Article

# Rome Establishes the Vision - Number Three

Roma stadfester synet – nummer tre

The United States and the Prophetic Vision: A Call to Deep Biblical Study and Understanding

Forente stater og det profetiske synet: En appell til grundig bibelstudium og forståelse

Author

Jeff Pippenger

Published

July 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the previous two articles addressing the private interpretation that claims that the United States has been typified by the “robbers of thy people” who “establish the vision” in Daniel chapter eleven verse fourteen, we cited a passage from the pen of Ellen White which stated, “The members of the church will individually be tested and proved.” That proving, testing, and sifting process which is represented as the Messenger of the Covenant in Malachi chapter three, cleansing the silver and gold is now under way. In Malachi chapter three, it identifies a purging.

I de to foregående artiklene som tok for seg den private tolkningen som hevder at De forente stater er blitt forbildet ved «røverne av ditt folk», som «oppretter synet» i Daniel kapittel elleve, vers fjorten, siterte vi et avsnitt fra Ellen Whites penn som lød: «Menighetens medlemmer vil hver for seg bli prøvet og testet.» Denne prøvings-, testings- og siktingsprosessen, som fremstilles som Paktens sendebud i Malaki kapittel tre, idet han renser sølvet og gullet, er nå i gang. I Malaki kapittel tre omtales en renselse.

> And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. Malachi 3:3, 4.

> Og han skal sitte som en som smelter og renser sølv; og han skal rense Levis sønner og lutre dem som gull og sølv, så de kan bære fram for Herren et offer i rettferdighet. Da skal Judas og Jerusalems offer være til behag for Herren, som i gamle dager og som i fordums år. Malaki 3,3.4.

Those who hold to the idea that the United States is the symbol which establishes the vision have been unable or unwilling to understand that the message that was unsealed in July of 2023 is what purges the candidates to be among the one hundred and forty-four thousand. In the synagogue at Capernaum the final purging of the one hundred and forty-four thousand was typified.

De som holder fast ved den oppfatning at De forente stater er det symbolet som stadfester synet, har vært ute av stand til eller uvillige til å forstå at budskapet som ble åpnet i juli 2023, er det som renser ut kandidatene til å være blant de hundre og førtifire tusen. I synagogen i Kapernaum ble den endelige utrenskningen av de hundre og førtifire tusen forbildet.

> “Jesus told them plainly, ‘There are some of you that believe not;’ adding, ‘Therefore said I unto you, that no man can come unto Me, except it were given unto him of My Father.’ He wished them to understand that if they were not drawn to Him it was because their hearts were not open to the Holy Spirit. ‘The natural man receiveth not the things of the Spirit of God: for they are foolishness unto him: neither can he know them, because they are spiritually discerned.’ 1 Corinthians 2:14. It is by faith that the soul beholds the glory of Jesus. This glory is hidden, until, through the Holy Spirit, faith is kindled in the soul.

> «Jesus sa rent ut til dem: ‘Det er noen av dere som ikke tror’; og la til: ‘Derfor sa jeg til dere at ingen kan komme til Meg uten at det er gitt ham av Min Far.’ Han ønsket at de skulle forstå at dersom de ikke ble draget til Ham, var det fordi deres hjerter ikke var åpne for Den Hellige Ånd. ‘Et naturlig menneske tar ikke imot det som hører Guds Ånd til; for det er en dårskap for ham, og han kan heller ikke kjenne det, fordi det må bedømmes åndelig.’ 1 Korinterbrev 2:14. Det er ved tro at sjelen skuer Jesu herlighet. Denne herlighet er skjult inntil troen, ved Den Hellige Ånd, tennes i sjelen.»

> “By the public rebuke of their unbelief these disciples were still further alienated from Jesus. They were greatly displeased, and wishing to wound the Saviour and gratify the malice of the Pharisees, they turned their backs upon Him, and left Him with disdain. They had made their choice,—had taken the form without the spirit, the husk without the kernel. Their decision was never afterward reversed; for they walked no more with Jesus.

> «Ved den offentlige irettesettelsen av deres vantro ble disse disiplene enda mer fremmedgjort fra Jesus. De ble sterkt mishaget, og i ønsket om å såre Frelseren og tilfredsstille fariseernes ondskap vendte de Ham ryggen og forlot Ham med forakt. De hadde truffet sitt valg, — de hadde tatt formen uten ånden, skallet uten kjernen. Deres beslutning ble aldri siden omgjort; for de vandret ikke lenger med Jesus.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> «‘Han har kasteskovlen i sin hånd, og han skal rense sin treskeplass til bunns og samle hveten sin i låven.’ Matteus 3:12. Dette var en av renselsens tider. Ved sannhetens ord ble agnene skilt fra hveten. Fordi de var for forfengelige og selvrettferdige til å ta imot irettesettelse, for verdslig innstilte til å godta et liv i ydmykhet, vendte mange seg bort fra Jesus. Mange gjør fremdeles det samme. Sjeler blir prøvet i dag slik disse disiplene ble det i synagogen i Kapernaum. Når sannheten bringes hjem til hjertet, ser de at deres liv ikke er i samsvar med Guds vilje. De ser behovet for en fullstendig forandring i seg selv; men de er ikke villige til å ta opp det selvfornektende arbeidet. Derfor blir de vrede når deres synder blir avdekket. De går bort forarget, slik disiplene forlot Jesus mens de knurret: ‘Dette er harde ord; hvem kan høre dem?’» Alfa og Omega, 392.

By “words of truth” the gold and silver of Malachi’s illustration of the final temple cleansing of the one hundred and forty-four thousand was represented.

Ved «sannhetens ord» ble gullet og sølvet i Malakis framstilling av den endelige tempelrenselsen av de hundre og førtifire tusen fremstilt.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap. Malachi 3:1, 2.

> Se, jeg sender min budbærer, og han skal rydde veien for meg; og Herren, som dere søker, skal med ett komme til sitt tempel, paktens budbærer, som dere har deres glede i; se, han kommer, sier hærskarenes Herre. Men hvem kan utholde hans komme? og hvem kan bli stående når han åpenbarer seg? For han er som smelterens ild og som tvetterens såpe. Malaki 3:1, 2.

All the prophets, including Malachi are identifying the last days. In the first of these articles we cited, The 1888 Materials, page 403, where we are informed, “He who rests satisfied with his own present imperfect knowledge of the Scriptures, thinking this sufficient for his salvation, is resting in a fatal deception. There are many who are not thoroughly furnished with Scriptural arguments, that they may be able to discern error, and condemn all the tradition and superstition that has been palmed off as truth.” Those identified in the same passage “are not close Bible students,” who have “not studied to a purpose” the “passages of Scripture” where there exists “differences of opinion.” Those being addressed “do not read the Bible [in order] to appropriate the marrow and fatness to their own souls. They do not feel that it is the voice of God speaking to them. But, if we would understand the way of salvation, if we would see the beams of the Sun of righteousness,” they “must study the Scriptures for a purpose.”

Alle profetene, deriblant Malaki, identifiserer de siste dager. I den første av disse artiklene siterte vi The 1888 Materials, side 403, hvor vi blir informert: «Den som hviler tilfreds med sin egen nåværende ufullkomne kunnskap om Skriftene og mener at dette er tilstrekkelig for hans frelse, hviler i et skjebnesvangert bedrag. Det er mange som ikke er grundig utrustet med skriftmessige argumenter, slik at de er i stand til å skjelne villfarelse og fordømme all den tradisjon og overtro som er blitt utgitt for å være sannhet.» De som identifiseres i det samme avsnittet, «er ikke nære bibelstudenter», som «ikke med hensikt har studert» de «skriftstedene» hvor det finnes «meningsforskjeller». De som tiltales, «leser ikke Bibelen [for] å tilegne seg margen og fedmen til sine egne sjeler. De føler ikke at det er Guds røst som taler til dem. Men dersom vi vil forstå frelsens vei, dersom vi vil se strålene fra rettferdighetens Sol», må de «studere Skriftene med et formål».

The first article identified that one of the pieces of their misguided prophetic model is the passage from The Great Controversy, which records, “Romanism in the Old World and apostate Protestantism in the New will pursue a similar course toward those who honor all the divine precepts.” The Great Controversy, 615. Their private interpretation claims this sentence is identifying “Romanism” as past history and “apostate Protestantism” as the modern world. After the grammatical evidence that the application they make on this sentence has been wrested from its correct meaning, they exhibited no public retraction of the false application. In fact they used the very passage to advertise their next zoom meeting. Yet we are informed that “We ought to impress upon all the necessity of inquiring diligently into divine truth, that they may know that they do know what is truth.” There was no effort to retract the false claim, which appears to be evidence that those promoting this false application are not “inquiring diligently” to “know what is truth.”

Den første artikkelen påviste at ett av elementene i deres villfarne profetiske modell er avsnittet fra The Great Controversy, hvor det heter: «Romanismen i den gamle verden og det frafalne protestantismen i den nye vil følge en lignende fremgangsmåte overfor dem som ærer alle de guddommelige forskrifter.» The Great Controversy, 615. Deres private tolkning hevder at denne setningen identifiserer «romanismen» som fortidshistorie og «frafallen protestantisme» som den moderne verden. Etter de grammatiske bevisene for at anvendelsen de gjør av denne setningen er blitt vridd bort fra dens rette mening, fremviste de ingen offentlig tilbaketrekning av den falske anvendelsen. Tvert imot brukte de selve avsnittet til å annonsere sitt neste Zoom-møte. Likevel blir vi informert om at «vi bør innprente hos alle nødvendigheten av flittig å granske den guddommelige sannhet, så de kan vite at de vet hva sannhet er.» Det ble ikke gjort noe forsøk på å trekke tilbake den falske påstanden, noe som synes å være et bevis på at de som fremmer denne falske anvendelsen, ikke «gransker flittig» for å «vite hva sannhet er».

From the beginning of this controversy, we have approached it as if it was more than simply a disagreement between truth and error over who the robbers of thy people represent, and I still hold that position. The articles on the book of Daniel had reached a point by number two hundred where the significance of verses thirteen to fifteen of Daniel eleven had been soundly set forth. The verses represent the history from 1989 unto the soon-coming Sunday law that exists in verse forty of Daniel eleven.

Fra begynnelsen av denne striden har vi nærmet oss den som om den var mer enn simpelthen en uenighet mellom sannhet og villfarelse om hvem røverne av ditt folk representerer, og jeg fastholder fortsatt dette standpunktet. Artiklene om Daniels bok var, ved nummer to hundre, kommet til et punkt hvor betydningen av vers tretten til femten i Daniel elleve var blitt grundig framstilt. Versene representerer historien fra 1989 og fram til den snart kommende søndagsloven som finnes i vers førti i Daniel elleve.

We have been identifying that history as the hidden history of verse forty. We have also identified that when Sister Whites states “the book that was sealed is not the Revelation, but that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days,” that the hidden history of Daniel chapter eleven verse forty is “that portion of the prophecy of Daniel.” Verses thirteen through fifteen represent the prophetic truth which is unsealed in the last days. Those three verses are therefore also represented as both the “Revelation of Jesus Christ” and the “Seven Thunders” in the book of Revelation that is unsealed just prior to the close of probation. When Sister White refers to that “portion of the book of Daniel,” the passage where the statement is located states:

Vi har identifisert denne historien som den skjulte historien i vers førti. Vi har også fastslått at når søster White sier at «boken som var forseglet, er ikke Åpenbaringen, men den delen av Daniels profeti som angår de siste dager», så er den skjulte historien i Daniel kapittel elleve, vers førti, «den delen av Daniels profeti». Vers tretten til femten representerer den profetiske sannheten som blir avforseglet i de siste dager. Disse tre versene er derfor også fremstilt både som «Jesu Kristi åpenbaring» og som «de syv tordener» i Åpenbaringens bok, som blir avforseglet like før nådetidens avslutning. Når søster White viser til «den delen av Daniels bok», sier avsnittet der uttalelsen er plassert:

> “Let none think, because they cannot explain the meaning of every symbol in the Revelation, that it is useless for them to search this book in an effort to know the meaning of the truth it contains. The One who revealed these mysteries to John will give to the diligent searcher for truth a foretaste of heavenly things. Those whose hearts are open to the reception of truth will be enabled to understand its teachings, and will be granted the blessing promised to those who ‘hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein.’

> «La ingen tro at fordi de ikke kan forklare betydningen av hvert symbol i Åpenbaringen, er det nytteløst for dem å granske denne boken i et forsøk på å kjenne meningen med den sannhet den inneholder. Han som åpenbarte disse mysterier for Johannes, vil gi den sannhetssøkende gransker en forsmak på himmelske ting. De hvis hjerter er åpne for å ta imot sannheten, skal bli i stand til å forstå dens læresetninger, og skal få den velsignelse som er lovet dem som ‘hører ordene i denne profeti og holder fast ved det som er skrevet i den.’»

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel. One is a prophecy; the other a revelation. The book that was sealed is not the Revelation, but that portion of the prophecy of Daniel relating to the last days. The angel commanded, ‘But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end.’ Daniel 12:4.” Acts of the Apostles, 584, 585.

> «I Åpenbaringen møtes og avsluttes alle Bibelens bøker. Her er fullendelsen av Daniels bok. Den ene er en profeti; den andre en åpenbaring. Boken som ble forseglet, er ikke Åpenbaringen, men den delen av Daniels profeti som angår de siste dager. Engelen bød: ‘Men du, Daniel, gjem ordene og forsegl boken inntil endetiden.’ Daniel 12:4.» Apostlenes gjerninger, 584, 585.

The word “complement” means to bring to perfection. The portion of the book of Daniel that relates to the last days, which is unsealed at the time of the end, is made perfect when combined, “line upon line” with the “Revelation of Jesus Christ,” and “the Seven Thunders.” Those three representations are the message which is unsealed, and therefore represents the “words of truth” that are employed to “purge” the one hundred and forty four thousand in the final temple cleansing of Malachi, as represented in verses thirteen to fifteen of Daniel eleven. The verse in the middle is the verse where the current controversy is represented, and as such represents the identical controversy that confronted the Millerites in their prophetic history.

Ordet «komplement» betyr å bringe til fullkommenhet. Den delen av Daniels bok som angår de siste dager, og som blir åpnet ved endens tid, fullkommengjøres når den sammenføyes, «linje på linje», med «Jesu Kristi åpenbaring» og «de syv tordener». Disse tre framstillingene er budskapet som blir åpnet, og representerer derfor «sannhetens ord» som brukes til å «rense» de hundre og førtifire tusen i den siste tempelrenselsen i Malaki, slik dette er framstilt i vers tretten til femten i Daniel elleve. Verset i midten er det verset hvor den nåværende striden er framstilt, og representerer som sådan den identiske striden som møtte millerittene i deres profetiske historie.

To claim the “robbers of thy people” in verse fourteen is the United States is a perfect parallel to the Protestants of Millerite history claiming that the robbers represented Antiochus Epiphanes. The controversy will purge the dross from the gold and silver, but the more important issue is that the controversy has been allowed to lead those represented by the Levites of Malachi chapter three to study more deeply than ever before God’s prophetic Word. The “dirt brush Man” of William Miller’s dream is now sweeping the counterfeit coins and jewels out of the room, in advance of His work in reassembling the genuine jewels into a perfect order which shines ten times brighter than the sun.

Å hevde at «røverne blant ditt folk» i vers fjorten er Amerikas forente stater, er en fullkommen parallell til at protestantene i den millerittiske historiesammenheng hevdet at røverne representerte Antiochus Epifanes. Striden vil rense slagget bort fra gullet og sølvet, men det viktigere forhold er at striden er blitt tillatt å lede dem som er representert ved levittene i Malakias kapittel tre, til å studere Guds profetiske Ord dypere enn noen gang før. «Smusskostmannen» i William Millers drøm feier nå de falske myntene og juvelene ut av rommet, i forkant av sitt verk med å samle de ekte juvelene på nytt i en fullkommen orden som skinner ti ganger klarere enn solen.

The controversy was allowed to take place to accomplish that very work, for we have been informed that, “God will arouse His people; if other means fail, heresies will come in among them, which will sift them, separating the chaff from the wheat. The Lord calls upon all who believe His word to awake out of sleep. Precious light has come, appropriate for this time. It is Bible truth, showing the perils that are right upon us. This light should lead us to a diligent study of the Scriptures and a most critical examination of the positions which we hold. God would have all the bearings and positions of truth thoroughly and perseveringly searched, with prayer and fasting. Believers are not to rest in suppositions and ill-defined ideas of what constitutes truth.”

Striden ble tillatt å finne sted for å fullbyrde nettopp dette verk, for vi er blitt underrettet om at: «Gud vil vekke sitt folk; dersom andre midler svikter, vil vranglærdommer komme inn iblant dem, og disse vil sikte dem, idet de skiller agnene fra hveten. Herren kaller alle som tror hans ord, til å våkne opp av søvnen. Dyrebart lys er kommet, passende for denne tid. Det er bibelsk sannhet som viser de farer som er rett over oss. Dette lys skulle lede oss til en flittig granskning av Skriftene og en høyest kritisk prøvelse av de standpunkter vi holder. Gud vil at alle sannhetens sider og standpunkter skal bli grundig og utholdende ransaket, med bønn og faste. De troende skal ikke slå seg til ro med antagelser og uklart definerte forestillinger om hva som utgjør sannheten.»

The “heresies” He allows and employs to arouse His sleeping saints are “old controversies.”

De «vranglærer» som Han tillater og benytter for å vekke sine sovende hellige, er «gamle stridsspørsmål».

> “In history and prophecy the Word of God portrays the long continued conflict between truth and error. That conflict is yet in progress. Those things which have been, will be repeated. Old controversies will be revived, and new theories will be continually arising. But God’s people, who in their belief and fulfillment of prophecy have acted a part in the proclamation of the first, second, and third angels’ messages, know where they stand. They have an experience that is more precious than fine gold. They are to stand firm as a rock, holding the beginning of their confidence steadfast unto the end.” Selected Messages, book 2, 109.

> «I historie og profeti skildrer Guds Ord den langvarige konflikten mellom sannhet og villfarelse. Den konflikten pågår fremdeles. Det som har vært, vil bli gjentatt. Gamle stridsspørsmål vil bli tatt opp igjen, og nye teorier vil stadig oppstå. Men Guds folk, som i sin tro på og oppfyllelse av profetien har hatt en del i forkynnelsen av den første, andre og tredje engels budskap, vet hvor de står. De har en erfaring som er mer dyrebar enn fint gull. De skal stå faste som en klippe og holde urokkelig fast ved begynnelsen av sin tillit inntil enden.» Selected Messages, bok 2, 109.

The controversy over the “robbers of thy people” is an old controversy from the Millerite history, which is the “beginning of their confidence” that they are told to hold “steadfast to the end.” The “beginning of” the one hundred and forty-four thousand’s “confidence” is the foundational truths which are represented upon the 1843 and 1850 pioneer charts.

Striden om «røverne blant ditt folk» er en gammel strid fra millerittbevegelsens historie, og den utgjør «begynnelsen på den tillit» som de blir pålagt å holde «fast til enden». «Begynnelsen på» de hundre og førtifiretusens «tillit» er de grunnleggende sannhetene som er fremstilt på pionerkartene fra 1843 og 1850.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as nothing the light that Christ came from heaven to give John for his people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin, and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science.

> «Fienden søker å lede tankene hos våre brødre og søstre bort fra arbeidet med å berede et folk til å bestå i disse siste dager. Hans sofismer er utformet for å føre sinnene bort fra stundens farer og plikter. De regner for intet det lys som Kristus kom fra himmelen for å gi Johannes for sitt folk. De lærer at de begivenheter som nå ligger like foran oss, ikke er av tilstrekkelig betydning til å vies særskilt oppmerksomhet. De gjør sannheten av himmelsk opphav virkningsløs og berøver Guds folk deres tidligere erfaring, idet de i stedet gir dem en falsk vitenskap.

> “‘Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’

> «Så sier Herren: Stå ved veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den.»

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith,—the foundations that were laid at the beginning of our work, by prayerful study of the Word and by revelation. Upon these foundations we have been building for the last fifty years. Men may suppose that they have found a new way, and that they can lay a stronger foundation than that which has been laid. But this is a great deception. Other foundation can no man lay than that which has been laid.

> «La ingen søke å rive bort grunnvollene for vår tro — de grunnvollene som ble lagt ved begynnelsen av vårt verk, gjennom bønnfullt studium av Ordet og ved åpenbaring. På disse grunnvollene har vi bygget i de siste femti år. Mennesker kan mene at de har funnet en ny vei, og at de kan legge en sterkere grunnvoll enn den som er lagt. Men dette er et stort bedrag. Ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt. »

> “In the past many have undertaken the building of a new faith, the establishment of new principles. But how long did their building stand?—It soon fell; for it was not founded upon the Rock.

> «Tidligere har mange tatt fatt på å bygge en ny tro, å grunnlegge nye prinsipper. Men hvor lenge ble deres byggverk stående?—Det falt snart; for det var ikke grunnlagt på Klippen.

> “Did not the first disciples have to meet the sayings of men? Did they not have to listen to false theories, and then, having done all, to stand firm, saying, ‘Other foundation can no man lay than that is laid’?

> «Måtte ikke de første disipler møte menneskers utsagn? Måtte de ikke høre på falske teorier, og deretter, etter å ha gjort alt, stå fast og si: «Ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt»?»

> “So we are to hold the beginning of our confidence steadfast unto the end. Words of power have been sent by God and by Christ to this people, bringing them out from the world, point by point, into the clear light of present truth. With lips touched with holy fire, God’s servants have proclaimed the message. The divine utterance has set its seal to the genuineness of the truth proclaimed.” Review and Herald, March 3, 1904.

> «Så skal vi holde fast ved begynnelsen av vår frimodige tillit inntil enden. Ord med kraft er blitt sendt av Gud og av Kristus til dette folket, idet de fører dem ut fra verden, punkt for punkt, inn i det klare lyset i den nærværende sannhet. Med lepper berørt av hellig ild har Guds tjenere forkynt budskapet. Det guddommelige ord har satt sitt segl på den forkynte sannhets ekthet.» Review and Herald, 3. mars 1904.

Jeremiah’s “old paths,” are the “foundations that were laid at the beginning of our work.” Those truths were founded “upon the Rock,” and in the Millerite history those foundational truths were the “present truth” message that was proclaimed in 1842, 1843 and 1844.

Jeremias’ «gamle stier» er «grunnvollene som ble lagt ved begynnelsen av vårt verk». Disse sannhetene ble grunnlagt «på Klippen», og i den millerittiske historien var disse grunnleggende sannhetene budskapet om «den nærværende sannhet» som ble forkynt i 1842, 1843 og 1844.

> “May God help you to receive the words that I have spoken. Let those who stand as God’s watchmen on the walls of Zion be men who can see the dangers before the people,—men who can distinguish between truth and error, righteousness and unrighteousness.

> «Må Gud hjelpe dere til å ta imot de ordene jeg har talt. La dem som står som Guds vektere på Sions murer, være menn som kan se farene foran folket, — menn som kan skjelne mellom sannhet og villfarelse, rettferdighet og urettferdighet.»

> “The warning has come: Nothing is to be allowed to come in that will disturb the foundation of the faith upon which we have been building ever since the message came in 1842, 1843, and 1844. I was in this message, and ever since I have been standing before the world, true to the light that God has given us. We do not propose to take our feet off the platform on which they were placed as day by day we sought the Lord with earnest prayer, seeking for light. Do you think that I could give up the light that God has given me? It is to be as the Rock of Ages. It has been guiding me ever since it was given. Brethren and sisters, God lives and reigns and works today. His hand is on the wheel, and in his providence he is turning the wheel in accordance with his own will. Let not men fasten themselves to documents, saying what they will do, and what they will not do. Let them fasten themselves to the Lord God of heaven. Then the light of heaven will shine into the soul-temple, and we shall see the salvation of God.” Review and Herald, April 14, 1903.

> «Advarselen er kommet: Intet må få slippe inn som vil forstyrre selve grunnvollen for den tro som vi har bygget på helt siden budskapet kom i 1842, 1843 og 1844. Jeg var med i dette budskapet, og siden den gang har jeg stått fram for verden, tro mot det lyset som Gud har gitt oss. Vi akter ikke å ta føttene bort fra den plattformen de ble satt på, mens vi dag for dag søkte Herren i alvorlig bønn og søkte etter lys. Tror dere at jeg kunne oppgi det lyset som Gud har gitt meg? Det skal være som Evighetens klippe. Det har ledet meg helt siden det ble gitt. Brødre og søstre, Gud lever og regjerer og virker i dag. Hans hånd er på hjulet, og i sitt forsyn dreier han hjulet i samsvar med sin egen vilje. La ikke mennesker binde seg til dokumenter og si hva de vil gjøre, og hva de ikke vil gjøre. La dem binde seg til Herren, himmelens Gud. Da vil himmelens lys skinne inn i sjelens tempel, og vi skal se Guds frelse.» Review and Herald, 14. april 1903.

The message that was proclaimed “in 1842, 1843, and 1844” is the message represented upon the 1843 pioneer chart. In May of 1842, three hundred 1843 charts were printed. Ellen White and the pioneers all gave testimony that the chart was a fulfillment of Habakkuk chapter two’s command to write the vision and make it plain upon tables. In that very history there were three hundred Millerite preachers, and SDA historians testify to the fact that they all employed the 1843 chart.

Budskapet som ble forkynt «i 1842, 1843 og 1844», er budskapet som er fremstilt på pionerkartet fra 1843. I mai 1842 ble tre hundre 1843-kart trykt. Ellen White og alle pionerene vitnet om at kartet var en oppfyllelse av befalingen i Habakkuk kapittel to om å skrive synet og gjøre det tydelig på tavler. I nettopp denne historien var det tre hundre millerittiske predikanter, og SDA-historikere bevitner det faktum at de alle benyttet 1843-kartet.

What would possess a person to claim that the pioneer identification of Rome as the robbers of thy people, as represented upon the chart, is erroneous? What would possess someone to receive that claim? Yet, what possesses those of us that claim to accept the pioneer understanding that Rome is symbolized with the expression, “robbers of thy people,” and yet in reality not be able to defend that understanding for themselves?

Hva skulle kunne få et menneske til å hevde at pionerenes identifikasjon av Roma som røverne av ditt folk, slik dette er fremstilt på tavlen, er feilaktig? Hva skulle kunne få noen til å godta en slik påstand? Og hva er det som får dem av oss som hevder å akseptere pionerenes forståelse av at Roma er symbolisert ved uttrykket «røverne av ditt folk», og likevel i virkeligheten ikke er i stand til å forsvare denne forståelsen for oss selv?

In the first article we cited the following passage:

I den første artikkelen siterte vi følgende avsnitt:

> “Whatever may be man’s intellectual advancement, let him not for a moment think that there is no need of thorough and continuous searching of the Scriptures for greater light. As a people we are called individually to be students of prophecy. We must watch with earnestness that we may discern any ray of light which God shall present to us.” Testimonies, volume 5, 708.

> «Uansett hvor langt mennesket måtte være kommet i intellektuell utvikling, må det ikke et øyeblikk tenke at det ikke er behov for grundig og vedvarende gransking av Skriftene for å oppnå større lys. Som et folk er vi kalt, hver enkelt av oss, til å være studenter av profetiene. Vi må våke med alvor, så vi kan skjelne enhver lysstråle som Gud vil la skinne for oss.» Testimonies, bind 5, 708.

I claim the “light which God” is now presenting “to us” is that we have not fully awakened to our responsibility to personally understand the first fifteen verses of Daniel eleven, and that we have not understood that verses thirteen to fifteen of that same chapter represents the truths that accomplish the final purging and sealing of the one hundred and forty-four thousand. If there were no heresies introduced in this very history it would provide evidence that we are wide awake. But this controversy proves otherwise.

Jeg hevder at det «lys som Gud» nå legger frem «for oss», er at vi ikke fullt ut er blitt vekket til vårt ansvar for personlig å forstå de første femten versene i Daniel elleve, og at vi ikke har forstått at vers tretten til femten i det samme kapittel fremstiller de sannheter som fullbyrder den endelige renselse og besegling av de hundre og førtifire tusen. Dersom ingen vranglærdommer var blitt innført i nettopp denne historien, ville det gi bevis for at vi var fullt våkne. Men denne strid beviser noe annet.

> “The fact that there is no controversy or agitation among God’s people should not be regarded as conclusive evidence that they are holding fast to sound doctrine. There is reason to fear that they may not be clearly discriminating between truth and error. When no new questions are started by investigation of the Scriptures, when no difference of opinion arises which will set men to searching the Bible for themselves to make sure that they have the truth, there will be many now, as in ancient times, who will hold to tradition and worship they know not what. . ..

> «Det faktum at det ikke finnes noen strid eller uro blant Guds folk, bør ikke betraktes som et avgjørende bevis på at de holder fast ved den sunne lære. Det er grunn til å frykte at de kanskje ikke klart skjelner mellom sannhet og villfarelse. Når ingen nye spørsmål reises ved granskning av Skriftene, når ingen meningsforskjell oppstår som vil få mennesker til selv å ransake Bibelen for å forvisse seg om at de har sannheten, da vil det nå, som i oldtiden, være mange som holder fast ved tradisjonen og tilber uten å vite hva de tilber....»

> “God will arouse His people; if other means fail, heresies will come in among them, which will sift them, separating the chaff from the wheat. The Lord calls upon all who believe His word to awake out of sleep. Precious light has come, appropriate for this time. It is Bible truth, showing the perils that are right upon us. This light should lead us to a diligent study of the Scriptures and a most critical examination of the positions which we hold. God would have all the bearings and positions of truth thoroughly and perseveringly searched, with prayer and fasting. Believers are not to rest in suppositions and ill-defined ideas of what constitutes truth. Their faith must be firmly founded upon the word of God so that when the testing time shall come and they are brought before councils to answer for their faith they may be able to give a reason for the hope that is in them, with meekness and fear.

> «Gud vil vekke sitt folk; dersom andre midler slår feil, vil vranglærer komme inn iblant dem, og de vil sikte dem og skille agnene fra hveten. Herren kaller alle som tror hans ord, til å våkne opp av søvnen. Dyrebart lys er kommet, passende for denne tid. Det er bibelsk sannhet som viser de farer som er rett over oss. Dette lyset burde lede oss til en flittig granskning av Skriftene og en ytterst kritisk undersøkelse av de standpunkter vi inntar. Gud vil at alle sannhetens sider og standpunkter grundig og utholdende skal granskes, med bønn og faste. De troende skal ikke hvile i antagelser og uklart definerte forestillinger om hva som utgjør sannheten. Deres tro må være fast grunnlagt på Guds ord, slik at når prøvelsens tid kommer, og de blir ført fram for råd for å svare for sin tro, kan de være i stand til å gi grunn for det håp som er i dem, med saktmodighet og frykt.

> “Agitate, agitate, agitate. The subjects which we present to the world must be to us a living reality. It is important that in defending the doctrines which we consider fundamental articles of faith we should never allow ourselves to employ arguments that are not wholly sound.” Testimonies, volume 5, 708.

> «Sett i bevegelse, sett i bevegelse, sett i bevegelse. De emner som vi legger fram for verden, må for oss være en levende virkelighet. Det er viktig at vi, når vi forsvarer de læresetninger som vi betrakter som grunnleggende trosartikler, aldri tillater oss å bruke argumenter som ikke er fullt ut holdbare.» Testimonies, bind 5, 708.

As we move forward in this consideration of the robbers of God’s people we will demonstrate that the argument upon verse fourteen of Daniel eleven between the Protestants and the Millerites is identical to the argument between the new and private interpretation that the United States, and not Rome, establishes the vision. The position that The Great Controversy uses the expression, “old world” to identify past history is a “supposition and ill-defined idea” and it is an illustration of an “argument that is not wholly sound.”

Etter hvert som vi går videre i denne betraktningen av røverne blant Guds folk, vil vi påvise at striden om vers fjorten i Daniel elleve mellom protestantene og millerittene er identisk med striden mellom den nye og private fortolkningen om at De forente stater, og ikke Roma, stadfester synet. Det standpunkt at The Great Controversy bruker uttrykket «den gamle verden» for å betegne fortidshistorien, er en «antagelse og uklart definert forestilling», og det er en illustrasjon av et «resonnement som ikke er helt holdbart».

Those who have used the passage to uphold their supposition that the Millerites were incorrect in identifying Rome as the robbers of thy people, should fulfill their Christian obligation and publicly retract their claim, for it is unsustainable grammatically and historically. For those sitting on the side-lines of this controversy, you are responsible to rightly divide the word of truth, for you have been called to be an individual who is a student of prophecy, not a follower of a man’s idea.

De som har brukt dette skriftstedet til å opprettholde sin antakelse om at millerittene tok feil da de identifiserte Roma som røverne av ditt folk, bør oppfylle sin kristne forpliktelse og offentlig trekke tilbake sin påstand, for den er grammatisk og historisk uholdbar. For dem som sitter på sidelinjen i denne kontroversen, er dere ansvarlige for rett å dele sannhetens ord, for dere er kalt til å være et individ som er en profetiens student, ikke en tilhenger av et menneskes idé.

Men wrest the Scriptures to their own destruction.

Mennesker vrenger Skriftene til sin egen undergang.

> And account that the longsuffering of our Lord is salvation; even as our beloved brother Paul also according to the wisdom given unto him hath written unto you; As also in all his epistles, speaking in them of these things; in which are some things hard to be understood, which they that are unlearned and unstable wrest, as they do also the other scriptures, unto their own destruction. Ye therefore, beloved, seeing ye know these things before, beware lest ye also, being led away with the error of the wicked, fall from your own stedfastness. But grow in grace, and in the knowledge of our Lord and Saviour Jesus Christ. To him be glory both now and forever. Amen. 2 Peter 3:15–18.

> Og akt vår Herres langmodighet for frelse; slik som også vår elskede bror Paulus etter den visdom som ble gitt ham, har skrevet til dere; likeså i alle sine brev, når han i dem taler om disse ting; i dem finnes det noe som er vanskelig å forstå, og dette forvrenger de ulærde og ustø, slik de også gjør med de andre Skrifter, til sin egen undergang. Dere derfor, elskede, siden dere vet dette på forhånd, så vokt dere, for at ikke også dere, når dere blir revet med av de lovløses villfarelse, skal falle fra deres egen fasthet. Men voks i nåde og i kunnskapen om vår Herre og Frelser Jesus Kristus. Ham være æren både nå og til evig tid. Amen. 2 Peter 3:15–18.

Peter states that it is the “unlearned and unstable” who “wrest” the Scriptures “unto their own destruction.” In agreement with that fact is Sister White’s repeated warnings to us to study for ourselves. If we are not fulfilling our responsibility to be students of prophecy, we are determining our own destruction.

Peter sier at det er de «ulærde og ubefestede» som «forvrenger» Skriftene «til sin egen undergang». I samsvar med dette faktum er Søster Whites gjentatte advarsler til oss om å studere selv. Dersom vi ikke oppfyller vårt ansvar som studenter av profetien, fastsetter vi vår egen undergang.

It is the robbers of thy people who establish the vision, and Solomon identifies that where there is no vision the people perish.

Det er røverne blant ditt folk som stadfester synet, og Salomo slår fast at der det ikke er noe syn, går folket til grunne.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Uten åpenbaring blir folket tøylesløst; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29:18.

One of the definitions of “perish” is to be made naked. Where there is an incorrect understanding of the vision, it is based upon the fact that the symbol that establishes the vision is not understood, or incorrectly understood. To be among those who perish in Solomon’s warning is to secure the nakedness represented by the Laodiceans who are spewed out of the mouth of the Lord at the soon coming Sunday law. Why would we accept an idea that misrepresents the clear meaning of Sister White’s comments upon the old and new world, and that rejects the Millerite identification that it is Rome who establishes the vision, which was directly represented upon the 1843 chart, which represents the foundational truths of Adventism, and which is Christ, the Rock of Ages that is represented by all sacred illustration of the foundations?

En av definisjonene av «gå fortapt» er å bli gjort naken. Der det foreligger en uriktig forståelse av synet, bygger den på det faktum at symbolet som stadfester synet, ikke er forstått, eller er feilaktig forstått. Å være blant dem som går fortapt i Salomos advarsel, er å sikre seg den nakenhet som er fremstilt ved laodikeerne, som blir utspydd av Herrens munn ved den snart kommende søndagsloven. Hvorfor skulle vi godta en oppfatning som fordreier den klare meningen i Søster Whites kommentarer om den gamle og den nye verden, og som forkaster den millerittiske identifikasjonen av at det er Roma som stadfester synet, noe som direkte var fremstilt på 1843-diagrammet, som representerer adventismens grunnleggende sannheter, og som er Kristus, evighetens klippe, som er fremstilt ved all hellig illustrasjon av grunnvollene?

> “But every building erected on other foundation than God’s word will fall. He who, like the Jews in Christ’s day, builds on the foundation of human ideas and opinions, of forms and ceremonies of man’s invention, or on any works that he can do independently of the grace of Christ, is erecting his structure of character upon the shifting sand. The fierce tempests of temptation will sweep away the sandy foundation and leave his house a wreck on the shores of time.

> «Men enhver bygning som reises på annen grunnvoll enn Guds ord, vil falle. Den som, lik jødene på Kristi tid, bygger på grunnvollen av menneskelige ideer og meninger, av former og seremonier som er oppfunnet av mennesker, eller på noe verk som han kan gjøre uavhengig av Kristi nåde, reiser sin karakterbygning på den skiftende sand. Fristelsens voldsomme stormer vil feie bort den sandige grunnvoll og etterlate hans hus som et vrak på tidens strender.»

> “‘“Therefore thus saith the Lord God, … Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place.’ Isaiah 28:16, 17.

> «Derfor sier Herren Gud, … Og jeg vil legge dom til rettesnor og rettferdighet til lodd; haglet skal feie bort løgnenes tilflukt, og vannene skal oversvømme skjulestedet.» Jesaja 28:16, 17.

> “But today mercy pleads with the sinner. ‘As I live, saith the Lord God, I have no pleasure in the death of the wicked; but that the wicked turn from his way and live: turn ye, turn ye from your evil ways; for why will ye die?’ Ezekiel 33:11. The voice that speaks to the impenitent today is the voice of Him who in heart anguish exclaimed as He beheld the city of His love: ‘O Jerusalem, Jerusalem, which killeth the prophets, and stoneth them that are sent unto her! how often would I have gathered thy children together, even as a hen gathereth her own brood under her wings, and ye would not! Behold, your house is left unto you desolate.’ Luke 13:34, 35 , R.V. In Jerusalem, Jesus beheld a symbol of the world that had rejected and despised His grace. He was weeping, O stubborn heart, for you! Even when Jesus’ tears were shed upon the mount, Jerusalem might yet have repented, and escaped her doom. For a little space the Gift of heaven still waited her acceptance. So, O heart, to you Christ is still speaking in accents of love: ‘Behold, I stand at the door, and knock: if any man hear My voice, and open the door, I will come in to him, and will sup with him, and he with Me.’ ‘Now is the accepted time; behold, now is the day of salvation.’ Revelation 3:20; 2 Corinthians 6:2.

> «Men i dag bønnfaller barmhjertigheten synderen. ‘Så sant jeg lever, sier Herren Gud, jeg har ikke behag i den ugudeliges død, men i at den ugudelige vender om fra sin vei og lever; vend om, vend om fra deres onde veier! For hvorfor vil dere dø?’ Esekiel 33:11. Røsten som i dag taler til den ubotferdige, er røsten til Ham som i hjertets angst utbrøt da Han skuet den by Han elsket: ‘Jerusalem, Jerusalem, du som slår profetene i hjel og steiner dem som er sendt til deg! hvor ofte ville jeg ikke samle dine barn, likesom en høne samler sitt kull under vingene sine, men dere ville ikke! Se, huset deres blir etterlatt øde.’ Lukas 13:34, 35, R.V. I Jerusalem så Jesus et symbol på den verden som hadde forkastet og foraktet Hans nåde. Han gråt, du gjenstridige hjerte, over deg! Selv da Jesu tårer ble felt på berget, kunne Jerusalem ennå ha omvendt seg og unnsluppet sin dom. Enda en liten stund ventet himmelens Gave på å bli mottatt av henne. Slik taler Kristus fremdeles til deg, o hjerte, med kjærlighetens røst: ‘Se, jeg står for døren og banker; om noen hører Min røst og åpner døren, da vil jeg gå inn til ham og holde nattverd med ham, og han med Meg.’ ‘Se, nå er den velbehagelige tid; se, nå er frelsens dag.’ Åpenbaringen 3:20; 2 Korinterbrev 6:2.»

> “You who are resting your hope on self are building on the sand. But it is not yet too late to escape the impending ruin. Before the tempest breaks, flee to the sure foundation. ‘Thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious cornerstone, of sure foundation: he that believeth shall not make haste.’ ‘Look unto Me, and be ye saved, all the ends of the earth: for I am God, and there is none else.’ ‘Fear thou not; for I am with thee: be not dismayed; for I am thy God: I will strengthen thee; yea, I will help thee; yea, I will uphold thee with the right hand of My righteousness.’ ‘Ye shall not be ashamed nor confounded world without end.’ Isaiah 28:16, R.V.; 45:22; 41:10; 45:17.” Thoughts from the Mount of Blessing, 150–152.

> «Dere som setter deres håp til selvet, bygger på sand. Men det er ennå ikke for sent å unnslippe den forestående undergang. Før stormen bryter løs, fly til den sikre grunnvoll. ‘Så sier Herren Gud: Se, jeg legger i Sion en stein til grunnvoll, en prøvet stein, en kostelig hjørnestein, en fast grunnvoll; den som tror, skal ikke flykte i hast.’ ‘Vend dere til Meg og bli frelst, alle jordens ender! For Jeg er Gud, og det er ingen annen.’ ‘Frykt ikke, for Jeg er med deg; vær ikke motløs, for Jeg er din Gud. Jeg styrker deg, ja, Jeg hjelper deg, ja, Jeg holder deg oppe med Min rettferdighets høyre hånd.’ ‘Dere skal ikke bli til skamme eller stå til skamme i all evighet.’ Jesaja 28:16, R.V.; 45:22; 41:10; 45:17.» Tanker fra velsignelsens berg, 150–152.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

Back to Articles