Article

# The Book of Daniel - Number Ninety-One

Daniels bok - nummer nittienén

Unveiling the Prophetic River: A Journey Through the Connections Between the Movements of Daniel’s Visions

Å avdekke den profetiske elven: En reise gjennom sammenhengene mellom bevegelsene i Daniels syner

Author

Jeff Pippenger

Published

February 24, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The knowledge that was unsealed in the movement of the first angel is represented by the Ulai River vision in the book of Daniel. That vision represents chapters seven, eight and nine of Daniel, and the knowledge that was unsealed in the movement of the third angel is represented by the Hiddekel River vision, which represents chapters ten, eleven and twelve. The connections between the two movements are abundant. The two movements are linked together by the one hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, unto the time of the end in 1989.

Kunnskapen som ble åpnet i den første engels bevegelse, er framstilt ved synet ved elven Ulai i Daniels bok. Dette synet representerer Daniels sjuende, åttende og niende kapittel, og kunnskapen som ble åpnet i den tredje engels bevegelse, er framstilt ved synet ved elven Hiddekel, som representerer Daniels tiende, ellevte og tolvte kapittel. Forbindelsene mellom de to bevegelsene er mange. De to bevegelsene er knyttet sammen ved de hundre og tjueseks årene fra opprøret i 1863 til endetiden i 1989.

Both times of the end, in each movement, are marked by the “seven times,” of Leviticus twenty-six. Paganism and then papalism had trampled down the sanctuary and host until the time of the end in 1798. From the rebellion of 1863 until 1989, a spiritual trampling down had occurred as represented by the four abominations of Ezekiel chapter eight.

Begge endetidene, i hver bevegelse, er kjennetegnet ved «de sju tider» i 3. Mosebok 26. Hedenskapen og deretter pavedømmet hadde trampet ned helligdommen og hæren inntil endetiden i 1798. Fra opprøret i 1863 og frem til 1989 hadde en åndelig nedtramping funnet sted, slik den er fremstilt ved de fire vederstyggelighetene i Esekiel kapittel åtte.

The forty-six years from the end of the first indignation until the end of the last indignation in 1844, in which Christ had erected a spiritual temple that He suddenly came into on October 22, 1844, parallels the time of the end in 1989, until the soon-coming Sunday law, when Christ is once again erecting a spiritual temple, that He will suddenly come unto at the hour of Revelation eleven’s great earthquake.

De førtiseks årene fra slutten av den første vredesdommen til slutten av den siste vredesdommen i 1844, hvor Kristus hadde oppreist et åndelig tempel som Han plutselig kom inn i den 22. oktober 1844, er en parallell til endetiden i 1989 og frem til den snart kommende søndagsloven, da Kristus atter oppreiser et åndelig tempel, som Han plutselig vil komme til i timen for det store jordskjelvet i Åpenbaringen 11.

When the third angel arrived in 1844, the Messenger of the Covenant suddenly appeared to purify the sons of Levi, but by 1863, those unfaithful Levites rejected the message of Moses delivered by Elijah and turned to wander in the wilderness. In that testing process the “builders” would ultimately reject the “cornerstone” of the “seven times”, and then transition from the movement of Philadelphia unto the church of Laodicea. In the last days, when the Messenger of the Covenant suddenly comes to His temple, at the soon-coming Sunday law, He will use the faithful Levites to call His other flock. The faithful of the last days will have transitioned from the “church” of Laodicea unto the “movement” of Philadelphia.

Da den tredje engel kom i 1844, viste paktens Engel seg plutselig for å rense Levis sønner, men innen 1863 forkastet disse utro levittene det budskap fra Moses som ble overbrakt ved Elia, og vendte seg til å vandre omkring i ørkenen. I denne prøvelsesprosessen skulle «byggerne» til sist forkaste «hjørnesteinen» for de «sju tider», og deretter gå over fra Filadelfias bevegelse til Laodikeas menighet. I de siste dager, når paktens Engel plutselig kommer til sitt tempel, ved den snart kommende søndagsloven, vil Han bruke de trofaste levittene til å kalle sin andre hjord. De trofaste i de siste dager vil ha gått over fra Laodikeas «menighet» til Filadelfias «bevegelse».

The movement of the first angel published its formalized message two hundred and twenty years after the King James Bible was published, and the movement of the third angel published its formalized message two hundred and twenty years after the Declaration of Independence was published. The formalized message of both movements was empowered with the fulfillment of a prophecy of Islam, which was marked by the descent of an angel. The arrival of the angel identified the beginning of the “debate” of Habakkuk chapter two, and led to the publication of Habakkuk’s tables.

Den første engels bevegelse offentliggjorde sitt formaliserte budskap to hundre og tjue år etter at King James-bibelen ble utgitt, og den tredje engels bevegelse offentliggjorde sitt formaliserte budskap to hundre og tjue år etter at Uavhengighetserklæringen ble utgitt. Det formaliserte budskapet til begge bevegelsene ble gitt kraft gjennom oppfyllelsen av en profeti om islam, som ble markert ved en engels nedstigning. Engelens ankomst identifiserte begynnelsen på «debatten» i Habakkuk kapittel to, og ledet til offentliggjørelsen av Habakkuks tavler.

The empowered message represented by Habakkuk’s tables led to a disappointment, that ushered in a tarrying time, that led to the message of the Midnight Cry, that concluded with the fulfillment of the message of the Midnight Cry. The parallels which exist between the two movements are conclusive evidence for those who choose to see, that all the elements of Millerite history are connected to and are repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand. The time period of the latter rain is typified in the Millerite movement, and it is fulfilled in the movement of Future for America. Repeatedly inspiration informs those willing to hear that only those who recognize the latter rain will receive it.

Det kraftfylte budskapet som var framstilt ved Habakkuks tavler, førte til en skuffelse, som innledet en ventetid, som førte til budskapet om Midnattsskriket, som ble avsluttet med oppfyllelsen av budskapet om Midnattsskriket. De parallellene som finnes mellom de to bevegelsene, er avgjørende bevis for dem som velger å se, på at alle elementene i millerittisk historie er forbundet med og blir gjentatt i de hundre og førtifire tusens historie. Tidsperioden for det sene regn er typifisert i millerittbevegelsen, og den blir oppfylt i Future for America-bevegelsen. Gang på gang underretter Inspirasjonen dem som er villige til å høre, om at bare de som gjenkjenner det sene regn, vil motta det.

The period, movement, and message of the latter rain are all represented in the history of the Millerites, and the word “recognize” represents seeing something that you have seen before. The only way to see the period, movement and message of the latter rain is to recognize that it has been illustrated in Millerite history. It has also been illustrated in the other sacred reform movements. The Millerite movement was a beginning movement that represents an ending movement and therefore has many more direct references than the earlier reform movements. It also has the signature of Alpha and Omega who always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Perioden, bevegelsen og budskapet om sildigregnet er alle framstilt i millerittenes historie, og ordet «gjenkjenne» uttrykker det å se noe som man har sett før. Den eneste måten å se perioden, bevegelsen og budskapet om sildigregnet på, er å gjenkjenne at det er blitt illustrert i millerittenes historie. Det er også blitt illustrert i de andre hellige reformbevegelsene. Millerittbevegelsen var en begynnelsesbevegelse som representerer en avsluttende bevegelse, og har derfor mange flere direkte henvisninger enn de tidligere reformbevegelsene. Den bærer også Alfas og Omegas signatur, han som alltid illustrerer enden på en ting med begynnelsen på en ting.

In the Millerite movement the foundations were established, and the central pillar was Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. I am aware that Sister White identifies verse fourteen as the central pillar and foundation, but the reality is that verse fourteen is an answer to the question of verse thirteen. An answer is empty without understanding the question that elicits the answer. Verse thirteen identifies the vision of the trampling down, that is accomplished by two desolating powers, and verse fourteen is the vision of Christ restoring the temple and host which were trampled down. Two visions are directly connected by context, by grammar and by Palmoni, the Wonderful Numberer.

I millerittbevegelsen ble grunnvollene lagt, og den sentrale søylen var Daniel kapittel åtte, vers tretten og fjorten. Jeg er klar over at søster White identifiserer vers fjorten som den sentrale søylen og grunnvollen, men virkeligheten er at vers fjorten er et svar på spørsmålet i vers tretten. Et svar er tomt uten forståelse av spørsmålet som fremkaller svaret. Vers tretten identifiserer synet om nedtrampingen, som fullbyrdes av to ødeleggende makter, og vers fjorten er synet om Kristus som gjenoppretter helligdommen og hæren som ble tråkket ned. To syner er direkte forbundet ved sammenhengen, ved grammatikken og ved Palmoni, den underfulle tallfester.

William Miller was used to identify the foundational truths, which would be Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen. The first jewel he discovered was the “seven times” that represents the trampling down of verse thirteen, and the framework which he built all of his prophetic structure upon was the “two desolating powers” motif represented in verse thirteen. Miller correctly identified that “the daily” abomination of verse thirteen was paganism, and the transgression of desolating power was papalism. In this sense the very “foundation” of the framework of Miller, and the “foundation” of the foundation and central pillar, was the understanding that “the daily” in chapter eight represented paganism. The foundation of the increase of knowledge from Millerite history was that “the daily,” of Daniel chapter eight was paganism, and inspiration was careful to identify that “those who gave the judgment hour cry had the correct view of the daily.”

William Miller ble brukt til å identifisere de grunnleggende sannhetene, som er Daniel kapittel åtte, vers tretten og fjorten. Den første juvelen han oppdaget, var de «sju tider», som representerer nedtrampingen i vers tretten, og den rammen han bygde hele sin profetiske struktur på, var motivet om de «to ødeleggende makter», fremstilt i vers tretten. Miller identifiserte med rette at «det daglige» avskyeligheten i vers tretten var hedenskapet, og overtredelsen ved den ødeleggende makt var pavedømmet. I denne forstand var selve «grunnvollen» i Millers rammeverk, og «grunnvollen» for grunnvollen og den sentrale søylen, forståelsen av at «det daglige» i kapittel åtte representerte hedenskapet. Grunnlaget for kunnskapsøkningen fra millerittisk historie var at «det daglige» i Daniel kapittel åtte var hedenskapet, og inspirasjonen var nøye med å fastslå at «de som forkynte domstidens rop hadde det rette syn på det daglige».

The foundation of the light represented as the “increase of knowledge” at the time of the end in 1989, is also “the daily.” It is simply another divine parallel. In order to recognize the increase of knowledge that is represented in the last six verses of Daniel eleven there is required an application of the writings of Ellen White. In her writings she identifies that the history of verse thirty-one of Daniel eleven will be repeated in the final verses of Daniel eleven. Without that inspired clue understanding the parallel history of verse thirty-one with verses forty and forty-one would be a much more difficult task.

Grunnlaget for lyset som er framstilt som «kunnskapens tilvekst» i endens tid i 1989, er også «det daglige». Det er ganske enkelt en annen guddommelig parallell. For å kunne gjenkjenne den tilveksten av kunnskap som er framstilt i de seks siste versene i Daniel elleve, kreves en anvendelse av Ellen Whites skrifter. I sine skrifter identifiserer hun at historien i vers trettien i Daniel elleve vil bli gjentatt i de avsluttende versene i Daniel elleve. Uten den inspirerte ledetråden ville forståelsen av den parallelle historien mellom vers trettien og versene førti og førtien være en langt vanskeligere oppgave.

The “daily” in the book of Daniel represents paganism and is the foundation of the foundation for the Millerites, and it is the foundation of the message for the movement of the one hundred and forty-four thousand. It is also the truth which was purposely made into error by a “lie” that was introduced into the third generation of Laodicean Adventism, that was typified by the third abomination of “women weeping for Tammuz” in Ezekiel chapter eight, and the compromise represented by the third church of Pergamos.

«Det daglige» i Daniels bok representerer hedenskapet og er grunnvollen for millerittene, og det er grunnvollen for budskapet til de hundre og førtifire tusens bevegelse. Det er også sannheten som med hensikt ble gjort om til villfarelse ved en «løgn» som ble innført i tredje generasjon av laodikeisk adventisme, og som ble forbildet ved den tredje vederstyggeligheten, «kvinner som gråt over Tammus», i Esekiel kapittel åtte, og ved kompromisset som er framstilt ved den tredje menigheten, Pergamon.

The divine direction that guides the role of “the daily” as an issue in the time of the latter rain is absolutely astounding, and beyond the possibility of human construction. The fourth generation of Laodicean Adventism is portrayed as bowing down to the sun, thus representing an acceptance of the mark of the beast. Sister White identifies that to receive that mark is to come to the same mind as the beast, and that those who become confused upon the meaning of antichrist, will ultimately end up on the side of the man of sin. All this is represented by the ancient men in Jerusalem in Ezekiel chapter eight.

Den guddommelige ledelse som styrer rollen til «det daglige» som et stridsspørsmål i senregnets tid, er fullstendig forbløffende og ligger utenfor muligheten for menneskelig konstruksjon. Den fjerde generasjonen av laodikeisk adventisme fremstilles som bøyende seg ned for solen, og representerer således en aksept av dyrets merke. Søster White identifiserer at å motta dette merket er å komme til samme sinn som dyret, og at de som blir forvirret med hensyn til betydningen av antikrist, til sist vil ende opp på syndens manns side. Alt dette er fremstilt ved de gamle mennene i Jerusalem i Esekiel kapittel åtte.

In the third and fourth generation God judges those who hate Him, and that judgment is executed while the other class is receiving the seal of God’s approval. The very passage in the Scriptures that provided William Miller the light he needed to recognize that it was pagan Rome that was represented as “the daily” in the book of Daniel, is the most direct identification of the man of sin, who the ancient men bow to in chapter eight of Ezekiel. The chapter identifies the pope of the second desolating power, while also identifying the paganism of the first desolating power. And the truth that is the subject of the passage is the role of pagan Rome, who in 2 Thessalonians is the power that restrains the papacy from ascending the throne until 538.

I tredje og fjerde slektsledd dømmer Gud dem som hater Ham, og denne dom blir fullbyrdet mens den andre klassen mottar seglet på Guds godkjennelse. Nettopp det skriftstedet som ga William Miller det lys han trengte for å erkjenne at det var det hedenske Roma som i Daniels bok var fremstilt som «det daglige», er den mest direkte identifikasjonen av syndens menneske, som de gamle menn bøyer seg for i Esekiel kapittel åtte. Kapitlet identifiserer paven som den andre ødeleggende makt, samtidig som det også identifiserer hedenskapet til den første ødeleggende makt. Og sannheten som er emnet for avsnittet, er rollen til det hedenske Roma, som i 2 Tessalonikerbrev er den makten som holder pavedømmet tilbake fra å bestige tronen før 538.

The “daily” which was Miller’s bedrock truth, that allowed him to produce a framework of prophecy based upon two desolating powers that trample down the sanctuary and host, is the truth identified by Paul as the truth which is rejected, and which brings strong delusion upon those who do not love that very truth in the last days. In agreement with the parallel histories, that very same truth, that is the bedrock truth, allowed Future for America to produce a framework of prophecy about the final three-fold union in the last days.

«Det daglige», som var Millers grunnsannhet, og som gjorde ham i stand til å utarbeide en profetisk ramme bygget på to ødeleggende makter som nedtrår helligdommen og hæren, er den sannheten Paulus identifiserer som den sannhet som blir forkastet, og som fører sterk villfarelse over dem som ikke elsker nettopp den sannheten i de siste dager. I samsvar med de parallelle historiene gjorde den selvsamme sannheten, som er grunnsannheten, det mulig for Future for America å utarbeide en profetisk ramme om den endelige trefoldige union i de siste dager.

Not only that, but that foundational truth, which is the foundational truth for both parallel histories, is made into the “lie” that becomes the bedrock error and Paul’s strong delusion, for the framework of the false latter rain “peace and safety” message proclaimed by the men that will never again lift up their voices and show God’s people their transgressions. “The daily” represents the foundation of both the movement of the first and the third angel, and when the rebels of Laodicea turned its meaning upside down, by identifying the satanic symbol as a symbol of Christ, the false symbol became the foundation of the counterfeit message of the false latter rain.

Ikke bare det, men denne grunnleggende sannheten, som er den grunnleggende sannheten for begge parallelle historier, blir gjort til den «løgn» som blir den grunnleggende villfarelsen og Paulus’ kraftige villfarelse, som danner rammeverket for den falske senregn-budskapet om «fred og trygghet», forkynt av de menn som aldri mer vil løfte sin røst og vise Guds folk deres overtredelser. «Det daglige» representerer grunnlaget for både bevegelsen til den første og den tredje engel, og da opprørerne i Laodikea vendte betydningen av det på hodet ved å identifisere det sataniske symbolet som et symbol på Kristus, ble det falske symbolet grunnlaget for det forfalskede budskapet i det falske senregn.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Stans opp og undres; rop ut og skrik: de er drukne, men ikke av vin; de vakler, men ikke av sterk drikk. For Herren har utøst over dere en ånd av dyp søvn og lukket deres øyne; profetene og deres høvdinger, seerne, har han dekket til. Og synet av det hele er blitt for dere som ordene i en bok som er forseglet, som en gir til en lærd og sier: Les dette, ber jeg deg; og han sier: Jeg kan ikke, for den er forseglet. Og boken blir gitt til en som ikke er lærd, og det blir sagt: Les dette, ber jeg deg; og han sier: Jeg er ikke lærd. Derfor sa Herren: Fordi dette folk holder seg nær til meg med sin munn og ærer meg med sine lepper, men holder sitt hjerte langt borte fra meg, og deres frykt for meg er innlært etter menneskebud, derfor, se, vil jeg atter gjøre et underfullt verk blant dette folk, ja, et underfullt verk og et under; for visdommen hos deres vise menn skal gå til grunne, og forstanden hos deres forstandige menn skal skjules. Ve dem som søker dypt å skjule sitt råd fra Herren, og hvis gjerninger er i mørket, og som sier: Hvem ser oss? og hvem kjenner oss? Sannelig, deres omvending av tingene opp ned skal regnes som pottemakerleiren. Skal vel verket si om ham som gjorde det: Han gjorde meg ikke? Eller skal det formede si om ham som formet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 29:9–16.

All the prophets spoke of the last days, and openly lying in order to turn the meaning of “the daily,” upside down closely imitates the definition of the unpardonable sin. To assign a person as forever lost is beyond the ability, or moral authority, of men toward other men, but that is not what is here being identified.

Alle profetene talte om de siste dager, og å lyve åpenlyst for å vende betydningen av «det daglige» på hodet, etterligner nøye definisjonen av den utilgivelige synd. Å erklære et menneske for evig fortapt ligger utenfor menneskers evne eller moralske myndighet overfor andre mennesker, men det er ikke det som her blir identifisert.

Those in Isaiah who turn things upside down, which is simply another expression for what Isaiah identifies elsewhere as calling darkness light or light darkness, are identified as the ancient men that rule Jerusalem as their final judgment is being represented.

De i Jesaja som vender tingene opp ned, noe som ganske enkelt er et annet uttrykk for det Jesaja andre steder betegner som å kalle mørke lys eller lys mørke, blir identifisert som de gamle menn som hersker over Jerusalem idet deres endelige dom blir fremstilt.

> Woe unto them that call evil good, and good evil; that put darkness for light, and light for darkness; that put bitter for sweet, and sweet for bitter! Woe unto them that are wise in their own eyes, and prudent in their own sight! Woe unto them that are mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward, and take away the righteousness of the righteous from him! Therefore as the fire devoureth the stubble, and the flame consumeth the chaff, so their root shall be as rottenness, and their blossom shall go up as dust: because they have cast away the law of the Lord of hosts, and despised the word of the Holy One of Israel. Therefore is the anger of the Lord kindled against his people, and he hath stretched forth his hand against them, and hath smitten them: and the hills did tremble, and their carcases were torn in the midst of the streets. For all this his anger is not turned away, but his hand is stretched out still. And he will lift up an ensign to the nations from far, and will hiss unto them from the end of the earth: and, behold, they shall come with speed swiftly. Isaiah 5:20–26.

> Ve dem som kaller det onde godt, og det gode ondt, som gjør mørke til lys og lys til mørke, som gjør bittert til søtt og søtt til bittert! Ve dem som er vise i egne øyne og kloke i eget syn! Ve dem som er mektige til å drikke vin, og sterke menn til å blande sterk drikk, som frikjenner den ugudelige for bestikkelse og tar fra den rettferdige hans rettferdighet! Derfor, som ilden fortærer halmen og flammen oppsluker agnene, slik skal deres rot bli som råte, og deres blomst fare opp som støv; for de har forkastet Herren, hærskarenes Guds lov, og foraktet Israels Helliges ord. Derfor er Herrens vrede opptent mot hans folk, og han har rakt ut sin hånd mot dem og slått dem; og haugene skalv, og deres lik lå sønderrevet midt i gatene. For alt dette er hans vrede ikke vendt bort, men hans hånd er ennå utrakt. Og han skal løfte opp et banner for folkene langt borte og skal pipe på dem fra jordens ende; og se, de skal komme med hast, i full fart. Jesaja 5:20–26.

God’s ensign (the one hundred and forty-four thousand) is lifted up as the ensign at the soon coming Sunday law, which is when “the anger of the Lord is kindled against his people”, and He stretches “forth his hand against them”, and “smites them”, and “their carcases will be torn in the midst of the streets.” The midst of the streets are the streets of Jerusalem when the destroying angels of Ezekiel chapter nine, are commanded to go forth “and smite: let not your eye spare, neither have ye pity: Slay utterly old and young, both maids, and little children, and women: but come not near any man upon whom is the mark; and begin at my sanctuary. Then they began at the ancient men which were before the house.” Ezekiel’s “ancient men”, who Sister White states are those who were to be the guardians of the people, are Isaiah’s “drunkards of Ephraim” who “turn things upside down” in chapters twenty-eight and twenty-nine.

Guds banner (de hundre og førtifire tusen) løftes opp som banneret ved den snart kommende søndagsloven, hvilket er når «Herrens vrede opptennes mot hans folk», og han rekker «sin hånd ut mot dem», og «slår dem», og «deres lik skal bli sønderrevet midt i gatene». Midt i gatene er Jerusalems gater når de ødeleggende englene i Esekiel kapittel ni blir befalt å gå fram «og slå: la ikke deres øye spare, og ha ingen medynk: Drep fullstendig gamle og unge, både jomfruer og små barn og kvinner; men kom ikke nær noen mann som har merket; og begynn ved min helligdom. Da begynte de med de gamle menn som var foran huset.» Esekiels «gamle menn», som Søster White sier er dem som skulle være folkets voktere, er Jesajas «Efraims drankere» som «vender opp ned på alle ting» i kapitlene tjueåtte og tjueni.

In chapter five they are those who are “mighty to drink wine, and men of strength to mingle strong drink: Which justify the wicked for reward.” With the publication of the book Questions on Doctrine, the ancient men drank from the cup of apostate Protestantism, and presented the false gospel of justification that claims men cannot be sanctified, that Christ is our Substitute, but not our Example. In doing so, the book justified the wicked, for the reward of being accepted among the fallen churches of apostate Protestantism. The passage is identifying their ultimate judgment, and the reason for that judgment is that they “despised the word of the Holy One of Israel.” They did this by rejecting the understanding of “the daily,” presented by those who gave the judgment hour cry, and by drinking from the cup of apostate Protestantism.

I kapittel fem er de slike som er «veldige til å drikke vin, og menn med kraft til å blande sterk drikk; som frikjenner den ugudelige for bestikkelse». Ved utgivelsen av boken Questions on Doctrine drakk de gamle menn av den frafalne protestantismens beger og fremstilte det falske evangeliet om rettferdiggjørelse, som hevder at mennesker ikke kan helliggjøres, at Kristus er vår Stedfortreder, men ikke vårt Eksempel. Ved å gjøre dette frikjente boken den ugudelige, for den belønning å bli godtatt blant den frafalne protestantismens falne kirker. Avsnittet identifiserer deres endelige dom, og grunnen til denne dommen er at de «foraktet Israels Helliges ord». Dette gjorde de ved å forkaste forståelsen av «det daglige», slik den ble fremlagt av dem som forkynte domstimens rop, og ved å drikke av den frafalne protestantismens beger.

In the passage they turn what is sweet to bitter, and what is bitter to sweet. The message that is in the angel’s hand when He descends is sweet, but the conclusion of the message is bitter. They argue the true latter rain message that begins when the angel descends is bitter, and at the conclusion they identify a sweet false peace and safety message, for they can’t help themselves from turning things upside down.

I avsnittet vender de det søte til det bitre, og det bitre til det søte. Budskapet som er i engelens hånd når Han stiger ned, er søtt, men budskapets konklusjon er bitter. De hevder at det sanne senregnsbudskapet som begynner når engelen stiger ned, er bittert, og ved avslutningen identifiserer de et søtt falskt budskap om fred og sikkerhet, for de kan ikke la være å vende tingene opp ned.

The passage where this sin is represented is at the close of their corporate probationary time. Therefore, it is appropriate to see that their actions of identifying the satanic work of paganism as the work of Christ is a prophetic parallel to the unpardonable sin, which is identifying the work of the Holy Spirit as the work of Satan. Placing the “lie” into the third generation of Adventism provided the foundational logic of their false latter rain message, and ultimately brings a strong delusion upon them. The very passage where Miller came to understand the correct meaning of “the daily” is where they are portrayed as being overthrown.

Avsnittet der denne synden fremstilles, er ved slutten av deres felles prøvetid. Derfor er det passende å se at deres handlinger, idet de identifiserer hedenskapets sataniske verk som Kristi verk, utgjør en profetisk parallell til den utilgivelige synd, som består i å identifisere Den Hellige Ånds verk som Satans verk. Å plassere «løgnen» inn i adventismens tredje generasjon gav den grunnleggende logikken for deres falske budskap om sildigregnet, og fører til sist en kraftig villfarelse over dem. Selve avsnittet der Miller kom til å forstå den rette betydningen av «det stadige», er det sted hvor de fremstilles som omstyrtet.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:3–12.

> La ingen bedra dykk på noko vis! For den dagen kjem ikkje utan at fråfallet fyrst kjem, og syndemennesket vert openberra, fortapingssonen, han som står imot og opphøgjer seg over alt som vert kalla Gud eller heilagt dyrka, så han set seg i Guds tempel og gjev seg ut for sjølv å vera Gud. Minnest de ikkje at eg tala dykk dette då eg endå var hjå dykk? Og no veit de kva det er som held att, så han kan verta openberra i si tid. For lovløysa si løyndom er alt verksam; berre må den som no held att, fyrst verta teken bort. Og då skal den lovlause verta openberra, han som Herren Jesus skal tyna med anda frå sin munn og gjera til inkjes ved glansen av sitt kome. Når den lovlause kjem, er det etter Satans verksemd med all kraft og teikn og lygne under, og med all urettferds forføring hjå dei som går fortapt, fordi dei ikkje tok imot kjærleiken til sanninga, så dei kunne verta frelste. Difor sender Gud dei ei kraftig villfaring, så dei trur lygna, så alle dei skal verta dømde som ikkje trudde sanninga, men hadde si lyst i urettferda. 2 Tessalonikarbrev 2:3–12.

The prophets speak more of the last days than any other preceding sacred history, and this is true of this passage. The bedrock of Miller’s increase of knowledge, is also the bedrock of the increase of knowledge that arrived in 1989, for the correct understanding of the prophetic history associated with “the daily,” describes the history of verses forty and forty-one of Daniel eleven. What this means is that if a student of prophecy does not understand the role of paganism and its prophetic relationship to papal Rome, then the student will be unable to recognize that the work of first restraining the rise of the papacy, and then the work of placing the papacy on the throne of the earth was accomplished by paganism, and that work typifies the role of the earth beast of Revelation thirteen who at first restrains the papacy, but then changes and puts it on the throne of the earth. The role of the earth beast of Revelation thirteen is represented as the future for America.

Profetene taler mer om de siste dager enn om noen annen foregående hellig historie, og dette gjelder også dette avsnittet. Grunnvollen for Millers kunnskapsøkning er også grunnvollen for den kunnskapsøkning som inntraff i 1989, for den rette forståelsen av den profetiske historien knyttet til «det daglige» beskriver historien i vers førti og førtien i Daniel elleve. Hva dette betyr, er at dersom en profetistudent ikke forstår hedenskapets rolle og dets profetiske forhold til det pavelige Roma, vil studenten være ute av stand til å erkjenne at arbeidet med først å holde pavemaktens fremvekst tilbake, og deretter arbeidet med å sette pavemakten på jordens trone, ble utført av hedenskapet, og at dette arbeidet er et forbilde på rollen til jorddyret i Åpenbaringen tretten, som først holder pavemakten tilbake, men så forandrer seg og setter den på jordens trone. Rollen til jorddyret i Åpenbaringen tretten fremstilles som Amerikas fremtid.

We will continue our consideration of the unsealing of the light of the Hiddekel River in our next article.

Vi vil fortsette vår gjennomgang av avforseglingen av lyset fra elven Hiddekel i vår neste artikkel.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> «Han som ser under overflaten, som gransker alle menneskers hjerter, sier om dem som har hatt stort lys: ‘De er ikke plaget og forferdet over sin moralske og åndelige tilstand.’ Ja, de har valgt sine egne veier, og deres sjel finner behag i deres vederstyggeligheter. Også jeg vil velge deres villfarelser og la det de frykter, komme over dem; fordi ingen svarte da jeg kalte; de hørte ikke da jeg talte, men gjorde det som var ondt i mine øyne og valgte det som jeg ikke hadde behag i.’ ‘Gud skal sende dem kraftig villfarelse, så de tror løgnen,’ fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst,’ ‘men hadde sin glede i urettferdigheten.’ Jesaja 66:3, 4; 2 Tessaloniker 2:11, 10, 12.

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Den himmelske Læreren spurte: «Hvilken sterkere villfarelse kan bedra sinnet enn forestillingen om at du bygger på den rette grunnvoll og at Gud godtar dine gjerninger, når du i virkeligheten utfører mange ting etter verdslig kløkt og synder mot Jehova? Å, det er et stort bedrag, en fengslende villfarelse, som tar sinnene i besittelse når mennesker som en gang har kjent sannheten, forveksler gudsfryktens skinn med dens ånd og kraft; når de mener at de er rike og har overflod og ikke trenger noe, mens de i virkeligheten trenger alt.»

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> «Gud har ikke forandret seg overfor sine trofaste tjenere som holder sine klær uplettede. Men mange roper: ‘Fred og trygghet’, mens en plutselig ødeleggelse kommer over dem. Med mindre det finner sted en grundig omvendelse, med mindre mennesker ydmyker sine hjerter ved bekjennelse og tar imot sannheten slik den er i Jesus, vil de aldri komme inn i himmelen. Når renselsen finner sted i våre rekker, skal vi ikke lenger hvile i trygg selvtilfredshet og rose oss av å være rike og ha overflod av gods, uten behov for noe.»

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> «Hvem kan i sannhet si: ‘Vårt gull er prøvd i ilden; våre klær er ubesmittet av verden’? Jeg så vår Lærer peke på den såkalte rettferdighets klær. Da Han rev dem av, blottla Han urenheten under. Så sa Han til meg: ‘Kan du ikke se hvordan de skinnhellig har dekket over sin urenhet og sin råttenhet i karakteren? «Hvorledes er den trofaste stad blitt til en skjøge!» Min Fars hus er gjort til et handelshus, et sted hvorfra det guddommelige nærvær og herligheten er veket bort! Derfor er det svakhet, og styrke mangler.’» Testimonies, bind 8, 249, 250.

Back to Articles