Article

# The Book of Daniel - Number Twenty-Three

Daniels bok – nummer tjuetre

The Scornful Men

De spottere

Author

Jeff Pippenger

Published

December 18, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Sister White identified that when the great buildings of New York City were thrown down, Revelation chapter eighteen, verses one through three, would be fulfilled.

Søster White fastslo at når de store bygningene i New York City ble styrtet ned, ville Åpenbaringen kapittel atten, versene én til tre, bli oppfylt.

> And after these things I saw another angel come down from heaven, having great power; and the earth was lightened with his glory. And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:1–3.

> Og etter dette så jeg en annen engel fare ned fra himmelen, med stor makt; og jorden ble opplyst av hans herlighet. Og han ropte med veldig røst og sa: Falt, falt er Babylon, den store, og er blitt en bolig for onde ånder og et tilhold for hver uren ånd og et bur for hver uren og avskyelig fugl. For alle folkeslag har drukket av hennes horeis vredes vin, og kongene på jorden har drevet hor med henne, og kjøpmennene på jorden er blitt rike ved overfloden av hennes vellyst. Åpenbaringen 18:1–3.

By September 11, 2001, the “kings” of the earth had already committed fornication with the Roman church. After World War Two, President Harry S. Truman, for the first time, in 1951, appointed an ambassador to the Vatican. His attempt to form a political relationship with the papacy was flatly rejected by the Congress of the United States, but not so when decades later President Ronald Reagan, in 1984, appointed an ambassador to the Vatican. By 2001, all nations had committed fornication with the Vatican through establishing a diplomatic relationship with the whore of Tyre.

Innen 11. september 2001 hadde jordens «konger» allerede drevet hor med den romerske kirke. Etter andre verdenskrig utnevnte president Harry S. Truman for første gang, i 1951, en ambassadør til Vatikanet. Hans forsøk på å etablere et politisk forhold til pavedømmet ble blankt avvist av De forente staters kongress, men slik var det ikke da president Ronald Reagan flere tiår senere, i 1984, utnevnte en ambassadør til Vatikanet. Innen 2001 hadde alle nasjoner drevet hor med Vatikanet ved å opprette et diplomatisk forhold til Tyrus’ skjøge.

By September 11, 2001, all “nations,” had drunk the wine of the wrath of her fornication. The wine of Babylon represents all the various falsehoods that are presented by the papacy, but the one special variety of wine that is identified in these verses is the wine of the wrath of her fornication. The wrath of the papacy is her persecution of those she disagrees with. She accomplishes her persecution by employing the power of the state to do her dirty work. The wine of her wrath, is her special bottle of error that represents the action of employing the state against those that she deems a heretic.

Innen 11. september 2001 hadde alle «nasjoner» drukket av vinen fra hennes horederis vredesvin. Babylons vin representerer alle de forskjellige villfarelsene som fremmes av pavedømmet, men den ene særlige vinsorten som identifiseres i disse versene, er vinen av hennes horederis vrede. Pavedømmets vrede er dets forfølgelse av dem det er uenig med. Det fullbyrder sin forfølgelse ved å ta statens makt i bruk til å gjøre dets skitne arbeid. Hennes vredes vin er hennes særlige flaske med villfarelse, som representerer handlingen å bruke staten mot dem hun anser for kjettere.

In the period of time from August 11, 1840 through to October 22, 1844, Millerite Adventism, who had been called out of the Dark Ages, and who was separated from the Protestant churches that then became the daughters of Rome, then became the true Protestant horn upon the newly arrived earth beast. Peter identifies the characteristics of those newly chosen people of God as a nation.

I tidsrommet fra 11. august 1840 til 22. oktober 1844 ble millerittisk adventisme, som var blitt kalt ut av den mørke middelalder, og som var blitt skilt fra de protestantiske kirkene, som da ble Romes døtre, det sanne protestantiske horn på det nylig fremtrådte jorddyret. Peter identifiserer kjennetegnene ved dette nyutvalgte Guds folk som en nasjon.

> But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:9, 10.

> Men dere er en utvalgt slekt, et kongelig presteskap, et hellig folk, et eiendomsfolk, for at dere skal forkynne hans storverk, han som kalte dere ut av mørket inn i sitt underfulle lys; dere som før ikke var et folk, men nå er Guds folk; dere som ikke hadde fått miskunn, men nå har fått miskunn. 1 Peter 2:9, 10.

By September 11, 2001, the Seventh-day Adventist church had already, and often employed the political structure of the government of the United States to attack those it deemed as heretical. Well before 2001, the Adventists had already imbibed in the special wine of Babylon that represents the employment of state power to attack those who it deemed as heretics.

Innen 11. september 2001 hadde Syvendedags Adventistkirken allerede, og ved gjentatte anledninger, benyttet De forente staters politiske myndighetsstruktur til å angripe dem den anså som kjetterske. Lenge før 2001 hadde adventistene allerede drukket av Babylons særlige vin, som representerer bruken av statsmakt til å angripe dem den anså som kjettere.

Ephraim is a symbol of the rebellion of Jeroboam and the northern kingdom of Israel, and Isaiah begins chapter twenty-eight, by addressing the Seventh-day Adventist church as the drunkards of Ephraim.

Efraim er et symbol på Jeroboams frafall og på Israels nordlige rike, og Jesaja begynner kapittel tjueåtte med å tiltale Syvendedags Adventistkirken som Efraims drankere.

> Woe to the crown of pride, to the drunkards of Ephraim, whose glorious beauty is a fading flower, which are on the head of the fat valleys of them that are overcome with wine! Behold, the Lord hath a mighty and strong one, which as a tempest of hail and a destroying storm, as a flood of mighty waters overflowing, shall cast down to the earth with the hand. The crown of pride, the drunkards of Ephraim, shall be trodden under feet: And the glorious beauty, which is on the head of the fat valley, shall be a fading flower, and as the hasty fruit before the summer; which when he that looketh upon it seeth, while it is yet in his hand he eateth it up. In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. Isaiah 28:1–8.

> Ve den stolte krone, Efraims drukkenbolter, hvis herlige pryd er en visnende blomst på hodet av den fruktbare dal, hos dem som er overvunnet av vin! Se, Herren har en som er mektig og sterk; lik et haglvær, en ødeleggende storm, lik en flom av veldige vannmasser som strømmer over, skal han slå den til jorden med makt. Den stolte krone, Efraims drukkenbolter, skal bli trådt ned under føtter. Og den herlige pryd, som er på hodet av den fruktbare dal, skal bli en visnende blomst, lik den tidlige frukt før sommeren, som den som får øye på den, sluker straks mens den ennå er i hånden. På den dag skal Herren, hærskarenes Gud, være en herlighetens krone og en skjønnhetens diadem for resten av sitt folk, og en doms ånd for den som sitter til doms, og styrke for dem som driver striden tilbake til porten. Men også disse farer vill ved vin, og kommer på avveier ved sterk drikk; presten og profeten farer vill ved sterk drikk, de er oppslukt av vin, de kommer på avveier ved sterk drikk; de farer vill i syn, de vakler i dom. For alle bord er fulle av spy og urenhet, så intet sted er rent. Jesaja 28:1–8.

The third Woe arrived on September 11, 2001, and it arrived upon the “crown,” representing leadership of the “drunkards of Ephraim.” It did not attack the headquarters of the church in Maryland with an airplane full of fuel, but it marked their inability to recognize that the arrival of Islam of the third Woe was the beginning of the latter rain message of the third angel. The beginning of the very message and work that they profess to have been raised up to proclaim. They are identified as not only the crown, which represents leadership, but as the “crown of pride,” thus identifying one of the two classes of worshippers that was and is produced in the debate of Habakkuk chapter two. On September 11, 2001, Habakkuk’s watchmen took their posts at the battle at the gate.

Det tredje ve kom den 11. september 2001, og det kom over «kronen», som representerer lederskapet blant «Efraims drankere». Det angrep ikke kirkens hovedkvarter i Maryland med et fly fullt av drivstoff, men det markerte deres manglende evne til å erkjenne at islams ankomst som det tredje ve var begynnelsen på budskapet om sildigregnet til den tredje engel. Begynnelsen på nettopp det budskap og det verk som de bekjenner at de er blitt oppreist for å forkynne. De identifiseres ikke bare som kronen, som representerer lederskap, men som «stolthetens krone», og dermed identifiseres en av de to klasser av tilbedere som ble og blir frembrakt i debatten i Habakkuk kapittel to. Den 11. september 2001 inntok Habakkuks vektere sine poster i striden ved porten.

The gates of Jerusalem are where the interaction of the people of Jerusalem was carried out. The battle at the gates is representing the “debate” of the previous chapter of Isaiah that began on the day of the east wind (the day of Islam). The two classes of Habakkuk’s worshippers in the passage are represented by two crowns. The drunkards of Ephraim, who have already at that point employed the power of the state to win their arguments against those they had deemed as heretics are contrasted with the crown of the Lord of hosts. When Christ is represented as the Lord of hosts, it is symbolic of His work as the leader of His army. The battle at the gate is the warfare represented by the debate over true and false theology.

Jerusalems porter er stedet hvor samhandlingen mellom Jerusalems folk fant sted. Slaget ved portene fremstiller «debatten» i det foregående kapitlet i Jesaja, som begynte på østenvindens dag (islams dag). De to klassene blant Habakkuks tilbedere i avsnittet er representert ved to kroner. Efraims drankere, som på det tidspunktet allerede hadde tatt statsmakten i bruk for å vinne sine argumenter mot dem de hadde betraktet som kjettere, settes i kontrast til Herren, hærskarenes Guds krone. Når Kristus fremstilles som Herren, hærskarenes Gud, er det et symbol på Hans verk som lederen for Sin hær. Slaget ved porten er den krigføring som fremstilles ved debatten om sann og falsk teologi.

It is not simply the General Conference leadership that is represented as the drunkards of Ephraim, but also the priests (the pastoral ministry), and the prophets (the theologians and educators) are out of the way, through strong drink. As Isaiah says in the opening verses of his prophecy, it is the entire church.

Det er ikke bare Generalkonferansens ledelse som fremstilles som Efraims drankere, men også prestene (pastortjenesten) og profetene (teologene og underviserne) er kommet på avveier ved sterk drikk. Slik Jesaja sier i åpningsversene i sin profeti, er det hele menigheten.

> The vision of Isaiah the son of Amoz, which he saw concerning Judah and Jerusalem in the days of Uzziah, Jotham, Ahaz, and Hezekiah, kings of Judah. Hear, O heavens, and give ear, O earth: for the Lord hath spoken, I have nourished and brought up children, and they have rebelled against me. The ox knoweth his owner, and the ass his master’s crib: but Israel doth not know, my people doth not consider. Ah sinful nation, a people laden with iniquity, a seed of evildoers, children that are corrupters: they have forsaken the Lord, they have provoked the Holy One of Israel unto anger, they are gone away backward. Why should ye be stricken anymore? ye will revolt more and more: the whole head is sick, and the whole heart faint. Isaiah 1:1–5.

> Synet til Jesaja, Amoz’ sønn, som han så om Juda og Jerusalem i de dager da Ussia, Jotam, Akas og Hiskia var konger i Juda. Hør, dere himler, og lytt, du jord! For Herren har talt: Barn har jeg fostret opp og oppdratt, men de har satt seg opp mot meg. Oksen kjenner sin eier, og eselet sin herres krybbe; men Israel kjenner ikke, mitt folk forstår ikke. Ve det syndige folk, et folk lastet med misgjerning, en slekt av ugjerningsmenn, barn som handler fordervelig! De har forlatt Herren, de har vekket Israels Hellige til vrede, de har vendt seg bort. Hvorfor vil dere slåes mer, når dere bare fortsetter i frafall? Hele hodet er sykt, og hele hjertet er kraftløst. Jesaja 1:1–5.

The sinful nation is sick, and has passed the time where any remedy can be provided that would change her heart and mind. Isaiah identifies the drunkards are out of the way, and the way is identified by Jeremiah as the “old paths.” On September 11, 2001, the latter rain began to fall, and Jeremiah identifies that it is when we walk in the old paths, which is the “way” that the drunkards are out of, that we find the rest of the latter rain.

Den syndige nasjonen er syk, og tiden da det kunne gis noen bot som ville forandre hennes hjerte og sinn, er forbi. Jesaja identifiserer at drankerne er ute av veien, og veien blir av Jeremia identifisert som de «gamle stier». Den 11. september 2001 begynte siste regn å falle, og Jeremia identifiserer at det er når vi vandrer på de gamle stier, som er den «vei» drankerne er ute av, at vi finner resten av siste regn.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. Jeremiah 6:16–19.

> Så sier Herren: Stå ved veiene og se, og spør etter de gamle stiene, hvor den gode vei er, og vandre på den, så skal dere finne hvile for deres sjeler. Men de sa: Vi vil ikke vandre på den. Også satte jeg vektere over dere og sa: Lytt til basunens lyd. Men de sa: Vi vil ikke lytte. Hør derfor, dere folk, og vit, du menighet, hva som er iblant dem. Hør, du jord: Se, jeg fører ulykke over dette folk, frukten av deres tanker, fordi de ikke har lyttet til mine ord og til min lov, men forkastet den. Jeremia 6:16–19.

The drunkards of Ephraim are out of the way on September 11, 2001, and have turned “away backward,” in 1863, when they initiated the process of rejecting the “old paths.” It is in the “old paths,” that the rest and refreshing of the latter rain is to be found, and that rain began at the very time that the “Woe,” was pronounced upon them. The third “Woe” of Islam was unrecognizable to the crown of the pride of Ephraim, for they had progressively rejected the foundational truths that identify the role of Islam in prophecy. Jeremiah identifies that at that time the Lord raised up watchmen, which are Habakkuk’s watchmen, and they proclaimed to the drunkards of Ephraim in the battle at the gates that they needed to hearken to the sound of the trumpet. The third “Woe” that arrived on September 11, 2001, was the seventh Trumpet.

Efraims drukkenbolter er kommet ut av veien den 11. september 2001, og de har vendt «baklengs bort» i 1863, da de innledet prosessen med å forkaste «de gamle stier». Det er på «de gamle stier» at hvilen og forfriskningen fra det sene regn er å finne, og dette regn begynte nettopp på den tid da «Ve», ble uttalt over dem. Islams tredje «Ve» var ugjenkjennelig for Efraims stolte krans, for de hadde gradvis forkastet de grunnleggende sannheter som identifiserer Islams rolle i profetien. Jeremia viser at Herren på den tid oppreiste vektere, som er Habakkuks vektere, og de forkynte for Efraims drukkenbolter i striden ved portene at de måtte lytte til basunens lyd. Det tredje «Ve» som kom den 11. september 2001, var den sjuende basun.

Isaiah identifies that “they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean.” The counterfeit table, that was introduced in 1863, which removed the “seven times,” and required a explanatory handout to accompany it, represents the counterfeit of the two sacred tables of Habakkuk, but the counterfeit “tables” the drunkards have employed are full of vomit, and they err in vision. The watchmen of Habakkuk and Jeremiah were told that in the debate of methodology, they were to write the “vision,” upon “tables,” but the drunkard’s counterfeit tables present an erroneous vision.

Jesaja påpeker at «de farer vill på grunn av sterk drikk; de tar feil i synet, de snubler i dommen. For alle bord er fulle av spy og urenhet, så det finnes ikke et rent sted.» Det falske bordet, som ble innført i 1863, som fjernet «de sju tider» og krevde et forklarende utdelingsark som følge, representerer forfalskningen av Habakkuks to hellige tavler; men de falske «bord» som drukkenboltane har tatt i bruk, er fulle av spy, og de tar feil i synet. Vekterne hos Habakkuk og Jeremia fikk befaling om at de i striden om metodologi skulle skrive «synet» på «tavler», men drukkenboltenes falske tavler fremstiller et uriktig syn.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Uten åpenbaring blir folket tøylesløst; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29:18.

The drunkards of Ephraim have rejected God’s law, but the context of the “debate,” of the battle of the gate, is God’s prophetic law, as represented by the methodology established in the movement of the first and third angels. With Isaiah’s setting in place in the first eight verses of chapter twenty-eight, he then identifies the methodology that is the latter rain, and specifically identifies the drunkards as the “scornful men, that rule” “in Jerusalem.”

Efraims drukkenbolter har forkastet Guds lov, men sammenhengen for «striden», for kampen ved porten, er Guds profetiske lov, slik den er representert ved den metodologi som ble etablert i den første og den tredje engels bevegelse. Med den rammen Jesaja har satt i de første åtte versene av kapittel tjueåtte, identifiserer han deretter den metodologi som er senregnet, og identifiserer særlig drukkenboltene som «de spottere som hersker» «i Jerusalem».

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> Hvem skal han lære kunnskap, og hvem skal han få til å forstå lære? Dem som er avvent fra melken, dem som er tatt fra brystet. For bud skal være på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt og der litt. For med stammende lepper og med et annet tungemål skal han tale til dette folket. Han som sa til dem: Dette er hvilen som dere kan la den trette finne hvile i, og dette er vederkvegelsen; men de ville ikke høre. Så ble Herrens ord for dem bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt og der litt, for at de skulle gå og falle bakover og bli knust og fanget i snaren og tatt til fange. Hør derfor Herrens ord, dere spottere, som hersker over dette folket som er i Jerusalem. Fordi dere har sagt: Vi har sluttet en pakt med døden, og med dødsriket har vi gjort en overenskomst; når den overstrømmende svøpen farer fram, skal den ikke nå oss. For vi har gjort løgnen til vår tilflukt, og under falskhet har vi skjult oss. Derfor sier Herren Gud så: Se, jeg legger i Sion en stein til grunnvoll, en prøvet stein, en kostelig hjørnestein, en sikker grunnvoll. Den som tror, skal ikke haste av sted. Og jeg vil gjøre retten til målesnor og rettferdigheten til lodd. Haglet skal feie bort løgnens tilflukt, og vannene skal oversvømme skjulestedet. Deres pakt med døden skal bli gjort ugyldig, og deres overenskomst med dødsriket skal ikke bli stående; når den overstrømmende svøpen farer fram, da skal dere bli trådt ned av den. Jesaja 28:9–18.

The “debate” is here defined in terms of “whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine?” The “whom” is addressing the potential students, but the subject is about understanding doctrine, which is knowledge. When the book of Daniel is unsealed, there is an increase of knowledge, representing an increased understanding of the truths of God’s Word. The word “doctrine” means a set of beliefs, principles, teachings, or rules that form a particular system of thought or a body of knowledge. To understand biblical “doctrines” it necessitates a biblical methodology to form the body of knowledge.

«Debatten» defineres her slik: «Hvem vil han lære kunnskap? og hvem vil han få til å forstå lære?» «Hvem» henvender seg til de mulige studentene, men emnet gjelder å forstå lære, som er kunnskap. Når Daniels bok blir åpnet, skjer det en økning av kunnskap, som representerer en økt forståelse av sannhetene i Guds Ord. Ordet «lære» betyr et sett av trosoppfatninger, prinsipper, undervisninger eller regler som danner et bestemt tankesystem eller et kunnskapslegeme. For å forstå bibelske «læresetninger» er det nødvendig med en bibelsk metode for å danne dette kunnskapslegemet.

The methodology is identified as “precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little.” The methodology that identified September 11, 2001 as the arrival of the third “Woe” is premised upon bringing the prophetic line of the first “Woe” together with the prophetic line of the second “Woe”, which provides two witnesses of the line of the third “Woe”. That methodology is the test of the “debate” that produces two classes of worshippers, for “the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken.”

Metodologien blir identifisert som: «bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt, og der litt.» Den metodologien som identifiserte 11. september 2001 som ankomsten av det tredje «Ve», bygger på å føre den profetiske linjen for det første «Ve» sammen med den profetiske linjen for det andre «Ve», noe som gir to vitner om linjen for det tredje «Ve». Denne metodologien er prøven i den «striden» som frambringer to klasser av tilbedere, for «Herrens ord var for dem bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; her litt, og der litt; for at de kunne gå bort og falle bakover og bli knust og fanget i snaren og tatt.»

The five stumbling’s of the scornful men that rule Jerusalem, represents the five foolish virgins. The methodology is clearly a test, for the drunkards of Ephraim rejected Jeremiah’s old paths, refused to hearken to the watchmen’s trumpet warning, produced counterfeit tables, and made a covenant with death; at the very same time that those that wore the crown of the Lord of hosts in the battle of the gate were making a covenant of life.

De fem anstøtene hos de spotterne som hersker i Jerusalem, representerer de fem dårlige jomfruer. Metodikken er tydelig et prøvestykke, for Efraims drankere forkastet Jeremias gamle stier, nektet å høre på vekternes trompetadvarsel, frembrakte forfalskede bord og inngikk en pakt med døden; på samme tid som de som bar Herren, hærskarenes Guds, krone i striden ved porten, inngikk en livspakt.

On September 11, 2001, the latter rain, which is the rest and the refreshing, began to fall, and the sealing of the one hundred and forty-four thousand began. It began a debate over the methodology of the drunkards of Ephraim, and the methodology represented by the Elijah messenger. “Many” will fall with the drunkards, but the few that will be chosen are those that wait upon the Lord.

Den 11. september 2001 begynte sildigregnet, som er hvilen og vederkvegelsen, å falle, og beseglingen av de hundre og førtifire tusen begynte. Det innledet en strid om drukkenboltene i Efraims metodikk og den metodikken som er representert ved Elias-budbæreren. «Mange» skal falle med drukkenboltene, men de få som skal bli utvalgt, er de som venter på Herren.

> For the Lord spake thus to me with a strong hand, and instructed me that I should not walk in the way of this people, saying, Say ye not, A confederacy, to all them to whom this people shall say, A confederacy; neither fear ye their fear, nor be afraid. Sanctify the Lord of hosts himself; and let him be your fear, and let him be your dread. And he shall be for a sanctuary; but for a stone of stumbling and for a rock of offence to both the houses of Israel, for a gin and for a snare to the inhabitants of Jerusalem. And many among them shall stumble, and fall, and be broken, and be snared, and be taken. Bind up the testimony, seal the law among my disciples. And I will wait upon the Lord, that hideth his face from the house of Jacob, and I will look for him. Isaiah 8:8–17.

> For således talte Herren til meg med sterk hånd og formante meg at jeg ikke skulle vandre på dette folks vei, idet han sa: Kall ikke alt det for sammensvergelse som dette folket kaller sammensvergelse; frykt ikke det som de frykter, og reddes ikke. Herren, hærskarenes Gud, ham skal dere hellige; la ham være deres frykt, og la ham være deres gru. Og han skal være en helligdom; men en snublestein og en anstøtsklippe for begge Israels hus, en felle og en snare for Jerusalems innbyggere. Og mange blant dem skal snuble og falle og bli knust og fanges i snaren og tas til fange. Bind vitnesbyrdet sammen, forsegl loven blant mine disipler. Og jeg vil vente på Herren, han som skjuler sitt ansikt for Jakobs hus, og jeg vil sette mitt håp til ham. Jesaja 8:8–17.

Most certainly Isaiah agrees with his own words, so the many that fall in chapter twenty-eight, are the same who fall in chapter eight. In chapter eight we find that their fall occurs in the sealing time, which began on September 11, 2001. The warning of chapter eight is to not walk in the “way” of this people, for they are those who refused to walk in Jeremiah’s way of the old paths, where the latter rain message is located. Those that fall in chapter eight, are those who trust in the confederacy representing the special wine of Babylon, that represents a confederacy of church and state for the purpose of opposing those deemed as heretics. What causes them to stumble in chapter eight, is the stone of stumbling, representing the very first rejection of foundational truth in 1863, the “seven times” of Leviticus twenty-six, which was rejected by the “builders” in 1863. In that rejection they returned to apostate Protestant methodology to reject the message given by angels to William Miller.

Høyst viss er Jesaja samstemt med sine egne ord, slik at de mange som faller i kapittel tjueåtte, er de samme som faller i kapittel åtte. I kapittel åtte finner vi at deres fall finner sted i beseglingstiden, som begynte den 11. september 2001. Advarselen i kapittel åtte er at man ikke skal vandre på dette folkets «vei», for de er dem som nektet å vandre på Jeremias vei med de gamle stier, hvor budskapet om senregnet er å finne. De som faller i kapittel åtte, er de som setter sin lit til sammensvergelsen som representerer Babylons særlige vin, og som representerer en sammensvergelse mellom kirke og stat med det formål å motstå dem som blir ansett som kjettere. Det som får dem til å snuble i kapittel åtte, er snublesteinen, som representerer selve den første forkastelsen av grunnleggende sannhet i 1863, «de syv tider» i 3. Mosebok tjueseks, som ble forkastet av «byggerne» i 1863. I denne forkastelsen vendte de tilbake til frafallen protestantisk metodikk for å forkaste budskapet som ble gitt av engler til William Miller.

In chapter twenty-eight, the rejection of the stone produces the judgment of the overflowing scourge, which is the biblical symbol of the mark of the beast that begins at the Sunday law in the United States, and then floods the entire world. At the Sunday law the covenant that the Adventist church has made with “death” and “hell” shall be swept away. In sweeping away the drunkards of Ephraim’s covenant with death, their “refuge of lies” will be removed. The “refuge of lies,” is represented by the apostle Paul as the lie that brings strong delusion, and the strong delusion that is poured upon the scornful men that rule Jerusalem is in response to their hatred of truth.

I kapittel tjueåtte frembringer forkastelsen av steinen dommen i form av den oversvømmende svøpen, som er det bibelske symbolet på dyrets merke, hvilket begynner ved søndagsloven i De forente stater og deretter oversvømmer hele verden. Ved søndagsloven skal den pakt som adventistkirken har inngått med «døden» og «dødsriket», bli feid bort. Når drankerne i Efraims pakt med døden feies bort, vil deres «løgnens tilflukt» bli fjernet. «Løgnens tilflukt» fremstilles av apostelen Paulus som den løgn som frembringer en kraftig villfarelse, og den kraftige villfarelse som utgytes over de spottere som styrer Jerusalem, er et svar på deres hat mot sannheten.

> Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. But we are bound to give thanks alway to God for you, brethren beloved of the Lord, because God hath from the beginning chosen you to salvation through sanctification of the Spirit and belief of the truth: Whereunto he called you by our gospel, to the obtaining of the glory of our Lord Jesus Christ. Therefore, brethren, stand fast, and hold the traditions which ye have been taught, whether by word, or our epistle. 2 Thessalonians 2:9–15.

> Han, hvis komme er etter Satans virksomhet, med all kraft og tegn og løgnens under, og med all urettferdighetens forførelse blant dem som går fortapt, fordi de ikke tok imot kjærligheten til sannheten, så de kunne bli frelst. Og derfor skal Gud sende dem en kraftig villfarelse, så de skal tro løgnen, for at de alle skal bli fordømt, de som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten. Men vi er skyldige alltid å takke Gud for dere, brødre, elsket av Herren, fordi Gud fra begynnelsen utvalgte dere til frelse ved Åndens helliggjørelse og tro på sannheten. Til dette kalte han dere ved vårt evangelium, for at dere skulle vinne vår Herre Jesu Kristi herlighet. Derfor, brødre, stå faste og hold fast ved de overleveringer som dere er blitt opplært i, enten ved ord eller ved vårt brev. 2 Tessaloniker 2:9–15.

The “refuge of lies,” which produced the “strong delusion,” ultimately brings the punishment of the soon-coming Sunday law. The apostle Paul identifies the class who do not love the truth, and a class that are sanctified by the truth, thus referencing the two classes in the debate of Habakkuk chapter two. In chapter twenty-nine, Isaiah begins by doubling the word Ariel, which is another name for Jerusalem.

«Løgnenes tilflukt», som frembrakte «den sterke villfarelse», medfører til slutt straffen ved den snart kommende søndagsloven. Apostelen Paulus identifiserer den klassen som ikke elsker sannheten, og en klasse som blir helliget ved sannheten, og henviser dermed til de to klassene i striden i Habakkuk kapittel to. I kapittel tjueni begynner Jesaja med å gjenta ordet Ariel, som er et annet navn for Jerusalem.

> Woe to Ariel, to Ariel, the city where David dwelt! add ye year to year; let them kill sacrifices. Isaiah 29:1.

> Ve Ariel, Ariel, byen der David bodde! Legg år til år; la dem ofre slaktoffer. Jesaja 29:1.

The symbolic doubling of “Ariel” (the city of Jerusalem ), is once again condemned by a “woe.” The killing of sacrifices from “year to year” represents the progressive rebellion that began in 1863. The following verses outline the judgment that will take place upon the Seventh-day Adventist church in the period of the Sunday law crisis. In verse nine a “wonder” is identified, that emphasizes the debate of methodology, while also identifying the rebellious condition of Adventism as an element of the message of the Midnight Cry, which is also associated with the second angel as represented by the doubling of “Ariel” in the first verse.

Den symbolske fordoblingen av «Ariel» (byen Jerusalem) blir nok en gang fordømt ved et «ve». Drepingen av ofre fra «år til år» representerer det progressive opprøret som begynte i 1863. De følgende versene skisserer den dommen som skal finne sted over Syvendedags Adventistkirken i perioden med søndagslovkrisen. I vers ni blir et «under» identifisert, som fremhever debatten om metodologi, samtidig som det også identifiserer adventismens opprørske tilstand som et element i Midnattsropets budskap, som også er knyttet til den annen engel, slik dette er fremstilt ved fordoblingen av «Ariel» i det første verset.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Isaiah 29:9–14.

> Stans opp og undres; rop ut og skrik: de er drukne, men ikke av vin; de vakler, men ikke av sterk drikk. For Herren har utøst over dere en dyp søvns ånd, og han har lukket deres øyne; profetene og deres fyrster, seerne, har han tildekket. Og synet av det hele er blitt for dere som ordene i en bok som er forseglet, som folk gir til en som er lærd, og sier: «Les dette, jeg ber deg.» Og han sier: «Jeg kan ikke, for den er forseglet.» Og boken blir gitt til en som ikke er lærd, og det blir sagt: «Les dette, jeg ber deg.» Og han sier: «Jeg er ikke lærd.» Derfor sa Herren: Fordi dette folket holder seg nær til meg med sin munn og ærer meg med sine lepper, men holder sitt hjerte langt borte fra meg, og deres frykt for meg er tillært etter menneskebud, derfor, se, vil jeg igjen gjøre et underfullt verk blant dette folket, ja, et underfullt verk og et under; for visdommen hos deres vise menn skal gå til grunne, og forstanden hos deres forstandige menn skal bli skjult. Jesaja 29:9–14.

In the “debate” that was recorded in chapter twenty-seven, and represents the argument of true methodology versus false methodology, the drunkenness of the scornful men that rule Jerusalem is identified as a blindness that prevents the leadership of Adventism from understanding the book that is sealed. The books of Daniel and Revelation are the same book, and the portion of the book that is unsealed just before probation closes is the Revelation of Jesus Christ. It includes the enigma of the “eighth being of the seven”. It is represented by the “secret” Daniel was given to understand in chapter two. It is the “hidden history” of the Seven Thunders. It is the message of Islam of the third “Woe”, and the message of the “Midnight Cry”.

I den «debatten» som ble nedtegnet i kapittel tjuesju, og som fremstiller striden mellom sann metodologi og falsk metodologi, blir de spottende mennenes drukkenskap, de som hersker i Jerusalem, identifisert som en blindhet som hindrer adventismens lederskap i å forstå den forseglede boken. Daniels bok og Åpenbaringen er den samme boken, og den delen av boken som blir avforseglet like før nådetiden avsluttes, er Jesu Kristi åpenbaring. Den omfatter gåten om «det åttende, som er av de sju». Den fremstilles ved den «hemmelighet» som Daniel fikk å forstå i kapittel to. Det er de sju tordeners «skjulte historie». Det er budskapet om islam i det tredje «Ve», og budskapet i «Midnattsropet».

The single book of Daniel and Revelation is given to those that have been represented by the Sanhedrin in the time of Christ, who symbolize a system of leadership that professes to uphold and defend God’s truth, but ultimately participates in the crucifixion of the Truth. The system typified by the Sanhedrin, is the scornful men that rule Jerusalem. They are given the book that is sealed, and their distinguished, and educated and scholarly response as to what the book means is that they cannot read it, for it is sealed. Then the flock that has been trained to follow only those that are set apart as leaders, are given the same book, and their response is they will only understand it, if the scornful men that rule Jerusalem, the Sanhedrin of the last days, tell them what it means.

Den ene boken Daniel og Åpenbaringen er gitt til dem som er blitt fremstilt ved Sanhedrinet på Kristi tid, som symboliserer et lederskapssystem som bekjenner å opprettholde og forsvare Guds sannhet, men som til sist tar del i korsfestelsen av Sannheten. Systemet som Sanhedrinet er et forbilde på, er de spottere som hersker over Jerusalem. De får den forseglede boken, og deres fremstående, utdannede og lærde svar på hva boken betyr, er at de ikke kan lese den, for den er forseglet. Deretter blir hjorden, som er blitt opplært til å følge bare dem som er innsatt som ledere, gitt den samme boken, og deres svar er at de bare vil forstå den dersom de spottere som hersker over Jerusalem, de siste dagers Sanhedrin, forteller dem hva den betyr.

The methodology that was given to William Miller, and then to Future for America, is a waymark of prophetic history. It is a waymark that identifies a life and death testing question. Without the correct methodology the message of the latter rain is “as the words of a book that is sealed.” Without the message of the latter rain, the experience produced by the message is impossible to obtain. That methodology is the process of bringing prophetic line upon prophetic line, from here in the Bible, and there in the Bible. The debate over methodology began when the first message was empowered, in both the beginning and ending histories of the last days.

Metodologien som ble gitt til William Miller, og deretter til Future for America, er et veimerke i den profetiske historien. Det er et veimerke som identifiserer et prøvespørsmål om liv og død. Uten den rette metodologien er budskapet om sildigregnet «som ordene i en bok som er beseglet». Uten budskapet om sildigregnet er den erfaring som budskapet frembringer, umulig å oppnå. Denne metodologien er prosessen med å legge profetisk linje på profetisk linje, herfra i Bibelen og derfra i Bibelen. Debatten om metodologien begynte da det første budskapet ble gitt kraft, både i de siste dagers begynnelses- og avslutningshistorier.

In the beginning history of the Millerite movement the debate began on August 11, 1840, and was repeated at the end of that history in the period of time when the Philadelphian Millerite movement transitioned to the Laodicean Millerite movement. The debate began again in the history of the Laodicean movement of the third angel on September 11, 2001, and it is repeated at the end of that movement when the Laodicean movement of the third angel transitions to the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. In the beginning test of the Millerites, and the ending test of the Millerites, the test was represented by the methodology of the Elijah messenger. Jesus, as the Alpha and Omega, always illustrates the end with the beginning.

I begynnelsen av millerittbevegelsens historie begynte debatten den 11. august 1840, og den ble gjentatt ved slutten av den historien i den tidsperioden da den filadelfiske millerittbevegelsen gikk over til den laodikeiske millerittbevegelsen. Debatten begynte på nytt i historien til den tredje engels laodikeiske bevegelse den 11. september 2001, og den blir gjentatt ved slutten av den bevegelsen når den tredje engels laodikeiske bevegelse går over til den filadelfiske bevegelsen til de hundre og førtifire tusen. I millerittenes innledende prøve, og i millerittenes avsluttende prøve, ble prøven fremstilt ved Elias-budbærerens metodologi. Jesus, som Alfa og Omega, illustrerer alltid enden ved begynnelsen.

The methodology of bringing line upon line is what we will now employ as we take up our consideration of Daniel chapters four and five in the next article.

Metoden med å bringe linje på linje er det vi nå vil benytte når vi i den neste artikkelen tar opp vår betraktning av Daniels bok, kapittel fire og fem.

> “No one has a true message fixing the time when Christ is to come or not to come. Be assured that God gives no one authority to say that Christ delays His coming five years, ten years, or twenty years. ‘Be ye also ready: for in such an hour as ye think not the Son of man cometh’ (Matthew 24:44). This is our message, the very message that the three angels flying in the midst of heaven are proclaiming. The work to be done now is that of sounding this last message of mercy to a fallen world. A new life is coming from heaven and taking possession of all God’s people. But divisions will come in the church. Two parties will be developed. The wheat and tares grow up together for the harvest.

> «Ingen har et sant budskap som fastsetter tiden for når Kristus skal komme eller ikke komme. Vær forvisset om at Gud ikke gir noen myndighet til å si at Kristus utsetter sitt komme fem år, ti år eller tjue år. ‘Vær derfor også rede; for Menneskesønnen kommer i den time dere ikke venter det’ (Matteus 24:44). Dette er vårt budskap, selve det budskap som de tre englene som flyr midt over himmelen, forkynner. Det arbeid som nå skal gjøres, er å la dette siste nådebudskap lyde for en fallen verden. Et nytt liv kommer fra himmelen og tar alle Guds folk i eie. Men splittelser vil komme i menigheten. To parter vil bli utviklet. Hveten og ugresset vokser sammen til høsten.»

> “The work will grow deeper and become more earnest to the very close of time. And all who are laborers together with God will contend most earnestly for the faith once delivered to the saints. They will not be turned from the present message, which is already lightening the earth with its glory. Nothing is worth contending for but the glory of God. The only rock that will stand is the Rock of Ages. The truth as it is in Jesus is the refuge in these days of error….

> «Verket vil gå dypere og bli stadig mer alvorlig helt til tidens avslutning. Og alle som er Guds medarbeidere, vil kjempe med største alvor for den tro som én gang ble overgitt til de hellige. De vil ikke bli vendt bort fra det nåværende budskap, som allerede opplyser jorden med sin herlighet. Intet er verd å stride for uten Guds herlighet. Den eneste klippe som vil bli stående, er evighetens Klippe. Sannheten slik den er i Jesus, er tilflukten i disse villfarelsens dager….»

> “Prophecy has been fulfilling, line upon line. The more firmly we stand under the banner of the third angel’s message, the more clearly shall we understand the prophecy of Daniel; for the Revelation is the supplement of Daniel. The more fully we accept the light presented by the Holy Spirit through the consecrated servants of God, the deeper and surer, even as the eternal throne, will appear the truths of ancient prophecy; we shall be assured that men of God spake as they were moved upon by the Holy Ghost. Men must themselves be under the influence of the Holy Spirit in order to understand the Spirit’s utterances through the prophets. These messages were given, not for those that uttered the prophecies, but for us who are living amid the scenes of their fulfillment.

> «Profetien er blitt oppfylt, linje på linje. Jo fastere vi står under fanen til den tredje engels budskap, desto klarere skal vi forstå Daniels profeti; for Åpenbaringen er Daniels supplement. Jo mer fullt ut vi tar imot det lys som Den Hellige Ånd har framstilt gjennom Guds innviede tjenere, desto dypere og sikrere, ja, like urokkelige som den evige trone, vil den gamle profetis sannheter framtre; vi skal bli forvisset om at Guds menn talte drevet av Den Hellige Ånd. Mennesker må selv være under Den Hellige Ånds innflytelse for å forstå Åndens uttalelser gjennom profetene. Disse budskapene ble gitt, ikke for dem som fremsatte profetiene, men for oss som lever midt i scenene av deres oppfyllelse.»

> “I would not feel that I could present these things, if the Lord had not given me this work to do. There are others besides yourself, and more than one or two, who like you think they have new light, and are all ready to present it to the people. But it would be pleasing to God for them to accept the light already given and walk in it, and base their faith upon the Scriptures, which sustain the positions held by the people of God for many years. The everlasting gospel is to be proclaimed by human agents. We are to sound the messages of the angels which are represented as flying in the midst of heaven, with the last warning to a fallen world. If we are not called upon to prophesy, we are called to believe the prophecies, and to cooperate with God in giving light to other minds. This we are trying to do.” Selected Messages, book 2, 113, 114.

> «Jeg ville ikke føle at jeg kunne legge fram disse tingene, dersom Herren ikke hadde gitt meg dette arbeidet å gjøre. Det finnes andre enn deg selv, og mer enn én eller to, som i likhet med deg mener at de har nytt lys, og som er fullt rede til å legge det fram for folket. Men det ville være til behag for Gud om de tok imot det lys som allerede er gitt og vandret i det, og bygde sin tro på Skriftene, som opprettholder de standpunkter som Guds folk har holdt fast ved i mange år. Det evige evangelium skal forkynnes av menneskelige redskaper. Vi skal la lyde englenes budskaper, som er framstilt som flygende midt over himmelen, med den siste advarsel til en fallen verden. Om vi ikke er kalt til å profetere, er vi kalt til å tro profetiene og til å samarbeide med Gud om å gi lys til andre sinn. Dette er det vi forsøker å gjøre.» Selected Messages, bok 2, 113, 114.

Back to Articles