds herlighet, at de ikke et øyeblikk betrakter seg selv med selvtilfredshet eller i beundring av seg selv eller hverandre. Deres pris og herlighet tilhører hærskarenes Herre, han som er høy og opphøyd, og hvis sleps herlighet fyller tempelet. Når de skuer fremtiden, da hele jorden skal bli fylt av hans herlighet, gjentas den triumferende lovsangen fra den ene til den andre i melodisk sang: «Hellig, hellig, hellig er hærskarenes Herre.» De er fullt ut tilfreds med å herliggjøre Gud; og i hans nærvær, under hans velbehags smil, ønsker de ikke noe mer. I å bære hans bilde, i å utføre hans tjeneste og tilbe ham, er deres høyeste ambisjon fullt ut nådd.

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days.” Review and Herald, December 22, 1896.

> «Synet som ble gitt til Jesaja, fremstiller tilstanden hos Guds folk i de siste dager.» Review and Herald, 22. desember 1896.

John in Revelation chapter ten and also in chapter eighteen, and with Isaiah in chapter six and including the commentary of Sister White, place all these illustrations of the earth being lightened with God’s glory at the same point in history. The whole earth witnessed the events that took place on September 11, 2001. The progressive history of the Millerite movement that concluded in 1863, typified the history when the mighty angel of Revelation eighteen descends with the history associated with the angel that descended in Revelation chapter ten. With these opening premises in place, we will return to the testing process represented in Numbers chapter fourteen. After Moses interceded for the rebels that wished to return to Egypt and stone Joshua and Caleb, God accepts Moses’ intercession.

Johannes i Åpenbaringen kapittel ti og også i kapittel atten, sammen med Jesaja i kapittel seks og med innbefatning av Søster Whites kommentar, plasserer alle disse framstillingene av at jorden blir opplyst av Guds herlighet på det samme punkt i historien. Hele jorden var vitne til de hendelsene som fant sted den 11. september 2001. Den progressive historien til millerittbevegelsen, som ble avsluttet i 1863, var et forbilde på den historien da den veldige engelen i Åpenbaringen atten stiger ned sammen med den historien som er knyttet til engelen som steg ned i Åpenbaringen kapittel ti. Med disse innledende premissene på plass vil vi vende tilbake til prøvelsesprosessen framstilt i Fjerde Mosebok kapittel fjorten. Etter at Moses gikk i forbønn for opprørerne som ønsket å vende tilbake til Egypt og steine Josva og Kaleb, godtar Gud Moses’ forbønn.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:20–24.

> Og Herren sa: Jeg har tilgitt etter ditt ord. Men så sant jeg lever, skal hele jorden fylles med Herrens herlighet. Fordi alle de menn som har sett min herlighet og mine tegn, som jeg gjorde i Egypt og i ørkenen, og som nå har fristet meg disse ti ganger og ikke har hørt på min røst, sannelig, de skal ikke få se det landet som jeg tilsvor deres fedre; heller ikke skal noen av dem som vakte min harme, få se det. Men min tjener Kaleb, fordi han hadde en annen ånd i seg og fullt ut har fulgt meg, ham vil jeg føre inn i det landet som han drog inn i, og hans ætt skal ta det i eie. 4 Mosebok 14:20–24.

The history represented here in Numbers fourteen is the final test for ancient Israel and their failure secured for them death in the wilderness over the following forty years. The history is directly associated with Revelation eighteen for God there proclaimed that “as truly as” God lives “all the earth shall be filled with the glory of the Lord.” It’s a very strong statement that God places in this historical record, and in so doing He emphasizes that the history represented in Numbers chapters thirteen and fourteen, pointed forward to the mighty movement of the angel of Revelation eighteen. Because Revelation eighteen is the end of the remnant people of God, the beginning of the remnant people of God is also illustrated in the passage we are considering in the book of Numbers.

Historien som her fremstilles i Fjerde Mosebok fjorten, er den endelige prøven for det gamle Israel, og deres nederlag sikret dem døden i ørkenen gjennom de følgende førti år. Denne historien er direkte forbundet med Åpenbaringen atten, for Gud erklærte der at «så sannelig som» Gud lever, «skal hele jorden bli fylt av Herrens herlighet.» Det er et meget sterkt utsagn som Gud nedlegger i denne historiske beretningen, og ved å gjøre dette understreker Han at historien som fremstilles i Fjerde Moseboks trettende og fjortende kapitler, pekte frem mot den mektige bevegelsen til engelen i Åpenbaringen atten. Fordi Åpenbaringen atten er avslutningen på Guds restfolk, blir også begynnelsen på Guds restfolk illustrert i avsnittet vi her betrakter i Fjerde Mosebok.

On August 11, 1840, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the second woe, the former chosen covenant people were tested by the message of Elijah that had just been proven to be correct.

Den 11. august 1840, ved oppfyllelsen av en profeti om islam i det andre ve, ble det tidligere utvalgte paktsfolket prøvet ved Elias’ budskap, som nettopp hadde vist seg å være riktig.

On September 11, 2001, at the fulfillment of a prophecy of Islam of the third woe, the former chosen covenant people marked the beginning of the judgment of the living as the message of Elijah that had just been proven to be correct.

Den 11. september 2001, ved oppfyllelsen av en islamsk profeti om det tredje ve, markerte det tidligere utvalgte paktsfolket begynnelsen på dommen over de levende som Elias’ budskap, som nettopp var blitt bevist å være korrekt.

The Elijah message of the Millerite history was set within the context of prophetic time. The Elijah message on September 11, 2001 was set within the context of the repetition of history. September 11, 2001 repeated the history of August 11, 1840 for both dates represent a fulfillment of a prophecy of Islam, and both mark the descent of the angel, that Sister White said is “no less a personage than Jesus Christ.” Though Sister White never says the angel of Revelation eighteen “was no less a personage than Jesus Christ” as she does of the angel of Revelation ten, the angel of Revelation eighteen lightens the earth with “his” glory, and the Scriptures are clear that it is the glory of Jesus Christ that lightens the earth.

Elia-budskapet i milleritt-historien var satt inn i sammenhengen av profetisk tid. Elia-budskapet den 11. september 2001 var satt inn i sammenhengen av historiens gjentakelse. Den 11. september 2001 gjentok historien fra 11. august 1840, for begge datoer representerer en oppfyllelse av en profeti om islam, og begge markerer engelens nedstigning, som søster White sa er «ingen ringere person enn Jesus Kristus». Selv om søster White aldri sier at engelen i Åpenbaringen atten «var ingen ringere person enn Jesus Kristus», slik hun sier om engelen i Åpenbaringen ti, opplyser engelen i Åpenbaringen atten jorden med «sin» herlighet, og Skriftene er klare på at det er Jesu Kristi herlighet som opplyser jorden.

The instrument of judgment that brought about the test of the Protestants in the beginning was the Millerite movement as represented by Elijah. The instrument of judgment that brings about the test of Seventh-day Adventism at the end is the Elijah movement as represented by the one hundred and forty-four thousand. The symbol of Elijah has more than one meaning, and though he represents Miller and the Millerite movement, he also represents the one hundred and forty-four thousand.

Dommens redskap som i begynnelsen frembrakte prøven for protestantene, var millerittbevegelsen, slik den var representert ved Elia. Dommens redskap som ved enden frembringer prøven for syvendedagsadventismen, er Eliabevegelsen, slik den er representert ved de hundre og førtifire tusen. Symbolet Elia har mer enn én betydning, og selv om han representerer Miller og millerittbevegelsen, representerer han også de hundre og førtifire tusen.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51-53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 412.

> «Moses på forklarelsens berg var et vitne om Kristi seier over synd og død. Han representerte dem som skal komme frem fra graven ved de rettferdiges oppstandelse. Elia, som var blitt tatt opp til himmelen uten å se døden, representerte dem som skal leve på jorden ved Kristi annet komme, og som skal bli «forvandlet, i et nu, i et øyeblikk, ved den siste basun»; når «dette dødelige må ikles udødelighet», og «dette forgjengelige må ikles uforgjengelighet». 1 Korinterbrev 15:51–53. Jesus var kledd i himmelens lys, slik Han skal åpenbares når Han kommer «annen gang, uten synd, til frelse». For Han skal komme «i sin Fars herlighet med de hellige engler». Hebreerne 9:28; Markus 8:38. Frelserens løfte til disiplene ble nå oppfylt. På berget ble det fremtidige herlighetens rike framstilt i miniatyr, — Kristus Kongen, Moses som representant for de oppstandne hellige, og Elia for dem som er blitt forvandlet.» Slektenes håp, 412.

The covenant people that are passed by are the majority of ten to two. Many are called, but few are chosen. The failure of the tenth test was based upon whether the evil report, or the good report of the Promised Land was rejected or accepted. Thus, the history here illustrated demonstrates that victory or defeat in the progressive testing history is premised upon a choice of two methodologies that interpret the same information.

Paktsfolket som blir forbigått, utgjør flertallet i forholdet ti mot to. Mange er kalt, men få er utvalgt. Nederlaget i den tiende prøven var avhengig av om den onde rapporten eller den gode rapporten om det lovede land ble forkastet eller godtatt. Slik viser den historien som her er fremstilt, at seier eller nederlag i den progressive prøvelseshistorien er betinget av et valg mellom to metodologier som fortolker den samme informasjonen.

All twelve spies saw the Promised Land, but two different conclusions were drawn concerning what the Promised Land represented. One report was motivated by human fear the other by faith. One manifested a desire to reject the leading of God and return to Egyptian slavery and the other report manifested a desire to trust the leading of God and move forward into the Promised Land.

Alle tolv speiderne så det lovede landet, men det ble trukket to ulike konklusjoner om hva det lovede landet representerte. Den ene rapporten var drevet av menneskelig frykt, den andre av tro. Den ene ga uttrykk for et ønske om å forkaste Guds ledelse og vende tilbake til slaveriet i Egypt, mens den andre rapporten ga uttrykk for et ønske om å stole på Guds ledelse og gå framover inn i det lovede landet.

In the Millerite movement, the majority also chose to return to the bondage of Babylon and become her daughters, and this was the manifestation of their decision to reject the prophetic message of the first angel. The faithful Millerites chose to follow the prophetic message of the first angel, even after the apparent failure at the first disappointment in the spring of 1844. The history of Numbers sets forth two different “reports” of the twelve spies, representing two different analyses of the same prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism did not accept a prophetic message, they rejected a formerly established prophetic message. In 1863, Laodicean Adventism returned to and accepted the biblical methodology that opposed William Miller throughout his ministry. Those that rejected the prophetic message and desired to return to bondage were typified by the rebels of Numbers fourteen, who ultimately died in the wilderness.

I den millerittiske bevegelsen valgte flertallet også å vende tilbake til Babylons trelldom og bli hennes døtre, og dette var manifestasjonen av deres beslutning om å forkaste den første engels profetiske budskap. De trofaste millerittene valgte å følge den første engels profetiske budskap, selv etter det tilsynelatende nederlaget ved den første skuffelsen våren 1844. Historien i Fjerde Mosebok fremstiller to forskjellige «rapporter» fra de tolv speiderne, som representerer to forskjellige analyser av det samme profetiske budskap. I 1863 tok det laodikeiske adventismen ikke imot et profetisk budskap; de forkastet et tidligere etablert profetisk budskap. I 1863 vendte det laodikeiske adventismen tilbake til og godtok den bibelske metodologien som stod William Miller imot gjennom hele hans tjeneste. De som forkastet det profetiske budskap og ønsket å vende tilbake til trelldommen, ble typologisk fremstilt ved opprørerne i Fjerde Mosebok fjorten, som til sist døde i ørkenen.

The number ten, when considered as a symbol, as with all symbols has more than one meaning. Its symbolic meaning must be understood by the context of the passage where it is located. “Ten” as a symbol can represent persecution. It can represent a test. It can represent the ten-fold union of the kings of Europe, the northern tribes of Israel and the United Nations. In the church of Smyrna God’s people were to have tribulation for ten days.

Tallet ti, når det betraktes som et symbol, har, som alle symboler, mer enn én betydning. Dets symbolske betydning må forstås ut fra sammenhengen i det skriftstedet der det forekommer. «Ti» som symbol kan representere forfølgelse. Det kan representere en prøve. Det kan representere den tidobbelte union av Europas konger, Israels nordlige stammer og De forente nasjoner. I menigheten i Smyrna skulle Guds folk ha trengsel i ti dager.

> Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:10.

> Frykt ikke for noe av det du skal lide: se, djevelen skal kaste noen av dere i fengsel, for at dere skal prøves; og dere skal ha trengsel i ti dager. Vær tro inntil døden, så vil jeg gi deg livets krone. Åpenbaringen 2:10.

The historians point to the persecution carried out by Diocletian in the history of Smyrna, for that being the most severe persecution of Smyrna’s history, and it lasted ten years. Other historians identify ten different persecutions in the history of Smyrna. Either way, they were carried out by Imperial Rome, which in Daniel seven is represented by ten horns. Those ten kings were the kings, typified by Ahab who committed fornication with the papacy, and were the tool of persecution the papacy used to accomplish the slaughter during the Dark Ages. “Ten” represents the state power that accomplishes the persecution for Jezebel. In Daniel chapter one “ten” symbolizes a testing period.

Historikerne viser til den forfølgelsen som ble gjennomført av Diokletian i Smyrnas historie, ettersom den var den mest alvorlige forfølgelsen i Smyrnas historie, og den varte i ti år. Andre historikere identifiserer ti forskjellige forfølgelser i Smyrnas historie. Uansett ble de utført av det keiserlige Roma, som i Daniel 7 er fremstilt ved ti horn. Disse ti kongene var kongene, forbildet ved Ahab, som drev hor med pavedømmet, og var det redskap til forfølgelse som pavedømmet benyttet for å fullbyrde nedslaktingen under den mørke middelalder. «Ti» representerer den statsmakt som utfører forfølgelsen for Jesabel. I Daniels bok kapittel én symboliserer «ti» en prøvetid.

> Prove thy servants, I beseech thee, ten days; and let them give us pulse to eat, and water to drink. Then let our countenances be looked upon before thee, and the countenance of the children that eat of the portion of the king’s meat: and as thou seest, deal with thy servants. So he consented to them in this matter, and proved them ten days. And at the end of ten days their countenances appeared fairer and fatter in flesh than all the children which did eat the portion of the king’s meat. Daniel 1:12–15.

> Prøv, jeg ber deg, dine tjenere i ti dager, og la dem gi oss grønnsaker å ete og vann å drikke. La så våre ansikter bli betraktet for ditt åsyn, og ansiktene til de barn som eter av kongens mat; og som du da ser, således skal du gjøre med dine tjenere. Så samtykket han med dem i denne sak og prøvde dem i ti dager. Og ved enden av de ti dagene viste deres ansikter seg å være vakrere og mer velfødde enn alle de barn som åt av kongens mat. Daniel 1:12–15.

In Numbers fourteen ancient Israel had provoked God ten times, representing ten tests over a period of time.

I 4. Mosebok fjorten hadde det gamle Israel utfordret Gud ti ganger, noe som representerer ti prøvelser over et tidsrom.

> But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice. Numbers 14:21, 22.

> Men så sant jeg lever, skal hele jorden bli fylt med Herrens herlighet. Fordi alle de menn som har sett min herlighet og mine tegn, som jeg gjorde i Egypt og i ørkenen, og som nå disse ti ganger har fristet meg og ikke hørt på min røst. 4 Mosebok 14:21, 22.

If you were to search the internet for the understanding of what specific rebellions represent the nine rebellions or failed tests from the deliverance at the Red Sea until the tenth test you will find a few variations of which of the failures of ancient Israel should be marked as one of those ten tests. I contend that the Red Sea deliverance that has been specifically identified as lining up with October 22, 1844, is the beginning of the ten tests, and therefore the place to begin counting the tests that arose from 1844 to 1863. There had been a progressive testing process that began in 1798 when the book of Daniel was unsealed, and that process covered the history of the first and second angel’s messages that concluded at the arrival of the third angel on October 22, 1844.

Om du skulle søke på internett etter forståelsen av hvilke bestemte opprør som utgjør de ni opprørene eller mislykkede prøvene fra utfrielsen ved Rødehavet og frem til den tiende prøven, vil du finne noen variasjoner når det gjelder hvilke av det gamle Israels nederlag som bør regnes som én av disse ti prøvene. Jeg hevder at utfrielsen ved Rødehavet, som uttrykkelig er blitt identifisert som sammenfallende med 22. oktober 1844, er begynnelsen på de ti prøvene, og derfor stedet hvor man skal begynne å telle prøvene som oppstod fra 1844 til 1863. Det hadde vært en gradvis prøveprosess som begynte i 1798, da Daniels bok ble åpnet, og den prosessen omfattet historien om den første og den andre engels budskap, som ble avsluttet ved den tredje engels ankomst den 22. oktober 1844.

> “In Minneapolis God gave precious gems of truth to His people in new settings. This light from heaven by some was rejected with all the stubbornness the Jews manifested in rejecting Christ, and there was much talk about standing by the old landmarks. But there was evidence they knew not what the old landmarks were. There was evidence and there was reasoning from the word that commended itself to the conscience; but the minds of men were fixed, sealed against the entrance of light, because they had decided it was a dangerous error removing the ‘old landmarks’ when it was not moving a peg of the old landmarks, but they had perverted ideas of what constituted the old landmarks.

> «I Minneapolis gav Gud sitt folk dyrebare sannhetens edelstener i ny innfatning. Dette lyset fra himmelen ble av noen forkastet med all den gjenstridighet jødene viste da de forkastet Kristus, og det ble talt meget om å stå ved de gamle landemerkene. Men det fantes bevis for at de ikke visste hva de gamle landemerkene var. Det fantes bevis, og det fantes resonnementer ut fra Ordet som anbefalte seg for samvittigheten; men menneskenes sinn var fastlåst, forseglet mot lysets inngang, fordi de hadde bestemt at dette var en farlig villfarelse som fjernet de «gamle landemerkene», når det i virkeligheten ikke flyttet en eneste påle av de gamle landemerkene, men de hadde forvrengte forestillinger om hva som utgjorde de gamle landemerkene.»

> “The passing of the time in 1844 was a period of great events, opening to our astonished eyes the cleansing of the sanctuary transpiring in heaven, and having decided relation to God’s people upon the earth, [also] the first and second angels’ messages and the third, unfurling the banner on which was inscribed, ‘The commandments of God and the faith of Jesus.’ One of the landmarks under this message was the temple of God, seen by His truth-loving people in heaven, and the ark containing the law of God. The light of the Sabbath of the fourth commandment flashed its strong rays in the pathway of the transgressors of God’s law. The nonimmortality of the wicked is an old landmark. I can call to mind nothing more that can come under the head of the old landmarks. All this cry about changing the old landmarks is all imaginary.” The 1888 Materials, 518.

> «Tidens utløp i 1844 var en periode med store begivenheter, som åpnet for våre forbausede øyne renselsen av helligdommen slik den fant sted i himmelen, og som hadde avgjørende forbindelse med Guds folk på jorden, [også] den første og den andre engels budskap og det tredje, som utfoldet banneret hvorpå det var innskrevet: ‘Guds bud og Jesu tro.’ Ett av landemerkene under dette budskapet var Guds tempel, sett i himmelen av Hans sannhetselskende folk, og arken som inneholdt Guds lov. Lyset fra sabbaten i det fjerde bud lot sine sterke stråler skinne på overtredernes sti, de som bryter Guds lov. De ugudeliges ikke-udødelighet er et gammelt landemerke. Jeg kan ikke erindre noe mer som kan komme inn under betegnelsen de gamle landemerkene. Alt dette ropet om å forandre de gamle landemerkene er helt innbilt.» The 1888 Materials, 518.

On October 22, 1844 the third angel arrived with a message in his hand.

Den 22. oktober 1844 kom den tredje engelen med et budskap i sin hånd.

> “As the ministration of Jesus closed in the holy place, and He passed into the holiest, and stood before the ark containing the law of God, He sent another mighty angel with a third message to the world. A parchment was placed in the angel’s hand, and as he descended to the earth in power and majesty, he proclaimed a fearful warning, with the most terrible threatening ever borne to man.” Early Writings, 254.

> «Da Jesu tjeneste i Det hellige ble avsluttet, og Han gikk inn i Det aller helligste og stod foran arken som inneholder Guds lov, sendte Han en annen mektig engel med et tredje budskap til verden. En bokrull ble lagt i engelens hånd, og idet han steg ned til jorden i kraft og majestet, forkynte han en fryktinngytende advarsel, med den mest forferdelige trussel som noensinne er blitt båret frem for mennesket.» Early Writings, 254.

On October 22, 1844 an angel descended with a parchment in his hand that God’s people were to eat. The “landmarks” doctrines that are then identified are to either be eaten and accepted or rejected and not eaten. When the third angel arrived with the parchment in his hand, the message within the parchment represented six testing truths. Those six tests were identified as the “passing of time,” representing the twenty-three hundred year prophecy; the judgment, represented as “the cleansing of the sanctuary”; the three angel’s messages; “the law of God”; “the Sabbath”; and the state of the dead as represented as the “nonimmortality of the soul.”

Den 22. oktober 1844 steg en engel ned med en bokrull i sin hånd, som Guds folk skulle ete. De læresetningene som da blir identifisert som «landemerker», skulle enten etes og tas imot eller forkastes og ikke etes. Da den tredje engelen kom med bokrullen i sin hånd, representerte budskapet i bokrullen seks prøvende sannheter. Disse seks prøvene ble identifisert som «tidens utløp», som representerte profetien om de to tusen og tre hundre år; dommen, fremstilt som «renselsen av helligdommen»; de tre englebudskapene; «Guds lov»; «sabbaten»; og de dødes tilstand, fremstilt som «sjelens ikke-udødelighet».

Those six truths are of course interrelated, but they individually were identified as landmarks. Some may not wish to include the passing of time in this list, but obviously many rejected the truth that October 22, 1844 was a genuine fulfillment of prophecy. They failed that test, which of course prevented them from struggling with the tests that followed. God’s testing process has been repeatedly established as a progressive process that requires victory over the test you are first given, before you can be involved with the following test.

Disse seks sannhetene er selvsagt innbyrdes forbundet, men de ble hver for seg identifisert som landemerker. Noen ønsker kanskje ikke å ta med tidens gang i denne listen, men åpenbart var det mange som forkastet sannheten om at 22. oktober 1844 var en virkelig oppfyllelse av profetien. De besto ikke den prøven, noe som selvsagt hindret dem i å kjempe med de prøvene som fulgte. Guds prøvingsprosess er gjentatte ganger blitt stadfestet som en gradvis prosess som krever seier over den prøven du først blir gitt, før du kan bli involvert i den neste prøven.

> “When we began to present the light on the Sabbath question, we had no clearly defined idea of the third angel’s message of Revelation 14:9–12. The burden of our testimony as we came before the people was that the great second advent movement was of God, that the first and second messages had gone forth, and that the third was to be given. We saw that the third message closed with the words: ‘Here is the patience of the saints: here are they that keep the commandments of God, and the faith of Jesus.’ And we as clearly saw as we now see that these prophetic words suggested a Sabbath reform; but as to what the worship of the beast mentioned in the message was, or what the image and the mark of the beast were, we had no defined position.

> «Da vi begynte å legge frem lyset om sabbatsspørsmålet, hadde vi ingen klart definert forståelse av den tredje engels budskap i Åpenbaringen 14:9–12. Tyngden i vårt vitnesbyrd når vi trådte frem for folket, var at den store annen-adventsbevegelsen var av Gud, at det første og det andre budskap var gått ut, og at det tredje skulle gis. Vi så at det tredje budskap sluttet med ordene: ‘Her er de helliges tålmodighet; her er de som holder Guds bud og Jesu tro.’ Og vi så like klart som vi nå ser, at disse profetiske ord antydet en sabbatsreform; men når det gjaldt hva tilbedelsen av dyret som er nevnt i budskapet var, eller hva dyrets bilde og merke var, hadde vi ingen definert oppfatning.»

> “God by His Holy Spirit let light shine forth upon His servants, and the subject gradually opened to their minds. It required much study and anxious care to search it out, link after link. By care, anxiety, and incessant labor has the work moved on until the great truths of our message, a clear, connected, perfect whole, have been given to the world.

> «Gud lot ved sin Hellige Ånd lyset skinne fram over sine tjenere, og emnet åpnet seg gradvis for deres sinn. Det krevde mye studium og engstelig omsorg å granske det, ledd for ledd. Med omsorg, angst og uopphørlig arbeid har verket gått framover inntil de store sannhetene i vårt budskap, et klart, sammenhengende, fullkomment hele, er blitt gitt til verden.»

> “I have already spoken of my acquaintance with Elder Bates. I found him to be a true Christian gentleman, courteous and kind. He treated me as tenderly as though I were his own child. The first time he heard me speak, he manifested deep interest. After I had ceased speaking, he arose and said: ‘I am a doubting Thomas. I do not believe in visions. But if I could believe that the testimony the sister has related tonight was indeed the voice of God to us, I should be the happiest man alive. My heart is deeply moved. I believe the speaker to be sincere, but cannot explain in regard to her being shown the wonderful things she has related to us.’

> «Jeg har allerede talt om mitt bekjentskap med eldste Bates. Jeg fant ham å være en sann kristen gentleman, høflig og vennlig. Han behandlet meg like ømt som om jeg var hans eget barn. Første gang han hørte meg tale, viste han dyp interesse. Etter at jeg hadde sluttet å tale, reiste han seg og sa: ‘Jeg er en tvilende Tomas. Jeg tror ikke på syner. Men dersom jeg kunne tro at det vitnesbyrd søsteren har fremlagt i kveld, virkelig var Guds røst til oss, ville jeg være den lykkeligste mann på jorden. Mitt hjerte er dypt beveget. Jeg tror at taleren er oppriktig, men kan ikke forklare hvordan hun kunne få se de vidunderlige ting hun har fortalt oss om.’»

> “A few months after my marriage, I attended, with my husband, a Conference at Topsham, Maine, at which Elder Bates was present. He did not then fully believe that my visions were of God. That meeting was a season of much interest. The Spirit of God rested upon me; I was wrapped in a vision of God’s glory, and for the first time had a view of other planets. After I came out of vision, I related what I had seen. Elder B. then asked if I had studied astronomy. I told him I had no recollection of ever looking into an astronomy. Said he: ‘This is of the Lord.’ I never before saw him so free and happy. His countenance shone with the light of heaven, and he exhorted the church with power.” Testimonies, volume 1, 78–80.

> «Noen få måneder etter mitt ekteskap deltok jeg sammen med min mann på en konferanse i Topsham, Maine, hvor eldste Bates var til stede. Han trodde da ikke fullt ut at mine syner var av Gud. Det møtet var en tid med stor interesse. Guds Ånd hvilte over meg; jeg ble henrykket i et syn av Guds herlighet og fikk for første gang et syn av andre planeter. Etter at jeg kom ut av synet, fortalte jeg hva jeg hadde sett. Eldste B. spurte da om jeg hadde studert astronomi. Jeg sa til ham at jeg ikke kunne erindre noensinne å ha sett i en bok om astronomi. Da sa han: ‘Dette er av Herren.’ Jeg hadde aldri før sett ham så fri og lykkelig. Hans åsyn strålte med himmelens lys, og han formante menigheten med kraft.» Testimonies, bind 1, 78–80.

Certainly, all these doctrinal tests are interconnected, but they are also tests that can be isolated, and they were progressively opened up to God’s servants. There are many churches who observe the seventh-day Sabbath, but who reject the message of the three angels. They reject the truth that judgment began on October 22, 1844, but still observe the Sabbath. These doctrinal tests are interconnected but represent six specific tests.

Visst er alle disse læremessige prøvene innbyrdes forbundet, men de er også prøver som kan isoleres, og de ble gradvis åpenbart for Guds tjenere. Det finnes mange menigheter som holder sabbaten på den sjuende dag, men som forkaster de tre englers budskap. De forkaster sannheten om at dommen begynte den 22. oktober 1844, men holder likevel sabbaten. Disse læremessige prøvene er innbyrdes forbundet, men utgjør seks særskilte prøver.

As just illustrated by Joseph Bates, the sea captain that was fully familiar with astronomy accepted the Spirit of Prophecy, which he had previously rejected. In December of 1844, Ellen White received her first vision and the seventh test arrived in the movement.

Slik det nettopp ble illustrert ved Joseph Bates, sjøkapteinen som var fullt fortrolig med astronomi, tok imot Profetiens Ånd, som han tidligere hadde forkastet. I desember 1844 mottok Ellen White sitt første syn, og den sjuende prøven kom over bevegelsen.

> “The Bible must be your counselor. Study it and the testimonies God has given; for they never contradict his Word. If the Testimonies speak not according to the word of God, reject them. Christ and Belial cannot be united.” Selected Messages, book 3, 33.

> «Bibelen må være din rådgiver. Studer den og de vitnesbyrd Gud har gitt; for de motsier aldri hans Ord. Dersom Vitnesbyrdene ikke taler i samsvar med Guds ord, så forkast dem. Kristus og Belial kan ikke forenes.» Selected Messages, bok 3, 33.

Shortly after the great disappointment Sister White endorsed an article which identified Christ moving from the holy place into the Most Holy Place on October 22, 1844. She recommended the publication to “every saint.”

Kort tid etter den store skuffelsen ga søster White sin tilslutning til en artikkel som identifiserte Kristus som den som den 22. oktober 1844 gikk fra det hellige inn i Det aller helligste. Hun anbefalte publikasjonen til «hver hellig».

> “I believe the Sanctuary, to be cleansed at the end of the 2300 days, is the New Jerusalem Temple, of which Christ is a minister. The Lord shew me in vision, more than one year ago, that Brother Crosier had the true light, on the cleansing of the Sanctuary, &c; and that it was his will, that Brother C. should write out the view which he gave us in the Day-Star, Extra, February 7, 1846. I feel fully authorized by the Lord, to recommend that Extra, to every saint.” A Word to the Little Flock, 12.

> «Jeg tror at Helligdommen, som skal renses ved slutten av de 2300 dager, er Det nye Jerusalems tempel, hvor Kristus er tjenestegjørende prest. Herren viste meg i et syn, for mer enn ett år siden, at bror Crosier hadde det sanne lys om renselsen av Helligdommen, osv.; og at det var hans vilje at bror C. skulle skrive ned det syn som han gav oss i Day-Star, Extra, 7. februar 1846. Jeg føler meg fullt ut bemyndiget av Herren til å anbefale dette Extra til enhver hellig.» A Word to the Little Flock, 12.

Her endorsement was of Crosier’s description of Christ’s movement to the Most Holy Place, but the article contained several erroneous teachings, including apostate Protestantism’s teaching that the “daily” in the book of Daniel represented Christ’s ministry. She therefore penned a clarification that first was published in 1850 and then later included in the book Early Writings. There she identified that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the ‘daily’.”

Hennes tilslutning gjaldt Crosiers beskrivelse av Kristi bevegelse inn i Det Aller Helligste, men artikkelen inneholdt flere uriktige læresetninger, deriblant den frafalne protestantismens lære om at «det daglige» i Daniels bok representerte Kristi tjeneste. Hun nedtegnet derfor en presisering som først ble utgitt i 1850 og senere tatt inn i boken Tidlige skrifter. Der identifiserte hun at «de som forkynte domstidens budskap, hadde den rette forståelsen av ‘det daglige’.»

> “Then I saw in relation to the ‘daily’ (Daniel 8:12) that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text, and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘daily’; but in the confusion since 1844, other views have been embraced, and darkness and confusion have followed.” Early Writings, 74.

> «Deretter så jeg angående det ‘daglige’ (Daniel 8:12) at ordet ‘offer’ var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten, og at Herren gav det rette syn på dette til dem som forkynte ropet om dommens time. Da enhet rådet, før 1844, var nesten alle forent om det rette syn på det ‘daglige’; men i forvirringen siden 1844 er andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Early Writings, 74.

The subject of “the daily” in the book of Daniel became a symbol of Adventism’s return to the methodology of apostate Protestantism in the early part of the twentieth century, and today the correct Millerite understanding of “the daily” has been rejected by the theologians of Adventism. It has been rejected, in spite of Sister White clearly identifying that the Millerites were correct in identifying “the daily” as the satanic power of paganism. They rejected the truth of “the daily” not only in contradiction of her inspired endorsement that the Millerites understanding was correct, but also in direct contradiction of her straightly identifying that the false doctrine that teaches that “the daily” represents Christ’s sanctuary ministry was delivered by “angels that were expelled from heaven!”

Emnet «det daglige» i Daniels bok ble et symbol på adventismens tilbakevending til den frafalne protestantismens metodologi i den tidlige delen av det tjuende århundre, og i dag er den korrekte millerittiske forståelsen av «det daglige» blitt forkastet av adventismens teologer. Det er blitt forkastet, til tross for at søster White klart identifiserte at millerittene hadde rett i å identifisere «det daglige» som hedenskapets sataniske makt. De forkastet sannheten om «det daglige» ikke bare i strid med hennes inspirerte stadfestelse av at millerittenes forståelse var korrekt, men også i direkte strid med at hun klart identifiserte at den falske læren som lærer at «det daglige» representerer Kristi helligdomstjeneste, ble fremført av «engler som ble drevet ut av himmelen!»

> “And there was Brother Daniells, whose mind the enemy was working; and your mind and Elder Prescott’s mind were being worked by the angels that were expelled from heaven.” Manuscript Releases, volume 20, 17.

> «Og der var bror Daniells, hvis sinn fienden virket på; og ditt sinn og eldste Prescotts sinn ble påvirket av de englene som ble drevet ut av himmelen.» Manuscript Releases, bind 20, 17.

Her profound rejection of what Adventism now uses as one of its “dishes of fables” was so severe, because Daniells and Prescott took a symbol of satanic power (paganism) and assigned that symbol to Christ’s (His sanctuary ministry). This makes eight doctrinal tests.

Hennes dype avvisning av det som adventismen nå bruker som en av sine «fabelretter», var så streng fordi Daniells og Prescott tok et symbol på satanisk makt (hedenskap) og tilordnet dette symbolet til Kristi (Hans helligdomstjeneste). Dette utgjør åtte læremessige prøver.

The ninth test in the history leading to 1863 is the production of the second table of Habakkuk in 1850. The 1843 pioneer chart was produced in 1842, and is only called the 1843 chart because it predicted Christ’s return in 1843. The command to produce a second table of Habakkuk was given to Sister White in 1850. The production of Habakkuk’s two tables link the history of the first and second angels to the history of the third. In her grandson’s biography of her life and work, he provides an overview of the events that led to the production of the 1850 chart. He does so by selecting relevant comments of Sister White and adds his commentary in the overview.

Den niende prøven i historien som leder frem til 1863, er utarbeidelsen av Habakkuks andre tavle i 1850. Pionerkartet for 1843 ble utarbeidet i 1842, og kalles bare 1843-kartet fordi det forutsa Kristi gjenkomst i 1843. Befalingen om å utarbeide en annen tavle av Habakkuk ble gitt til Søster White i 1850. Utarbeidelsen av Habakkuks to tavler knytter historien om den første og den andre engel til historien om den tredje. I hennes sønnesønns biografi om hennes liv og virke gir han en oversikt over de begivenheter som ledet til utarbeidelsen av 1850-kartet. Dette gjør han ved å velge ut relevante uttalelser av Søster White og føye sin kommentar til oversikten.

> “On our return to Brother Nichols’ the Lord gave me a vision and showed me that the truth must be made plain upon tables and it would cause many to decide for the truth by the third angel’s message, with the two former being made plain upon tables.—Letter 28, 1850.

> «Da vi vendte tilbake til bror Nichols, gav Herren meg et syn og viste meg at sannheten må gjøres tydelig på tavler, og det ville føre mange til å ta standpunkt for sannheten ved den tredje engels budskap, idet de to foregående ble gjort tydelige på tavler. —Brev 28, 1850.

> “In this vision she was also shown that which would give James White courage to continue publishing:

> «I dette synet ble det også vist henne det som ville gi James White mot til å fortsette å publisere:

> “I also saw it was as necessary for the paper to be published as for the messengers to go, for the messengers need a paper to carry with them containing present truth to put in the hands of those that hear, and then the truth would not fade from the mind. And that the paper would go where the messengers could not go.—Ibid.

> «Jeg så også at det var like nødvendig at bladet ble utgitt som at budbærerne dro ut; for budbærerne trenger et blad å ha med seg, som inneholder den nærværende sannhet, for å legge det i hendene på dem som hører, og da ville sannheten ikke blekne fra sinnet. Og at bladet ville gå dit budbærerne ikke kunne gå.—Ibid.»

> “Work on the new chart was begun at once, and opportunity was given to tell the brethren about it in the issue of Present Truth that James got out the next month:

> Arbeidet med det nye kartet ble påbegynt straks, og det ble gitt anledning til å fortelle brødrene om det i det nummeret av Present Truth som James utgav måneden etter:

> “The Chart. A chronological chart of the visions of Daniel and John, calculated to illustrate clearly the present truth, is now being lithographed under the care of Brother Otis Nichols, of Dorchester, Massachusetts. Those who teach the present truth will be greatly aided by it. Further notice of the chart will be given hereafter.—Present Truth, November, 1850.

> «Kartet. Et kronologisk kart over Daniels og Johannes’ syner, utarbeidet for tydelig å belyse den nærværende sannhet, blir nå litografert under ledelse av bror Otis Nichols fra Dorchester, Massachusetts. De som lærer den nærværende sannhet, vil få stor hjelp av det. Nærmere meddelelse om kartet vil bli gitt senere.»—Present Truth, november 1850.

> “By late January, 1851, the chart was ready and advertised for $2. James White was much pleased with it and offered it free to ‘those whom God has called to give the message of the third angel’ (Review and Herald, January, 1851). Some generous donations had helped meet the expense of publication.” Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, volume 1, 185.

> «Ved slutten av januar 1851 var kartet ferdig og annonsert til 2 dollar. James White var svært fornøyd med det og tilbød det gratis til «dem som Gud har kalt til å gi den tredje engels budskap» (Review and Herald, januar 1851). Noen gavmilde gaver hadde bidratt til å dekke utgiftene ved utgivelsen.» Arthur White, Ellen G. White: The Early Years, bind 1, 185.

Speaking of the 1843 chart Sister White recorded that it had been directed by God.

Om 1843-kartet skrev søster White at det var blitt ledet av Gud.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Herren viste meg at 1843-diagrammet var ledet av hans hånd, og at ingen del av det skulle forandres; at tallene var slik han ville ha dem. At hans hånd var over og skjulte en feil i noen av tallene, slik at ingen kunne se den, før hans hånd ble fjernet.» Review and Herald, 1. november 1850.

When recording the light associated with the command to produce another chart in 1850, she provided the same divine endorsement of the 1850 chart as was given concerning the 1843 chart, while also identifying that other charts that were then being produced were not acceptable to the Lord. The command to produce a new chart was incorporated with a command to print a new publication.

Da hun nedtegnet lyset som var knyttet til befaling om å fremstille et annet kart i 1850, gav hun den samme guddommelige stadfestelse av 1850-kartet som den som ble gitt angående 1843-kartet, samtidig som hun også gjorde klart at andre kart som da ble fremstilt, ikke var antagelige for Herren. Befalingen om å fremstille et nytt kart ble sammenføyd med en befaling om å trykke en ny publikasjon.

> “I saw the chart-making business was all wrong. It originated with Brother Rhodes and was followed out by Brother Case. Means has been spent in making charts and forming uncouth disgusting images to represent angels and the glorious Jesus. Such things I saw were displeasing to God. I saw that God was in the publishment of the chart by Brother Nichols. I saw that there was a prophecy of this chart in the Bible, and if this chart is designed for God’s people, if it [is] sufficient for one it is for another, and if one needed a new chart painted on a larger scale, all need it just as much.

> «Jeg så at det å lage tavler var helt galt. Det hadde sin opprinnelse hos bror Rhodes og ble videreført av bror Case. Midler er blitt brukt på å lage tavler og forme grove, frastøtende bilder for å fremstille engler og den herlige Jesus. Jeg så at slike ting mishaget Gud. Jeg så at Gud var med i utgivelsen av tavlen ved bror Nichols. Jeg så at det fantes en profeti om denne tavlen i Bibelen, og dersom denne tavlen er bestemt for Guds folk, hvis den er tilstrekkelig for én, så er den det for en annen også, og dersom én trengte en ny tavle malt i større målestokk, trenger alle det i like høy grad.

> “I saw that it was a restless, uneasy, unsatisfied, ungrateful feeling in Brother Case that desired another chart. I saw that these painted charts had a bad effect upon the congregation. It caused a light, chaffy spirit of ridicule to be in the meeting.

> «Jeg så at det var en rastløs, urolig, utilfreds og utakknemlig følelse hos bror Case som ønsket et annet kart. Jeg så at disse malte kartene hadde en dårlig virkning på menigheten. Det forårsaket at en lettsindig, overfladisk ånd av spott var til stede i møtet.»

> “I saw that the charts ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation. There is something light, lovely, and heavenly in the representation of the angels on the charts. The mind is almost imperceptibly led to God and heaven. But the other charts that have been gotten up disgust the mind, and cause the mind to dwell more on earth than heaven. Images representing angels look more like fiends than beings of heaven. I saw that the charts had for days and weeks occupied Brother Case’s mind when he should have been seeking heavenly wisdom from God, and should have been growing in graces of the Spirit and the knowledge of the truth.

> «Jeg så at de tavlene som Gud hadde påbudt, gjorde et gunstig inntrykk på sinnet, selv uten en forklaring. Det er noe lyst, vakkert og himmelsk i framstillingen av englene på tavlene. Sinnet blir nesten umerkelig ledet til Gud og himmelen. Men de andre tavlene som er blitt laget, vekker avsky i sinnet og får sinnet til å dvele mer ved jorden enn ved himmelen. Bilder som skal forestille engler, ligner mer på onde ånder enn på himmelens vesener. Jeg så at tavlene i dagevis og ukevis hadde opptatt broder Cases sinn, da han burde ha søkt himmelsk visdom fra Gud og burde ha vokst i Åndens nådegaver og i kunnskapen om sannheten.»

> “I saw that if the means that has been wasted in getting out charts had been spent in getting out the truth clear before the brethren in publishing tracts, etc., it would have done much good and saved souls. I saw that the chart-making business has spread like the fever.” Manuscript Releases, number 13, 359; 1853.

> «Jeg så at dersom de midlene som er blitt sløst bort på å få ut plansjer, hadde vært brukt til å få sannheten klart fram for brødrene ved utgivelse av traktater osv., ville det ha gjort mye godt og frelst sjeler. Jeg så at plansjevirksomheten har spredt seg som feberen.» Manuscript Releases, nummer 13, 359; 1853.

She plainly states that “God was in the publishment of the [1850] chart by Brother Nichols,” and that there was “a prophecy [Habakkuk two] of this chart in the Bible.” She also identified that “the charts” [plural; 1843 and 1850] that were “ordered by God struck the mind favorably, even without an explanation.” Habakkuk two commanded the Millerites to make the vision plain upon tables, (in the plural), that he that read the two charts could run to and fro in God’s Word. The divine charts needed no added explanations, as was the case with Uriah Smith’s 1863 counterfeit chart.

Hun fastslår klart at «Gud var i utgivelsen av [1850-]kartet ved bror Nichols», og at det fantes «en profeti [Habakkuk 2] om dette kartet i Bibelen». Hun påpekte også at «kartene» [flertall; 1843 og 1850] som var «forordnet av Gud, gjorde et gunstig inntrykk på sinnet, selv uten en forklaring». Habakkuk 2 påla millerittene å gjøre synet tydelig på tavler (i flertall), slik at den som leste de to kartene, kunne fare hit og dit i Guds Ord. De guddommelige kartene trengte ingen tilføyd forklaring, slik tilfellet var med Uriah Smiths forfalskede kart fra 1863.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Og Herren svarte meg og sa: Skriv synet opp og gjør det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe. Habakkuk 2:2.

The tenth test is the focus of this article. With the ten tests referenced by Moses in Numbers chapter fourteen the Hebrew scholars and other theologians produce a variation of guesses at which events in the history from the Red Sea deliverance to the rebellion of the ten spies might represent. The rebellion of that history provides a few variations to choose from, but it is certain the tenth test marks the beginning of forty years of death by attrition in the wilderness until all the rebels that were of the age of accountability were dead.

Den tiende prøven er denne artikkelens fokus. Med de ti prøvene som Moses viser til i 4. Mosebok kapittel fjorten, fremsetter hebraiske lærde og andre teologer ulike antagelser om hvilke hendelser i historien fra utfrielsen ved Rødehavet til de ti speidernes opprør som kan være representert. Opprøret i denne historien gir noen variasjoner å velge blant, men det er sikkert at den tiende prøven markerer begynnelsen på førti år med død ved gradvis utmattelse i ørkenen, inntil alle opprørerne som hadde nådd ansvarsalderen, var døde.

In like manner some may protest over my selection of these ten doctrinal tests, for there may be variations that seem better than what I am here setting forth. That being said, the tenth and final test is as clear as was the rebellion of the ten spies. It was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six. There are several prophetic proofs to uphold this identification.

På samme måte kan noen innvende mot mitt utvalg av disse ti læremessige prøver, for det kan finnes variasjoner som synes bedre enn det jeg her fremsetter. Når dette er sagt, er den tiende og siste prøven like klar som opprøret fra de ti speiderne. Det var forkastelsen av de sju tider i 3 Mosebok tjueseks. Det finnes flere profetiske beviser som stadfester denne identifikasjonen.

In the next article we will begin to identify those prophetic witnesses that uphold the identification that the seven times of Leviticus twenty-six is the tenth and final failure of Laodicean Adventism.

I den neste artikkelen vil vi begynne å identifisere de profetiske vitnene som opprettholder identifikasjonen av at de sju tider i 3. Mosebok 26 er det tiende og endelige nederlaget for laodikeisk adventisme.

> “When the power of God testifies as to what is truth, that truth is to stand forever as the truth. No aftersuppositions, contrary to the light God has given are to be entertained. Men will arise with interpretations of Scripture which are to them truth, but which are not truth. The truth for this time, God has given us as a foundation for our faith. He Himself has taught us what is truth. One will arise, and still another, with new light which contradicts the light that God has given under the demonstration of His Holy Spirit.

> «Når Guds kraft vitner om hva som er sannhet, skal denne sannheten stå fast for alltid som sannheten. Ingen senere antagelser, i strid med det lys Gud har gitt, må gis rom. Mennesker vil stå fram med tolkninger av Skriften som for dem er sannhet, men som ikke er sannhet. Sannheten for denne tid har Gud gitt oss som en grunnvoll for vår tro. Han selv har lært oss hva som er sannhet. Den ene vil stå fram, og så en annen, med nytt lys som motsier det lys Gud har gitt under tilkjennegivelsen av sin Hellige Ånd.»

> “A few are still alive who passed through the experience gained in the establishment of this truth. God has graciously spared their lives to repeat and repeat till the close of their lives, the experience through which they passed even as did John the apostle till the very close of his life. And the standard-bearers who have fallen in death, are to speak through the reprinting of their writings. I am instructed that thus their voices are to be heard. They are to bear their testimony as to what constitutes the truth for this time.

> «Noen få er fremdeles i live som gikk gjennom den erfaring som ble vunnet ved etableringen av denne sannhet. Gud har i sin nåde spart deres liv for at de skal gjenta og atter gjenta, helt til avslutningen av sitt liv, den erfaring de gjennomgikk, slik apostelen Johannes gjorde det helt til selve slutten av sitt liv. Og fanebærerne som er falt i døden, skal tale gjennom gjenopptrykkingen av sine skrifter. Jeg er blitt undervist om at deres stemmer således skal bli hørt. De skal bære sitt vitnesbyrd om hva som utgjør sannheten for denne tid.»

> “We are not to receive the words of those who come with a message that contradicts the special points of our faith. They gather together a mass of Scripture, and pile it as proof around their asserted theories. This has been done over and over again during the past fifty years. And while the Scriptures are God’s word, and are to be respected, the application of them, if such application moves one pillar from the foundation that God has sustained these fifty years, is a great mistake. He who makes such an application knows not the wonderful demonstration of the Holy Spirit that gave power and force to the past messages that have come to the people of God.” Selected Messages, book 1, 161.

> «Vi skal ikke ta imot ordene fra dem som kommer med et budskap som motsier de særlige punktene i vår tro. De samler sammen en mengde skriftsteder og hoper dem opp som bevis omkring sine påståtte teorier. Dette er blitt gjort gang på gang i løpet av de siste femti år. Og selv om Skriftene er Guds ord og skal respekteres, er anvendelsen av dem, dersom en slik anvendelse flytter én søyle fra den grunnvoll som Gud har opprettholdt disse femti år, en stor villfarelse. Den som foretar en slik anvendelse, kjenner ikke til den vidunderlige manifestasjon av Den Hellige Ånd som gav kraft og styrke til de tidligere budskapene som er kommet til Guds folk.» Selected Messages, bok 1, 161.

Back to Articles