Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twenty

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke - Nummer tjue

Number Twenty

Nummer tjue

Author

Jeff Pippenger

Published

December 26, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Joel identifies that the destruction of God’s vineyard occurs in the fourth generation.

Joels bok fastslår at ødeleggelsen av Guds vingård finner sted i den fjerde generasjon.

> The word of the Lord that came to Joel the son of Pethuel.

> Herrens ord som kom til Joel, Petuels sønn.

> Hear this, ye old men, and give ear, all ye inhabitants of the land. Hath this been in your days, or even in the days of your fathers? Tell ye your children of it, and let your children tell their children, and their children another generation.

> Hør dette, dere gamle menn, og lytt, alle landets innbyggere. Har dette hendt i deres dager, eller endog i deres fedres dager? Fortell deres barn om det, og la deres barn fortelle sine barn, og deres barn en annen slekt.

> That which the palmerworm hath left hath the locust eaten; and that which the locust hath left hath the cankerworm eaten; and that which the cankerworm hath left hath the caterpiller eaten.

> Det som gnageren har latt tilbake, har gresshoppen ett opp; og det som gresshoppen har latt tilbake, har gresshopperlarven ett opp; og det som gresshopperlarven har latt tilbake, har åkermarken ett opp.

> Awake, ye drunkards, and weep; and howl, all ye drinkers of wine, because of the new wine; for it is cut off from your mouth. Joel 1:1–5.

> Våkn opp, dere drukkenbolter, og gråt; og hyl, alle dere vindrikkere, på grunn av den nye vinen; for den er avskåret fra deres munn. Joel 1:1–5.

The parable of the ten virgins is the parable of Adventism, and the awakening in the parable occurs when the wheat and tares are separated, at which point, the tares awaken to the fact that they have been “cut off” from the “new wine.” The word “cut off” represents Abram’s first covenant step where a heifer, she-goat and ram were cut into two pieces in the ritual to ratify the covenant with blood. In that very same covenant passage, God identifies that He will visit His people in judgment during the fourth generation.

Lignelsen om de ti jomfruer er lignelsen om adventismen, og oppvåkningen i lignelsen finner sted når hveten og ugresset skilles, på hvilket tidspunkt ugresset våkner opp til erkjennelsen av at det er blitt «avskåret» fra den «nye vinen». Ordet «avskåret» representerer Abrams første paktsmessige skritt, der en kvige, en geit og en vær ble delt i to stykker i ritualet for å stadfeste pakten med blod. I nettopp det samme paktsavsnittet tilkjennegir Gud at han vil hjemsøke sitt folk med dom i det fjerde slektsledd.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> Og han sa til Abram: Vit for visst at din ætt skal være fremmed i et land som ikke er deres, og de skal tjene dem; og de skal undertrykke dem i fire hundre år. Men også det folket som de skal tjene, vil jeg dømme; og deretter skal de dra ut med stort gods. Og du skal gå til dine fedre i fred; du skal bli begravet i en god alderdom. Men i fjerde slektsledd skal de vende tilbake hit igjen; for amorittenes misgjerning har ennå ikke nådd sitt fulle mål. 1 Mosebok 15:13–16.

When the prophecy was fulfilled in the fourth generation, in the generation of Moses, the Lord set forth the Ten Commandments as a symbol of the covenant with God and His chosen people. In the second of those ten laws the light of Abram’s four generations was magnified.

Da profetien ble oppfylt i den fjerde slekt, i Moses’ slektledd, fremla Herren De ti bud som et symbol på pakten mellom Gud og Hans utvalgte folk. I den andre av disse ti lovene ble lyset fra Abrams fire slektledd forstørret.

> Thou shalt not make unto thee any graven image, or any likeness of anything that is in heaven above, or that is in the earth beneath, or that is in the water under the earth: Thou shalt not bow down thyself to them, nor serve them: for I the Lord thy God am a jealous God, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation of them that hate me; And shewing mercy unto thousands of them that love me, and keep my commandments. Exodus 20:4–6.

> Du skal ikke gjøre deg noe utskåret bilde eller noen avbildning av noe som er oppe i himmelen, eller nede på jorden, eller i vannet under jorden. Du skal ikke bøye deg ned for dem og ikke tjene dem. For jeg, Herren din Gud, er en nidkjær Gud, som hjemsøker fedrenes misgjerning på barna i tredje og fjerde slektsledd hos dem som hater meg, og som viser miskunn mot tusener av dem som elsker meg og holder mine bud. 2 Mosebok 20:4–6.

The four generations of Abram’s covenant was incorporated into the magnification of God’s character as a jealous God. His jealousy is contrasted with graven images. With Abram’s fourth generation we also find a progressive judgment. The judgment was upon the nation where God’s people were in bondage, as well as upon God’s people, and after that, the Amorites would be judged. Abram identifies a progressive judgment process that begins with God’s house and moves through the world progressively, and the second commandment identifies that the judgment process divides mankind into a class of those who hate God, and a class of those who love God, thus typifying the Sunday law which shouts out, “If you love me, keep my commandments.”

De fire slektsledd i Abrams pakt ble innlemmet i forstørrelsen av Guds karakter som en nidkjær Gud. Hans nidkjærhet settes i kontrast til utskårne bilder. Med Abrams fjerde slektsledd finner vi også en fremadskridende dom. Dommen kom over den nasjonen hvor Guds folk var i trelldom, så vel som over Guds folk, og deretter skulle amorittene dømmes. Abram identifiserer en fremadskridende domsprosess som begynner med Guds hus og beveger seg gjennom verden trinn for trinn, og det andre bud identifiserer at domsprosessen deler menneskeheten i en klasse av dem som hater Gud, og en klasse av dem som elsker Gud, og typifiserer således søndagsloven, som roper: «Dersom dere elsker meg, så hold mine bud.»

In the same period that the Law is being delivered at Sinai, Moses is shown God’s character.

I den samme perioden som loven blir gitt på Sinai, blir Moses vist Guds karakter.

> And the Lord said unto Moses, Hew thee two tables of stone like unto the first: and I will write upon these tables the words that were in the first tables, which thou brakest. And be ready in the morning, and come up in the morning unto mount Sinai, and present thyself there to me in the top of the mount. And no man shall come up with thee, neither let any man be seen throughout all the mount; neither let the flocks nor herds feed before that mount.

> Og Herren sa til Moses: Hogg deg to steintavler lik de første, og jeg vil skrive på disse tavlene de ord som stod på de første tavlene, dem du knuste. Og vær rede om morgenen, og stig opp om morgenen til Sinai-fjellet, og still deg der fram for meg på toppen av fjellet. Og ingen må stige opp med deg, og intet menneske må la seg se på hele fjellet; heller ikke må småfeet eller storfeet beite foran dette fjellet.

> And he hewed two tables of stone like unto the first; and Moses rose up early in the morning, and went up unto mount Sinai, as the Lord had commanded him, and took in his hand the two tables of stone. And the Lord descended in the cloud, and stood with him there, and proclaimed the name of the Lord. And the Lord passed by before him, and proclaimed,

> Og han hogg ut to steintavler lik de første; og Moses sto tidlig opp om morgenen og gikk opp på Sinai-fjellet, slik Herren hadde befalt ham, og tok de to steintavlene i sin hånd. Og Herren steg ned i skyen og sto der hos ham og forkynte Herrens navn. Og Herren gikk forbi foran ham og forkynte,

> The Lord, The Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, Keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin, and that will by no means clear the guilty; visiting the iniquity of the fathers upon the children, and upon the children’s children, unto the third and to the fourth generation.

> Herren, Herren Gud, barmhjertig og nådig, sen til vrede og rik på miskunn og sannhet, som bevarer miskunn mot tusener, som tilgir misgjerning og overtredelse og synd, men som ingenlunde lar den skyldige være ustraffet, idet han hjemsøker fedrenes misgjerning på barna og på barnebarna, inntil tredje og fjerde ledd.

> And Moses made haste, and bowed his head toward the earth, and worshipped. And he said, If now I have found grace in thy sight, O Lord, let my Lord, I pray thee, go among us; for it is a stiffnecked people; and pardon our iniquity and our sin, and take us for thine inheritance. Exodus 34:1–9.

> Da skyndte Moses seg, bøyde sitt hode mot jorden og tilbad. Og han sa: Hvis jeg nå har funnet nåde for dine øyne, Herre, så la Herren, ber jeg deg, gå midt iblant oss; for det er et hardnakket folk; og forlat vår misgjerning og vår synd, og ta oss til din arv. 2 Mosebok 34:1–9.

The second giving of the law, aligns with the 1850 pioneer chart. The first tables were broken, and the first table had an error in the figures. Ancient Israel was then made the depositaries of the law, and modern Israel was then made the depositaries of the law of God and the laws of God’s prophetic Word. When the two tables were first introduced, there was literal rebellion in the camp, and when the 1850 chart was introduced, there was spiritual rebellion brewing in the camp. Abram’s prophecy of the fourth generation was fulfilled by Moses in the fourth generation, where God expanded the revelation of judgment in the fourth generation in the second commandment. Graven images became the counterfeit to the true worship of God, and the jealousy of God’s character was attached to the judgment. Then Moses viewed God’s glory. He saw God’s jealousy as an element of God’s character, as represented by His “name,” and the relationship between the worshipper and the sins of their fathers is set forth.

Den andre lovgivningen samsvarer med pionerkartet fra 1850. De første tavlene ble knust, og den første tavlen hadde en feil i tallene. Det gamle Israel ble deretter gjort til lovens betrodde forvaltere, og det moderne Israel ble deretter gjort til forvaltere av Guds lov og lovene i Guds profetiske ord. Da de to tavlene først ble innført, var det bokstavelig opprør i leiren, og da 1850-kartet ble innført, var et åndelig opprør i emning i leiren. Abrams profeti om den fjerde slekt ble oppfylt av Moses i den fjerde slekt, hvor Gud utvidet åpenbaringen om dommen i den fjerde slekt i det annet bud. Uthugde bilder ble forfalskningen av den sanne tilbedelse av Gud, og nidkjærheten i Guds karakter ble knyttet til dommen. Deretter skuet Moses Guds herlighet. Han så Guds nidkjærhet som et element i Guds karakter, slik den er fremstilt ved Hans «navn», og forholdet mellom den tilbedende og deres fedres synder blir fremstilt.

When Christ cleansed the temple the first time, then the disciples remembered that the zeal of His house had eaten Him up. The “zeal” is the word “jealousy.” The character of God that expresses His jealousy, is the motivation that lead Christ to cleanse His temple, and the prophetic attribute of the need to confess those sins of your fathers, would later become an essential element of the call for repentance in the “seven times” judgment of Leviticus twenty-six. Abram’s “fourth generation” develops greater and greater weight as it continues through covenant history. The book of Joel represents the time of the latter rain, which occurs in the latter days. The book of Joel sets forth its message upon its introduction of the message of four generations, as the theme that was recorded in the very first step of Abram’s threefold covenant with God. That theme reaches its conclusion in the book of Joel.

Da Kristus renset tempelet første gang, kom disiplene i hu at nidkjærheten for Hans hus hadde fortært Ham. «Nidkjærhet» er ordet «sjaluhet». Den egenskap hos Gud som uttrykker Hans sjaluhet, er den drivkraft som ledet Kristus til å rense sitt tempel, og den profetiske egenskapen ved nødvendigheten av å bekjenne deres fedres synder skulle senere bli et vesentlig element i kallet til omvendelse i dommen med «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks. Abrams «fjerde slektledd» får stadig større og større tyngde etter hvert som det fortsetter gjennom pakthistorien. Joels bok fremstiller tiden for senregnet, som inntreffer i de siste dager. Joels bok legger frem sitt budskap på grunnlag av innføringen av budskapet om fire slektsledd, som det temaet som ble nedtegnet i det aller første trinnet av Abrams trefoldige pakt med Gud. Dette temaet når sin avslutning i Joels bok.

Once in the Promised Land, the Ark of the covenant was located at Shiloh, where wicked and foolish Eli, the high priest and his two corrupt sons are contrasted with the calling of Samuel. Shiloh would become a step in the journey of the Ark, which was the symbol of the covenant. After the Ark was used as the symbol of bringing down the walls of Jericho, it was located in Shiloh for around four hundred years, until the death of Eli and his wicked sons. It was then captured by the Philistines, and thereafter when David moved the Ark to Jerusalem, the first illustration of the triumphal entry into Jerusalem was accomplished. The stated purpose of moving the covenant symbol to Jerusalem, was that God chose to place His name in Jerusalem, and His name is associated with His jealousy, which is associated with His jealous judgment in the fourth generation.

Da paktsarken var kommet inn i det lovede land, befant den seg i Sjilo, hvor den ugudelige og dårlige Eli, ypperstepresten, og hans to fordervede sønner står i kontrast til Samuels kall. Sjilo skulle bli et ledd på arkens vandring, den som var symbolet på pakten. Etter at arken var blitt brukt som symbolet på å få Jerikos murer til å falle, befant den seg i Sjilo i omkring fire hundre år, inntil Eli og hans ugudelige sønner døde. Deretter ble den tatt av filisterne, og siden, da David førte arken til Jerusalem, ble den første framstillingen av det triumferende inntoget i Jerusalem fullbyrdet. Det uttalte formålet med å føre paktsymbolet til Jerusalem var at Gud utvalgte å la sitt navn bo i Jerusalem, og hans navn er knyttet til hans nidkjærhet, som er knyttet til hans nidkjære dom i fjerde ledd.

At the Sunday law the Lord will lift up the church triumphant above all the hills and mountains, and the Gentiles will say, “come and lets us go to the house of God.”

Ved søndagsloven vil Herren opphøye den seirende menighet over alle haugene og fjellene, og hedningene skal si: «Kom, la oss gå til Guds hus.»

> And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:2, 3.

> Og det skal skje i de siste dager at fjellet der Herrens hus står, skal være grunnfestet som det høyeste av fjellene og opphøyd over haugene; og alle folkeslag skal strømme til det. Og mange folk skal dra av sted og si: Kom, la oss gå opp til Herrens fjell, til Jakobs Guds hus, så han kan lære oss sine veier, og vi vil vandre på hans stier. For fra Sion skal lov gå ut, og Herrens ord fra Jerusalem. Jesaja 2:2, 3.

The word of the Lord goes forth from Jerusalem, for that is where He chose to place His “name.” With Moses, “the Lord descended in the cloud, and stood with him there, and proclaimed the name of the Lord. And the Lord passed by before him, and proclaimed,

Herrens ord går ut fra Jerusalem, for det er der Han valgte å la sitt «navn» bo. Hos Moses «steg Herren ned i skyen og stilte seg der hos ham og forkynte Herrens navn. Og Herren gikk forbi foran ham og ropte:

> The Lord, The Lord God, merciful and gracious, longsuffering, and abundant in goodness and truth, Keeping mercy for thousands, forgiving iniquity and transgression and sin, and that will by no means clear the guilty; visiting the iniquity of the fathers upon the children, and upon the children’s children, unto the third and to the fourth generation. Exodus 34:6, 7.

> Herren, Herren Gud, barmhjertig og nådig, langmodig og rik på miskunn og sannhet, som bevarer miskunn mot tusener, tilgir misgjerning og overtredelse og synd, men som på ingen måte holder den skyldige uskyldig; som lar fedrenes misgjerning hjemsøke barna og barnebarna inntil tredje og fjerde slektsledd. 2 Mosebok 34:6, 7.

His “name” is His character, and God’s character is profoundly complex and profoundly simple. God is love, is His character perfectly, but simply expressed. Abram’s covenant truth of “the fourth generation of judgment” was expanded “line upon line” with the second commandment’s additional light upon the fourth generation. Then Moses’ experience expands the light of the fourth generation’s connection with God’s character, by adding the light of His jealousy. Inspiration has defined character as “thoughts and feelings combined,” but inspiration has also informed us our thoughts are not as God’s thoughts. His character is His thoughts and feelings combined, and His character has so many facets beyond our simple human thoughts and feelings, that the difference is that his thoughts are higher than heaven in relation to the earth.

Hans «navn» er Hans karakter, og Guds karakter er både dypt sammensatt og dypt enkel. Gud er kjærlighet; det uttrykker Hans karakter fullkomment, men enkelt. Abrams paktsannhet om «det fjerde slektledd av dom» ble utvidet «linje på linje» ved det annet buds tilleggsljus over det fjerde slektledd. Deretter utvider Moses’ erfaring lyset om det fjerde slektledds forbindelse med Guds karakter ved å føye til lyset om Hans nidkjærhet. Inspirasjonen har definert karakter som «tanker og følelser forenet», men inspirasjonen har også fortalt oss at våre tanker ikke er som Guds tanker. Hans karakter er Hans tanker og følelser forenet, og Hans karakter har så mange fasetter som ligger langt utover våre enkle menneskelige tanker og følelser, at forskjellen er den at Hans tanker er høyere enn himmelen i forhold til jorden.

> For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:8, 9.

> For mine tanker er ikke deres tanker, og deres veier er ikke mine veier, sier Herren. For likesom himmelen er høyere enn jorden, således er mine veier høyere enn deres veier og mine tanker høyere enn deres tanker. Jesaja 55:8, 9.

So, here is a human thought to ponder; if God’s character is represented by His name, then every manifestation of God’s name is a manifestation of His character. The Lion of the tribe of Judah seals and unseals His prophetic Word, Palmoni is the Wonderful Numberer of Secrets, who is also the Root out of dry ground, and also the burning bush, a pillar of fire, the archangel Michael and on, and on. The attributes of God’s character as represented by His various names are endless. The ‘human thought to ponder’ is this. With all the various expressions of God’s character that are known to exist, what is the significance—that in the very first covenant step of the threefold covenant process with Abram—the “fourth generation judgment” is the foundational statement in the covenant—that reflects His name?

Så, her er en menneskelig tanke å grunne på: Dersom Guds karakter er representert ved Hans navn, da er enhver manifestasjon av Guds navn en manifestasjon av Hans karakter. Løven av Juda stamme besegler og åpner igjen Sitt profetiske Ord, Palmoni er den underfulle hemmelighetenes oppteller, som også er roten fra tørr jord, og også den brennende busk, en ildstøtte, erkeengelen Mikael, og videre, og videre. Egenskapene ved Guds karakter, slik de er representert ved Hans ulike navn, er uten ende. Den «menneskelige tanke å grunne på» er denne: Med alle de ulike uttrykkene for Guds karakter som er kjent å eksistere, hva er betydningen av at nettopp i det aller første paktskrittet i den trefoldige paktsprosessen med Abram er «fjerde slektsledd-dommen» den grunnleggende erklæringen i pakten—som gjenspeiler Hans navn?

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> Og han sa til Abram: Du skal vite for visst at din ætt skal være fremmed i et land som ikke er deres, og de skal tjene dem; og de skal plage dem i fire hundre år. Men også den nasjon som de skal tjene, vil jeg dømme; og siden skal de dra ut med stort gods. Og du skal fare til dine fedre i fred; du skal bli begravet i en god alderdom. Men i det fjerde slektsledd skal de komme hit igjen; for amorittenes misgjerning er ennå ikke full. 1 Mosebok 15:13–16.

The character of God as the judge of men and nations allows men a period of probation that is represented by four generations. God is the judge, He is merciful, He is patient and He brings judgment of men and nations to a conclusion in the fourth generation. God’s foundational statement in His covenant with a chosen people includes the fourth generational judgment. Just as the message of the first angel possesses all the characteristics of each of the three individual angels’ messages, so too, the first step of Abram’s covenant possesses the characteristics of the entire threefold covenant. God’s name is that He is the merciful judge, who judges in the fourth generation. Every other step in the covenant history of a chosen people, builds upon that foundation.

Guds karakter som dommer over mennesker og nasjoner gir menneskene en prøvetid som er fremstilt ved fire slektsledd. Gud er dommeren, Han er barmhjertig, Han er tålmodig, og Han fører dommen over mennesker og nasjoner til sin avslutning i det fjerde slektsledd. Guds grunnleggende utsagn i sin pakt med et utvalgt folk innbefatter dommen i det fjerde slektsledd. Likesom den første engels budskap rommer alle kjennetegnene ved hver av de tre enkelte englebudskapene, således rommer også det første trinn i Abrams pakt kjennetegnene ved hele den trefoldige pakten. Guds navn er at Han er den barmhjertige dommer, som dømmer i det fjerde slektsledd. Hvert annet trinn i pakthistorien til et utvalgt folk bygger på dette grunnlag.

When the book of Joel is placed at the Midnight Cry’s awakening in verse five, and the “new wine” is “cut off” from their mouths, the introduction to that final covenant separation of a chosen covenant people is the foundational message of the covenant that lays out the rebellion of the covenant people who are then “cut off” as being accomplished in the fourth generation. They are “cut off,” for not understanding the foundational message of the covenant.

Når Joels bok plasseres ved Midnattsropets oppvåkning i vers fem, og «ny vin» blir «avskåret» fra deres munn, er innledningen til den endelige paktsmessige adskillelsen av et utvalgt paktsfolk det grunnleggende budskapet om pakten, som fremstiller opprøret hos paktsfolket, som deretter blir «avskåret», som fullbyrdet i det fjerde slektsledd. De blir «avskåret» fordi de ikke forstår paktens grunnleggende budskap.

That foundational message of the covenant in Genesis fifteen’s four verses, is the measuring rod—the line of judgment that is used when the capstone message of the covenant is presented as “new wine” in the latter days. The gravity which is associated with the awakening of the drunkards of Ephraim, when the “new wine” is “cut off” is only truly understood—when it is set within the context of a pronouncement of judgment against the final fourth generation of a rebellious chosen people, during the testing period of the latter rain.

Det grunnleggende budskapet om pakten i de fire versene i 1. Mosebok 15 er målestaven—domslinjen som blir brukt når paktens toppsteinsbudskap blir fremført som «ny vin» i de siste dager. Alvoret som er forbundet med oppvåkningen av Efraims drukkenbolter, når «den nye vinen» blir «båret bort», blir bare virkelig forstått—når det settes inn i sammenhengen med en domsuttalelse mot den endelige fjerde generasjon av et opprørsk utvalgt folk, i prøvetiden under senregnet.

In Genesis seventeen, we find the second step of the threefold covenant with Abraham:

I Første Mosebok sytten finner vi det andre trinnet i den trefoldige pakten med Abraham:

> And God said unto Abraham, Thou shalt keep my covenant therefore, thou, and thy seed after thee in their generations. This is my covenant, which ye shall keep, between me and you and thy seed after thee;

> Og Gud sa til Abraham: Derfor skal du holde min pakt, du og din ætt etter deg fra slekt til slekt. Dette er min pakt, som dere skal holde, mellom meg og dere og din ætt etter deg;

> Every man child among you shall be circumcised. And ye shall circumcise the flesh of your foreskin; and it shall be a token of the covenant betwixt me and you. And he that is eight days old shall be circumcised among you, every man child in your generations, he that is born in the house, or bought with money of any stranger, which is not of thy seed. He that is born in thy house, and he that is bought with thy money, must needs be circumcised: and my covenant shall be in your flesh for an everlasting covenant. And the uncircumcised man child whose flesh of his foreskin is not circumcised, that soul shall be cut off from his people; he hath broken my covenant. Genesis 17:9–14.

> Alle guttebarn blant dere skal omskjæres. Dere skal omskjære kjødet på deres forhud; og det skal være et tegn på pakten mellom meg og dere. Og når et guttebarn er åtte dager gammelt, skal det omskjæres hos dere, hvert guttebarn i deres slekter, både den som er født i huset, og den som er kjøpt for penger av en fremmed, en som ikke er av din ætt. Den som er født i ditt hus, og den som er kjøpt for dine penger, skal for visst omskjæres; og min pakt skal være i deres kjød til en evig pakt. Men det uomskårne guttebarn, hvis forhudskjød ikke er blitt omskåret, den sjelen skal utryddes av sitt folk; han har brutt min pakt. 1. Mosebok 17:9–14.

The second step provides a second witness to the symbol of being “cut off.” The word translated as “cut off,” finds its root in the animals Abram cut in halves in chapter fifteen, and in the passage, anyone who is not circumcised shall be “cut off” from the covenant. Circumcision was replaced by baptism in the covenant history where Christ was confirming these very truths, and for this reason, He, as our example was resurrected on the eighth day.

Det andre trinnet gir et annet vitnesbyrd om symbolet på å være «avskåret». Ordet som er oversatt med «avskåret», har sin rot i dyrene Abram skar i to i kapittel femten, og i avsnittet skal enhver som ikke er omskåret, bli «avskåret» fra pakten. Omskjærelsen ble erstattet av dåpen i paktshistorien, hvor Kristus stadfestet nettopp disse sannhetene, og av denne grunn ble Han, som vårt eksempel, oppreist på den åttende dag.

That sign was to be accomplished on the eighth day, as represented by the eight souls in the ark. It is in the second step where the visual test is represented, whether it was Israel choosing between Jezebel’s prophets of Elijah in advance of the judgment carried out by Elijah, or Daniel, Shadrach, Meshach and Abednego countenance appearing fairer and fatter than those who ate the king’s diet; the second test is visual. Circumcision is a sign of life, and the eight souls upon the ark, represent those who lived in contrast with those who died.

Dette tegnet skulle fullbyrdes på den åttende dag, slik det er framstilt ved de åtte sjelene i arken. Det er i det andre trinn at den visuelle prøven blir framstilt, enten det var Israel som måtte velge mellom Jesabels profeter og Elia forut for dommen som ble fullbyrdet av Elia, eller Daniel, Sjadrak, Mesjak og Abed-Negos åsyn, som viste seg vakrere og fyldigere enn hos dem som åt av kongens mat; den andre prøven er visuell. Omskjærelsen er et tegn på liv, og de åtte sjelene i arken representerer dem som levde, i motsetning til dem som døde.

In the history of Christ, when the sign of the covenant transitioned to baptism the apostle Paul employed the very covenant history of these verses to demonstrate the major shift in covenant history. He used the flesh that is cut off in circumcision, as a symbol of man in relation to divinity, and as a symbol of man’s lower nature in relation to man’s higher nature. Paul taught his students by employing Gods’ prophetic Word, and his purpose as “one who was selected,” (as his name Saul means) was to identify the major shift in covenant history represented by the transition from literal to spiritual Israel as God’s covenant people. In accomplishing his assigned work, he presented his prophetic message in the context of covenant history.

I Kristi historie, da paktens tegn gikk over til dåpen, benyttet apostelen Paulus selve pakthistorien i disse versene for å påvise det store skiftet i pakthistorien. Han brukte kjødet som skjæres bort i omskjærelsen som et symbol på mennesket i forhold til guddommen, og som et symbol på menneskets lavere natur i forhold til dets høyere natur. Paulus underviste sine elever ved å benytte Guds profetiske Ord, og hans hensikt som «en som var utvalgt» (slik hans navn Saul betyr) var å identifisere det store skiftet i pakthistorien som er fremstilt ved overgangen fra det bokstavelige til det åndelige Israel som Guds paktsfolk. I fullførelsen av det arbeid som var ham tildelt, fremla han sitt profetiske budskap i pakthistoriens sammenheng.

Genesis seventeen represents the second step of the three foundational covenant steps that find their omega fulfillment in the three angels of Revelation fourteen. Step two is represented by the sign of circumcision, typifying the seal of God upon the one hundred and forty-four thousand, who are the ensign, which represents the visual test. The three angels are the omega of Abraham’s alpha covenant. The third step for Abraham was chapter twenty-two.

Første Mosebok sytten representerer det andre trinnet av de tre grunnleggende paktstrinnene som finner sin omega-oppfyllelse i de tre englene i Åpenbaringen fjorten. Trinn to er representert ved omskjærelsens tegn, som er et forbilde på Guds segl over de hundre og førtifire tusen, som er banneret, hvilket representerer den synlige prøven. De tre englene er omegaen av Abrahams alfa-pakt. Det tredje trinnet for Abraham var kapittel tjueto.

> And the angel of the Lord called unto Abraham out of heaven the second time, And said, By myself have I sworn, saith the Lord, for because thou hast done this thing, and hast not withheld thy son, thine only son: That in blessing I will bless thee, and in multiplying I will multiply thy seed as the stars of the heaven, and as the sand which is upon the sea shore; and thy seed shall possess the gate of his enemies; And in thy seed shall all the nations of the earth be blessed; because thou hast obeyed my voice. Genesis 22:15–18.

> Og Herrens engel ropte til Abraham fra himmelen annen gang og sa: Ved meg selv har jeg sverget, sier Herren, fordi du har gjort dette og ikke holdt din sønn, din eneste sønn, tilbake, så vil jeg sannelig velsigne deg og sannelig mangfoldiggjøre din ætt som himmelens stjerner og som sanden på havets strand; og din ætt skal innta sine fienders port. Og i din ætt skal alle jordens folk velsignes, fordi du lød min røst. 1 Mosebok 22:15–18.

Verse one of the chapter states, “And it came to pass after these things, that God did tempt Abraham, and said unto him, Abraham: and he said, Behold, here I am.” God tempted Abraham, thus identifying a final test, before the third covenant pronouncement. When Abraham passed the test, then the final four verses of Abraham’s threefold covenant were set forth. Because Abraham “obeyed” God’s voice, which in this passage is His “covenant voice,” Abraham would be blessed as the father of nations. The third angel is a test, which like Abraham represents a test that demonstrates character, and character is based upon whether you believe God, as did Abraham, or not. Those who pass the test, as did Abraham will be used to gather in all the nations of the world. The seventeen verses, from three chapters identify the covenant between God and a chosen people; and in so doing they represent the alpha of the covenant history of a chosen people, and in so doing, those verses also represent the omega of covenant history as represented with the raising up of the one hundred and forty-four thousand.

Første vers i kapitlet sier: «Og det skjedde etter disse ting at Gud fristet Abraham og sa til ham: Abraham! Og han sa: Se, her er jeg.» Gud fristet Abraham og identifiserte dermed en endelig prøve før den tredje paktskunngjøringen. Da Abraham bestod prøven, ble de siste fire versene i Abrahams trefoldige pakt fremsatt. Fordi Abraham «adlød» Guds røst, som i dette avsnittet er Hans «paktsrøst», skulle Abraham bli velsignet som folkenes far. Den tredje engelen er en prøve, som i likhet med Abraham representerer en prøve som åpenbarer karakter, og karakter er basert på hvorvidt du tror Gud, slik Abraham gjorde, eller ikke. De som består prøven, slik Abraham gjorde, vil bli brukt til å samle inn alle verdens nasjoner. De sytten versene fra tre kapitler identifiserer pakten mellom Gud og et utvalgt folk; og ved å gjøre dette representerer de alfa i pakthistorien til et utvalgt folk, og ved å gjøre dette representerer disse versene også omega i pakthistorien slik den fremstilles ved oppreisningen av de hundre og førtifire tusen.

How many of us would by a home, or a vehicle without first reviewing the terms of the contract? How many Laodicean Seventh-day Adventists know that the very first term of their covenant contract with God consists of God identifying that He is the merciful God that passes judgment in the fourth generation? The tragedy is that they know not the foundational truths of the Millerite history, nor do they know the foundational truths of their professed covenant relationship, and because of this they, like ancient Israel, know not the time of their visitation. That conclusion of that period of visitation, that began at 9/11, is when they are awakened at midnight only to realize they are cut off.

Hvor mange av oss ville kjøpe et hus eller et kjøretøy uten først å gjennomgå kontraktens vilkår? Hvor mange laodikeiske syvendedagsadventister vet at det aller første vilkåret i deres paktskontrakt med Gud består i at Gud identifiserer at Han er den barmhjertige Gud som feller dom i fjerde ledd? Tragedien er at de ikke kjenner de grunnleggende sannhetene i den millerittiske historien, og heller ikke kjenner de grunnleggende sannhetene i sitt bekjente paktsforhold, og på grunn av dette kjenner de, lik det gamle Israel, ikke sin besøkelsestid. Avslutningen på denne besøkelsestiden, som begynte 11. september, er når de ved midnatt blir vekket bare for å innse at de er avskåret.

We will continue in the next article.

Vi vil fortsette i den neste artikkelen.

> “On April 18, two days after the scene of falling buildings had passed before me, I went to fill an appointment in the Carr Street Church, Los Angeles. As we neared the church we heard the newsboys crying: ‘San Francisco destroyed by an earthquake!’ With a heavy heart I read the first hastily printed news of the terrible disaster.

> «Den 18. april, to dager etter at synet av sammenstyrtende bygninger hadde passert forbi meg, dro jeg for å oppfylle en avtale i Carr Street-menigheten i Los Angeles. Da vi nærmet oss menigheten, hørte vi avisselgerguttene rope: «San Francisco ødelagt av et jordskjelv!» Med tungt hjerte leste jeg de første i hast trykte nyhetene om den fryktelige katastrofen.

> “Two weeks later, on our homeward journey, we passed through San Francisco and, hiring a carriage, spent an hour and a half in viewing the destruction wrought in that great city. Buildings that were thought to be proof against disaster were lying in ruins. In some instances buildings were partially sunken in the ground. The city presented a most dreadful picture of the inefficiency of human ingenuity to frame fireproof and earthquake-proof structures.

> «To uker senere, på vår hjemreise, reiste vi gjennom San Francisco og leide en vogn og brukte halvannen time på å se ødeleggelsen som var blitt forårsaket i den store byen. Bygninger som man hadde ment var sikret mot katastrofer, lå i ruiner. I noen tilfeller var bygninger delvis sunket ned i jorden. Byen frembød et høyst fryktinngytende bilde av hvor utilstrekkelig menneskelig oppfinnsomhet er når det gjelder å oppføre ildfaste og jordskjelvsikre bygninger.»

> “Through His prophet Zephaniah the Lord specifies the judgments that He will bring upon evildoers: ‘I will utterly consume all things from off the land, saith the Lord. I will consume man and beast; I will consume the fowls of the heaven, and the fishes of the sea, and the stumbling blocks with the wicked; and I will cut off man from off the land, saith the Lord.’

> «Gjennom sin profet Sefanja angir Herren de dommer som Han vil føre over ugjerningsmennene: ‘Jeg vil fullstendig gjøre ende på alt fra jordens overflate, sier Herren. Jeg vil gjøre ende på mennesker og dyr; jeg vil gjøre ende på himmelens fugler og havets fisker og anstøtssteinene sammen med de ugudelige; og jeg vil utrydde menneskene fra jordens overflate, sier Herren.’»

> “‘And it shall come to pass in the day of the Lord’s sacrifice, that I will punish the princes, and the king’s children, and all such as are clothed with strange apparel. In the same day also will I punish all those that leap on the threshold, which fill their masters’ houses with violence and deceit….

> «Og det skal skje på Herrens offerdag at jeg vil hjemsøke fyrstene og kongens sønner og alle dem som er kledd i fremmed drakt. På den samme dag vil jeg også hjemsøke alle dem som hopper over terskelen, som fyller sine herrers hus med vold og svik….»

> “‘And it shall come to pass at that time, that I will search Jerusalem with candles, and punish the men that are settled on their lees: that say in their heart, The Lord will not do good, neither will He do evil. Therefore their goods shall become a booty, and their houses a desolation: they shall also build houses, but not inhabit them; and they shall plant vineyards, but not drink the wine thereof.

> «Og det skal skje på den tid at jeg vil ransake Jerusalem med lykter og straffe de menn som ligger i ro på sin grums, de som sier i sitt hjerte: Herren vil verken gjøre godt eller gjøre ondt. Derfor skal deres gods bli til bytte og deres hus til ødemark; de skal også bygge hus, men ikke bo i dem; og de skal plante vingårder, men ikke drikke vinen derfra.»

> “‘The great day of the Lord is near, it is near, and hasteth greatly, even the voice of the day of the Lord: the mighty man shall cry there bitterly. That day is a day of wrath, a day of trouble and distress, a day of wasteness and desolation, a day of darkness and gloominess, a day of clouds and thick darkness, a day of the trumpet and alarm against the fenced cities, and against the high towers. And I will bring distress upon men, that they shall walk like blind men, because they have sinned against the Lord: and their blood shall be poured out as dust, and their flesh as the dung. Neither their silver nor their gold shall be able to deliver them in the day of the Lord’s wrath; but the whole land shall be devoured by the fire of His jealousy: for He shall make even a speedy riddance of all them that dwell in the land.’ Zephaniah 1:2, 3, 8–18.

> «Herrens store dag er nær, den er nær og kommer meget hastig, ja, lyden av Herrens dag; den veldige mann skal da skrike bittert. Den dagen er en vredens dag, en dag med trengsel og angst, en dag med ødeleggelse og forlatthet, en dag med mørke og mulm, en dag med skyer og tykt mørke, en dag med basunklang og hærrop mot de befestede byene og mot de høye tårn. Og jeg vil føre trengsel over menneskene, så de skal gå omkring som blinde, fordi de har syndet mot Herren; og deres blod skal bli utøst som støv, og deres kjøtt som avføring. Verken deres sølv eller deres gull skal kunne redde dem på Herrens vredes dag; men hele landet skal fortæres ved ilden fra Hans nidkjærhet; for Han skal gjøre en brå ende på alle dem som bor i landet.» Sefanja 1:2, 3, 8–18.

> “God cannot forbear much longer. Already His judgments are beginning to fall on some places, and soon His signal displeasure will be felt in other places.

> «Gud kan ikke holde tilbake much lenger. Allerede er Hans dommer i ferd med å falle over noen steder, og snart vil Hans tydelige mishag merkes på andre steder.»

> “There will be a series of events revealing that God is master of the situation. The truth will be proclaimed in clear, unmistakable language. As a people we must prepare the way of the Lord under the overruling guidance of the Holy Spirit. The gospel is to be given in its purity. The stream of living water is to deepen and widen in its course. In all fields, nigh and afar off, men will be called from the plow and from the more common commercial business vocations that largely occupy the mind, and will be educated in connection with men of experience. As they learn to labor effectively they will proclaim the truth with power. Through most wonderful workings of divine providence, mountains of difficulty will be removed and cast into the sea. The message that means so much to the dwellers upon the earth will be heard and understood. Men will know what is truth. Onward and still onward the work will advance until the whole earth shall have been warned, and then shall the end come.

> «Det vil komme en rekke begivenheter som åpenbarer at Gud er situasjonens herre. Sannheten skal forkynnes i et klart, umiskjennelig språk. Som et folk må vi berede Herrens vei under Den Hellige Ånds overordnede ledelse. Evangeliet skal gis i sin renhet. Strømmen av levende vann skal bli dypere og bredere på sin ferd. På alle felter, nær og fjern, skal menn kalles bort fra plogen og fra de mer alminnelige forretningsmessige yrker som i stor grad opptar sinnet, og skal få opplæring i forbindelse med menn av erfaring. Etter hvert som de lærer å arbeide virkningsfullt, skal de forkynne sannheten med kraft. Ved den guddommelige forsyns høyst vidunderlige gjerninger skal vanskelighetenes fjell fjernes og kastes i havet. Det budskapet som betyr så mye for jordens innbyggere, skal bli hørt og forstått. Mennesker skal få vite hva sannhet er. Fremad, og stadig fremad, skal verket gå inntil hele jorden er blitt advart, og da skal enden komme.»

> “More and more, as the days go by, it is becoming apparent that God’s judgments are in the world. In fire and flood and earthquake He is warning the inhabitants of this earth of His near approach. The time is nearing when the great crisis in the history of the world will have come, when every movement in the government of God will be watched with intense interest and inexpressible apprehension. In quick succession the judgments of God will follow one another—fire and flood and earthquake, with war and bloodshed.

> «Mer og mer, etter hvert som dagene går, blir det tydelig at Guds dommer er i verden. Gjennom ild og flom og jordskjelv advarer Han denne jords innbyggere om sitt nære komme. Tiden nærmer seg da den store krisen i verdenshistorien vil være kommet, da enhver bevegelse i Guds styrelse vil bli fulgt med intens interesse og ubeskrivelig engstelse. I rask rekkefølge skal Guds dommer følge etter hverandre — ild og flom og jordskjelv, sammen med krig og blodsutgytelse.»

> “Oh, that the people might know the time of their visitation! There are many who have not yet heard the testing truth for this time. There are many with whom the Spirit of God is striving. The time of God’s destructive judgments is the time of mercy for those who have had no opportunity to learn what is truth. Tenderly will the Lord look upon them. His heart of mercy is touched; His hand is still stretched out to save, while the door is closed to those who would not enter.

> «Å, om folket måtte kjenne sin besøkelsestid! Det er mange som ennå ikke har hørt den prøvende sannhet for denne tid. Det er mange som Guds Ånd arbeider med. Tiden for Guds ødeleggende domshandlinger er en nådetid for dem som ikke har hatt anledning til å lære hva sannhet er. Ømt vil Herren se til dem. Hans barmhjertige hjerte blir rørt; hans hånd er ennå utstrakt til å frelse, mens døren er lukket for dem som ikke ville gå inn.»

> “The mercy of God is shown in His long forbearance. He is holding back His judgments, waiting for the message of warning to be sounded to all. Oh, if our people would feel as they should the responsibility resting upon them to give the last message of mercy to the world, what a wonderful work would be done!” Testimonies, volume 9, 94–97.

> «Guds barmhjertighet åpenbares i Hans lange overbærenhet. Han holder sine dommer tilbake og venter på at advarselsbudskapet skal lyde for alle. Å, om vårt folk ville føle, slik de burde, det ansvar som hviler på dem for å gi verden det siste barmhjertighetsbudskap, hvilken vidunderlig gjerning ville da ikke bli utført!» Testimonies, bind 9, 94–97.

Back to Articles