Article

# The Book of Daniel - Number Eighty-One

Daniels bok – nummer åttien

Unveiling the Historical Revisionism in Laodicean Adventism: Examining the Controversy Over the Daily

Avsløring av den historiske revisjonismen i laodikeisk adventisme: En undersøkelse av kontroversen om det daglige

Author

Jeff Pippenger

Published

February 14, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Reasoning from cause to effect is worthless if you define the effect incorrectly, as has been done by Laodicean Adventist historians who pontificate on the circumstances and personalities associated with the 1888 General Conference at Minneapolis. The inspired commentary identifies the event as a repetition of the rebellion of Korah, Dathan and Abiram, which was motivated by the judgment that assigned them to wander in the wilderness for forty years until they died. That same judgment had been pronounced upon Laodicean Adventism.

Å resonnere fra årsak til virkning er verdiløst dersom man definerer virkningen feilaktig, slik det er blitt gjort av laodikeiske adventisthistorikere som belærende uttaler seg om omstendighetene og personlighetene knyttet til Generalkonferansen i Minneapolis i 1888. Den inspirerte kommentaren identifiserer begivenheten som en gjentakelse av Korahs, Datans og Abirams opprør, som var motivert av den dom som påla dem å vandre i ørkenen i førti år inntil de døde. Den samme dom var blitt uttalt over den laodikeiske adventismen.

The rebellion included secret discussions where the rebels were in such extreme Laodicean blindness that it prevented them from understanding that God was aware of their closed-door planning and rebellion. As Korah, Dathan and Abiram hid in their tents and made their plans and spread their rebellion against Moses, so too did the ancient men of 1888, hide behind the closed doors of their houses, to plot against Sister White, her son and the chosen messengers. From that point Sister White, Jones and Waggoner were to be attacked.

Opprøret innbefattet hemmelige rådslagninger, hvor opprørerne var rammet av en så ytterliggående laodikeisk blindhet at den hindret dem i å forstå at Gud var klar over deres planlegging bak lukkede dører og deres opprør. Slik som Korah, Datan og Abiram skjulte seg i sine telt og la sine planer og spredte sitt opprør mot Moses, slik skjulte også oldtidsmennene fra 1888 seg bak de lukkede dørene i sine hus for å legge planer mot søster White, hennes sønn og de utvalgte budbærerne. Fra dette tidspunkt skulle søster White, Jones og Waggoner angripes.

The four generations of Adventism progressively grew in its rebellion, as illustrated in Ezekiel chapter eight. The chambers of imagery within the physical temple and human temple had become entrenched with wicked imaginations, and spiritualism settled upon the ancient men who were appointed to protect the people. Leading up to 1888, the ancient men both cast dispersions upon the authority of the Bible and then the Spirit of Prophecy, and in 1884, the open visions ceased. Kellogg’s pantheistic spiritualism began to make its way in the history preceding 1888, and 1888 marks the arrival of the second generation. The Adventist historians may have not recorded the actual historical testimony of the rebellion manifested at the meeting, but according to inspiration the heavenly Watchers “heard every word and registered” the “words in the books of heaven.”

Adventismens fire generasjoner vokste gradvis i sitt opprør, slik det er fremstilt i Esekiel kapittel åtte. Billedkamrene i det fysiske tempelet og i mennesketempelet var blitt gjennomtrengt av onde innbilninger, og spiritualismen hadde slått seg ned over de eldste mennene som var utnevnt til å beskytte folket. I tiden frem mot 1888 kastet de eldste mennene først tvil over Bibelens autoritet og deretter over Profetiens Ånd, og i 1884 opphørte de åpne synene. Kelloggs panteistiske spiritualisme begynte å gjøre sitt inntog i historien forut for 1888, og 1888 markerer ankomsten av den andre generasjonen. Adventisthistorikerne har kanskje ikke nedtegnet det faktiske historiske vitnesbyrdet om opprøret som kom til uttrykk på møtet, men ifølge inspirasjonen hørte de himmelske Vekterne «hvert ord og nedtegnet» «ordene i himmelens bøker».

The rebellion represented by Ezekiel’s “secret chambers of imagery,” represented an attack upon the true foundations. It represented an attack upon the prophetess and the chosen messengers, and it marked the arrival of spiritualism. In that generation the next major attack was going to be carried out by Satan against the very foundation of William Miller’s foundations.

Opprøret som ble fremstilt ved Esekiels «hemmelige billedkamre», representerte et angrep på de sanne grunnvollene. Det representerte et angrep på profetinnen og de utvalgte budbærerne, og det markerte spiritualismens ankomst. I den generasjonen skulle det neste store angrepet bli utført av Satan mot selve grunnvollen i William Millers grunnvoller.

Miller based the framework of all his prophetic applications upon the understanding that the two desolating powers in Daniel chapter eight, verse thirteen, represented paganism followed by papalism. In 1901, Lewis Conradi, a leader of Laodicean Adventism in Germany, re-introduced the fallen Protestant view that the “the daily” in the book of Daniel represented Christ’s sanctuary ministry.

Miller bygde rammen for alle sine profetiske anvendelser på forståelsen av at de to ødeleggende maktene i Daniel kapittel åtte, vers tretten, representerte hedenskapet etterfulgt av pavedømmet. I 1901 gjeninnførte Lewis Conradi, en leder innen laodikeisk adventisme i Tyskland, det falne protestantiske synet at «det daglige» i Daniels bok representerte Kristi helligdomstjeneste.

During the period of history following the 1888 Minneapolis meeting, the spiritualism of the leader of the health work escalated, alienation continued between leaders as the fallout of the rejection of the message of Jones and Waggoner continued to take its toll. In the beginning of the new century W. W. Prescott, a Laodicean Adventist leader who had received theological credentials from the schools of apostate Protestantism, took up the satanic mantle to promote Conradi’s view of “the daily,” and as is always the case “the victors write the history.”

I den historiske perioden som fulgte etter møtet i Minneapolis i 1888, tiltok spiritualismen hos lederen for helsearbeidet, og fremmedgjøringen mellom lederne fortsatte, idet ettervirkningene av forkastelsen av budskapet fra Jones og Waggoner fortsatte å tære på dem. Ved begynnelsen av det nye århundret tok W. W. Prescott, en laodikeisk adventistleder som hadde mottatt teologiske kvalifikasjoner fra den frafalne protestantismens skoler, opp den sataniske kappen for å fremme Conradis syn på «det daglige», og som alltid er tilfellet, «seierherrene skriver historien».

The holy angels recorded the true history, but Laodicean Adventism produced a historical position of the controversy over the rejection of the Millerite understanding of “the daily,” that leaves any of the “unlearned” in Laodicean Adventism to believe that the definition of “the daily,” which Sister White identified as coming from “angels that were expelled from heaven,” is actually a true doctrine. During the early years of the twentieth century W. W. Prescott led out in producing a publication titled, The Protestant. The entire premise of the publication was to teach that Miller’s understanding of “the daily” was incorrect, and that apostate Protestantism, where he had obtained his theological credentials, was correct in assigning a satanic symbol to Christ. In that history A. G. Daniells (General Conference President), joined forces with Prescott in the satanic attack against truth, in spite of the fact that Sister White had directly endorsed Miller’s view of “the daily” as correct.

De hellige engler nedtegnet den sanne historien, men det laodikeiske adventismen frembrakte et historisk standpunkt i striden om forkastelsen av den millerittiske forståelsen av «det daglige», som etterlater enhver av de «ulærde» i den laodikeiske adventismen i den tro at definisjonen av «det daglige», som søster White identifiserte som noe som kom fra «engler som ble drevet ut av himmelen», faktisk er en sann lære. I de tidlige årene av det tjuende århundre gikk W. W. Prescott i spissen for å utgi en publikasjon med tittelen The Protestant. Hele publikasjonens premiss var å lære at Millers forståelse av «det daglige» var feilaktig, og at det frafalne protestantismen, hvor han hadde oppnådd sine teologiske kvalifikasjoner, hadde rett i å tilordne Kristus et satanisk symbol. I denne historien slo A. G. Daniells (Generalkonferansens president) seg sammen med Prescott i det sataniske angrepet mot sannheten, til tross for at søster White direkte hadde stadfestet Millers syn på «det daglige» som korrekt.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> «Herren viste meg at 1843-diagrammet var ledet av hans hånd, og at ingen del av det skulle forandres; at tallene var slik han ville ha dem. At hans hånd var over og skjulte en feil i noen av tallene, slik at ingen kunne se den før hans hånd ble tatt bort.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Deretter så jeg med hensyn til «det daglige» at ordet «offer» var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten; og at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte domstimens rop. Da det var enhet, før 1844, var nesten alle forent om den rette forståelsen av «det daglige»; men siden 1844, i forvirringen, er andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Review and Herald, 1. november 1850.

At the time of Prescott and Daniells’ attack against the truth of “the daily,” Prescott and Daniells were representing a minority opinion on the subject, and Sister White’s counsel during the controversy towards the two men was that they should shut up, although she said it in more diplomatic terms, such as “in silence is your wisdom.” When she rebuked them for their false view she also emphasized that the subject of “the daily,” was not to be made a test question. The historical revisionists, which revisionism is a historical method that is credited with beginning with the Jesuit order of the Catholic church, have used her statements about “the daily” not being made a test question, in order to prevent an honest evaluation of the doctrine. They misrepresent her statements for they invariably leave out that when she counselled against agitating the subject of “the daily,” she always qualified her statements with statements such as, “at this time,” or “under current circumstances.”

På den tiden da Prescott og Daniells angrep sannheten om «det daglige», representerte Prescott og Daniells et mindretallssyn i saken, og Søster Whites råd til de to mennene under striden var at de burde tie, selv om hun uttrykte det i mer diplomatiske vendinger, slik som «i stillhet er deres visdom». Da hun refset dem for deres falske syn, understreket hun også at emnet «det daglige» ikke skulle gjøres til et prøvespørsmål. De historiske revisjonistene, hvis revisjonisme er en historisk metode som tilskrives å ha sin begynnelse i den katolske kirkes jesuittorden, har brukt hennes uttalelser om at «det daglige» ikke skulle gjøres til et prøvespørsmål, for å hindre en ærlig vurdering av læren. De gir en uriktig fremstilling av hennes uttalelser, for de utelater ufravikelig at når hun rådet mot å skape uro omkring emnet «det daglige», kvalifiserte hun alltid sine uttalelser med formuleringer som «på dette tidspunkt» eller «under de nåværende omstendigheter».

As a prophetess she was trying to rein in an escalating controversy that was on the verge of causing a great division in the church at large, by a minority of persons who thought that because they were leaders they had the authority to promote whatever they determined to be truth. And the Lord, through her influence, kept the satanic work in check, until she died. Then in 1931, a new push to reject the truth of “the daily” was attempted, and ultimately accomplished. Today the true understanding of the definition of “the daily” is the minority understanding in Laodicean Adventism, and under the current circumstances “the daily,” is now most certainly a test question.

Som profetinne søkte hun å holde tilbake en tiltagende strid som stod på randen av å forårsake en stor splittelse i kirken som helhet, fremkalt av en minoritet av personer som mente at fordi de var ledere, hadde de myndighet til å fremme hva enn de selv fastsatte som sannhet. Og Herren holdt, gjennom hennes innflytelse, Satans verk i tømme inntil hun døde. Så, i 1931, ble et nytt fremstøt for å forkaste sannheten om «det daglige» forsøkt, og til sist gjennomført. I dag er den sanne forståelsen av definisjonen av «det daglige» minoritetsforståelsen i laodikeisk adventisme, og under de nåværende omstendigheter er «det daglige» nå helt visst et prøvespørsmål.

When the majority opinion held the true understanding it was not a test, but when any truth is defined as error, it is then a test. When the compilation of manuscripts that is titled Manuscript Releases, was published in the 1980’s, or there about, there was then recognized an article that is as direct in its opposition to Prescott and Daniells’ view of “the daily,” as is her endorsement of Miller’s view.

Da flertallsoppfatningen fastholdt den sanne forståelsen, var det ikke en prøve; men når enhver sannhet blir definert som villfarelse, da er det en prøve. Da samlingen av manuskripter med tittelen Manuscript Releases ble utgitt på 1980-tallet, eller der omkring, ble det da erkjent en artikkel som er like direkte i sin motstand mot Prescotts og Daniells’ syn på «det daglige», som hennes tilslutning til Millers syn.

> “At this stage of our experience we are not to have our minds drawn away from the special light given [us] to consider at the important gathering of our conference. And there was Brother Daniells, whose mind the enemy was working; and your mind and Elder Prescott’s mind were being worked by the angels that were expelled from heaven. Satan’s work was to divert your minds that jots and tittles should be brought in which the Lord did not inspire you to bring in. They were not essential. But this meant much to the cause of truth. And the ideas of your minds, if you could be drawn away to jots or tittles, is a work of Satan’s devising. To correct little things in the books written, you suppose would be doing a great work. But I am charged, Silence is eloquence.

> «På dette stadiet av vår erfaring skal vi ikke la våre sinn bli dratt bort fra det særlige lys som ble gitt [oss] til å overveie ved den viktige samlingen under vår konferanse. Og der var bror Daniells, hvis sinn fienden arbeidet på; og ditt sinn og eldste Prescotts sinn ble bearbeidet av de engler som ble utstøtt fra himmelen. Satans verk var å avlede deres sinn, slik at prikker og smådetaljer skulle bli ført inn, noe Herren ikke inspirerte dere til å føre inn. De var ikke vesentlige. Men dette betydde meget for sannhetens sak. Og de tanker deres sinn næret, dersom dere kunne bli dratt bort til prikker eller smådetaljer, er et verk uttenkt av Satan. Å rette på småting i de skrevne bøker, antar dere, ville være å utføre et stort verk. Men jeg er pålagt: Taushet er veltalenhet.»

> “I am to say, Stop your picking flaws. If this purpose of the devil could only be carried out, then [it] appears to you [that] your work would be considered as most wonderful in conception. It was the enemy’s plan to get all the supposed objectionable features where all classes of minds did not agree.

> «Jeg skal si: Stans deres feilplukking. Dersom denne hensikten fra djevelen bare kunne gjennomføres, da synes det for dere at deres gjerning ville bli betraktet som høyest vidunderlig i sin utforming. Det var fiendens plan å få alle de angivelig forkastelige trekkene fram der alle slags sinn ikke var enige.»

> “And what then? The very work that pleases the devil would come to pass. There would be a representation given to the outsiders not of our faith just what would suit them, that would develop traits of character which would cause great confusion and occupy the golden moments which should be used zealously to bring the great message before the people. The presentations upon any subject we have worked upon could not all harmonize, and the results would be to confuse the minds of believers and unbelievers. This is the very thing that Satan had planned that should take place—anything that could be magnified as a disagreement.

> «Og hva så? Nettopp det verk som behager djevelen, ville finne sted. Det ville bli gitt en fremstilling til dem som står utenfor, ikke av vår tro, men nettopp av det som ville passe dem, og dette ville utvikle karaktertrekk som ville skape stor forvirring og oppta de gylne øyeblikk som med nidkjærhet burde brukes til å bringe det store budskap fram for folket. Fremstillingene om ethvert emne vi har arbeidet med, kunne ikke alle være samstemmige, og resultatet ville bli å forvirre både troendes og ikke-troendes sinn. Dette er nettopp det som Satan hadde planlagt skulle finne sted — alt som kunne opphøyes til å framstå som uenighet.»

> “Read Ezekiel, chapter 28. Now, here is a grand work, where strange spirits can figure. But the Lord has a work to [be] done to save perishing souls; and the places which Satan, disguised, could fill in, bringing confusion into our ranks, he will do to perfection, and all those little differences will become enlarged, prominent.

> «Les Esekiel, kapittel 28. Her foreligger nå et stort verk, hvor fremmede ånder kan opptre. Men Herren har et verk som skal gjøres for å frelse fortapte sjeler; og de plasser som Satan, i forkledning, kunne fylle, idet han bringer forvirring inn i våre rekker, dem vil han fylle til fullkommenhet, og alle disse små forskjellene vil bli forstørret, fremtredende.»

> “And I was shown from the first that the Lord had given neither Elders Daniells nor Prescott the burden of this work. Should Satan’s wiles be brought in, should this “Daily” be such a great matter as to be brought in to confuse minds and hinder the advancement of the work at this important period of time? It should not, whatever may be. This subject should not be introduced, for the spirit that would be brought in would be forbidding, and Lucifer is watching every movement. Satanic agencies would commence his work and there would be confusion brought into our ranks. You have no call to hunt up the difference of opinion that is not a testing question; but your silence is eloquence. I have the matter all plainly before me. If the devil could involve any one of our own people on these subjects, as he has proposed to do, Satan’s cause would triumph. Now the work without delay is to be taken up and not a [difference] of opinion expressed.

> «Og det ble vist meg helt fra først av at Herren verken hadde gitt eldste Daniells eller Prescott byrden for dette arbeidet. Skulle Satans listige anslag få komme inn, skulle dette «daglige» være en så stor sak at det ble brakt inn for å forvirre sinnene og hindre verkets fremgang i denne viktige tiden? Det burde ikke skje, hva det enn måtte være. Dette emnet bør ikke innføres, for den ånd som da ville bli brakt inn, ville være avvisende, og Lucifer overvåker hver bevegelse. Sataniske redskaper ville begynne sitt verk, og det ville bli brakt forvirring inn i våre rekker. Du har intet kall til å lete opp meningsforskjeller som ikke er et prøvende spørsmål; men din taushet er veltalenhet. Jeg har hele saken klart for meg. Om djevelen kunne innvikle noen av våre egne i disse emnene, slik han har foresatt seg å gjøre, ville Satans sak seire. Nå er det arbeidet som uten opphold skal tas opp, og det skal ikke gis uttrykk for noen [menings]forskjell.»

> “Satan would inspire those men who have gone out from us to unite with evil angels and retard our work on unimportant questions, and what rejoicing [there] would be in the camp of the enemy. Press together, press together. Let every difference be buried. Our work now is to devote all our physical and brain-nerve power to put these differences out of the way, and all harmonize. If Satan could with his great unsanctified wisdom be permitted to get the least hold, [he would rejoice].

> «Satan ville inspirere de menn som har gått ut fra oss, til å forene seg med onde engler og sinke vårt arbeid ved uviktige spørsmål, og hvilken glede [det] ville være i fiendens leir. Slutt dere sammen, slutt dere sammen. La enhver uoverensstemmelse bli begravet. Vårt arbeid nå er å vie all vår legemlige kraft og all vår hjerne- og nervekraft til å rydde disse uoverensstemmelsene av veien, så alle kommer i harmoni. Dersom Satan med sin store uviede visdom kunne få lov til å få det minste feste, [ville han fryde seg].»

> “Now, when I saw how you were working, my mind took in the whole situation and the results if you should go forward and give the parties that have left us the least chance to bring confusion into our ranks. Your lack of wisdom would be just what Satan would have it. Your loud proclamation was not under the inspiration of the Holy Spirit. I was instructed to say to you that your picking flaws in the writings of men that have been led of God is not inspired of God. And if this is the wisdom that Elder Daniells would give to the people, by no means give him an official position, for he cannot reason from cause to effect. Your silence on this subject is your wisdom. Now, everything like picking flaws in the publications of men who are not alive is not the work God has given any of you to do. For if these men—Elders Daniells and Prescott—had followed the directions given in working the cities, there would have been many, very many, convinced of the truth and converted, able men that [now] are in positions where they never will be reached.

> «Da jeg nå så hvordan dere arbeidet, tok mitt sinn hele situasjonen inn, og også følgene dersom dere skulle gå videre og gi de partene som har forlatt oss den minste anledning til å bringe forvirring inn i våre rekker. Deres mangel på visdom ville være nettopp det Satan ønsker. Deres høylytte forkynnelse var ikke under Den Hellige Ånds inspirasjon. Jeg ble pålagt å si dere at deres leting etter feil i de skrifter som er skrevet av menn som har vært ledet av Gud, ikke er inspirert av Gud. Og dersom dette er den visdom som eldste Daniells ville gi folket, så gi ham på ingen måte en offisiell stilling, for han kan ikke slutte fra årsak til virkning. Deres taushet om dette emnet er deres visdom. Alt som består i å lete etter feil i publikasjonene til menn som ikke lenger er i live, er ikke det arbeid Gud har gitt noen av dere å gjøre. For dersom disse mennene — eldste Daniells og Prescott — hadde fulgt de anvisninger som ble gitt for arbeidet i byene, ville mange, svært mange, ha blitt overbevist om sannheten og omvendt, dyktige menn som [nå] er i stillinger hvor de aldri vil bli nådd.»

> “All the world is to be regarded as one great family. And when you have such a fountain of knowledge to draw from, why have you left the world to perish for years with the testimonies given by our Lord Jesus Christ? True religion teaches us to regard every man and woman as a person to whom we can do good.

> «Hele verden skal betraktes som én stor familie. Og når dere har en slik kunnskapens kilde å øse av, hvorfor har dere da latt verden gå fortapt i årevis med de vitnesbyrd som er gitt av vår Herre Jesus Kristus? Sann religion lærer oss å betrakte hver mann og hver kvinne som et menneske som vi kan gjøre godt mot.

> “This has been in print many years: ‘A Balanced Mind,’ testimony to Elder Andrews. The mind may be cultivated to become a power to know when to speak and what burdens to take up and to bear, for Christ is your teacher. And I feared greatly for you [when I saw you] exalting your wisdom and pursuing a course to bring in differences of opinion. The Lord calls for wise men who can hold their peace when it [is] wisdom for them to do so. If you would be a whole man, you need sanctification through Jesus Christ. Now there is a work just started, and let wisdom be seen in every minister, in every president of [a] conference. But here was a work for you to take hold of years ago where you were needed to lift your voice for this very work. Christ gave all His people special directions what they shall do and the things they shall not do. And there is a little time left us to work out the righteousness of the Lord. You can understand the way of the Lord. I saw your purpose of carrying things after your own devising after you were placed as president. You had thought you would do wonderful things, which would be a work God had not placed in your hands to do. Now, your work is not to oppress but to release every necessity possible if the Lord has accepted you to serve. But you have very early given evidence that wisdom and sanctified judgment have not been manifested by you. You blazed out matters that would not be received unless the Lord should give light.

> «Dette har stått på trykk i mange år: «Et avbalansert sinn», vitnesbyrd til eldste Andrews. Sinnet kan oppøves til å bli en kraft til å vite når en skal tale, og hvilke byrder en skal ta opp og bære, for Kristus er din lærer. Og jeg fryktet meget for deg [da jeg så deg] opphøye din visdom og følge en kurs som ville føre inn meningsforskjeller. Herren kaller på vise menn som kan tie når det [er] visdom for dem å gjøre det. Dersom du skal være et helt menneske, trenger du helliggjørelse ved Jesus Kristus. Nå er det et arbeid som nettopp er påbegynt, og la visdom bli sett i enhver predikant, i enhver president for [en] konferens. Men her var et arbeid for deg å gripe fatt i for mange år siden, der du var nødvendig for å løfte din røst for nettopp dette arbeid. Kristus gav hele sitt folk særlige anvisninger om hva de skal gjøre og de ting de ikke skal gjøre. Og det er bare en kort tid tilbake for oss til å virkeliggjøre Herrens rettferdighet. Du kan forstå Herrens vei. Jeg så din hensikt om å føre tingene etter ditt eget påfunn etter at du var blitt innsatt som president. Du hadde tenkt at du ville gjøre vidunderlige ting, noe som ville være et arbeid Gud ikke hadde lagt i dine hender å gjøre. Nå er ditt arbeid ikke å undertrykke, men å avhjelpe enhver nød så langt det er mulig, dersom Herren har antatt deg til tjenesten. Men du har meget tidlig gitt bevis på at visdom og helliggjort dømmekraft ikke er blitt åpenbart av deg. Du brakte fram saker med kraft som ikke ville bli mottatt med mindre Herren skulle gi lys.»

> “I have been instructed that such hasty movements should not have [been] made [such] as selecting you as president of the conference even another year. But the Lord forbids any more such hasty transactions until the matter is brought before the Lord in prayer; and as you have had the message come to you that the work of the Lord resting upon the president is a most solemn responsibility, you had no moral right to blaze out as you did upon the subject of the ‘Daily’ and suppose your influence would decide the question. There was Elder Haskell, who has carried the heavy responsibilities, and there is Elder Irwin and several men I might mention who have the heavy responsibilities.

> «Jeg er blitt undervist om at slike forhastede handlinger ikke burde ha vært foretatt, slik som å velge deg til konferensens president enda et år. Men Herren forbyr flere slike forhastede avgjørelser inntil saken er lagt frem for Herren i bønn; og ettersom det budskap er kommet til deg at Herrens verk, som hviler på presidenten, er et høyst alvorlig ansvar, hadde du ingen moralsk rett til å fare frem slik du gjorde i spørsmålet om «Daglig» og tro at din innflytelse ville avgjøre spørsmålet. Der var eldste Haskell, som har båret de tunge ansvar, og der er eldste Irwin og flere menn jeg kunne nevne, som har de tunge ansvar.»

> “Where was your respect for the men of age? What authority could you exercise without taking all the responsible men to weigh the matter? But let us now investigate the matter. We must now reconsider whether it is the Lord’s judgment, in the face of the work that has been neglected, of showing your zeal to carry the work even another year. If you should carry the work another year with the help that shall unite with you, there should be a change take place in you and Elder Prescott. And humble your own hearts before God. The Lord will have to see in you a showing of a different experience, for if ever men needed to be reconverted at this present [time], it [is] Elder Daniells and Elder Prescott.

> «Hvor var deres respekt for de eldre menn? Hvilken myndighet kunne dere utøve uten å ta med alle de ansvarlige mennene for å overveie saken? Men la oss nå undersøke saken. Vi må nå på ny overveie om det er Herrens dom, i lys av det arbeid som er blitt forsømt, å vise deres nidkjærhet ved å føre arbeidet videre enda et år. Dersom dere skulle føre arbeidet videre enda et år med den hjelp som skal slutte seg til dere, burde det finne sted en forandring i dere og i eldste Prescott. Og ydmyk deres egne hjerter for Gud. Herren vil måtte se hos dere et uttrykk for en annerledes erfaring, for dersom noen gang menn trengte å bli omvendt på ny i denne tid, så er det eldste Daniells og eldste Prescott.»

> “Seven men should be chosen that are men of wisdom and through the working of the grace of God [give] evidence [of] a reconversion. For any men who are so blinded that they cannot reason from cause to effect, that they would ignore the men who have borne the responsibilities of the work and these presidents of conferences, [that] men [who] carry the work for over two years should be disregarded and such an impulsive consequence take place that men would neglect the very work kept before them for years—work the cities—and no, or but very little, attention [be] given to the old men for counsel, but proclaim the things they choose to give the people, bears its own testimony of the unsafety of the men to be entrusted with such a grand and wonderful work.

> «Sju menn bør utvelges som er menn med visdom og som gjennom virkningen av Guds nåde [gir] bevis [på] en omvendelse på ny. For at noen menn skulle være så forblindet at de ikke kan resonnere fra årsak til virkning, slik at de ville se bort fra de menn som har båret arbeidets ansvar, og disse konferansepresidentene, [at] menn [som] har båret arbeidet i over to år skulle tilsidesettes, og en slik forhastet følge finne sted at menn ville forsømme selve det arbeidet som i årevis har vært holdt fram for dem — arbeidet i byene — og ingen, eller bare meget liten, oppmerksomhet [bli] gitt de gamle menn til råd, men forkynne de ting de velger å gi folket, bærer sitt eget vitnesbyrd om hvor utrygt det er å betro menn et så stort og vidunderlig verk.»

> “Christ is not dead. He will never suffer His work to be carried on in this strange way. Let the books alone. If any change is essential, God will have the harmony in that change consistent, but when a message has been entrusted to men with the large responsibilities involved, [God] demands faithfulness that will work by love and purify the soul. Elders Daniells and Prescott both need reconversion. A strange work has come in, and it is not in harmony with the work Christ came to our world to do; and all who are truly converted will work the works of Christ.

> «Kristus er ikke død. Han vil aldri tillate at Hans verk blir ført videre på denne underlige måten. La bøkene være i fred. Hvis noen forandring er nødvendig, vil Gud sørge for at det i den forandringen er samsvar, men når et budskap er blitt betrodd mennesker med de store ansvar som er innbefattet, krever [Gud] trofasthet som virker ved kjærlighet og renser sjelen. Eldste Daniells og Prescott trenger begge omvendelse på ny. Et underlig verk er kommet inn, og det er ikke i harmoni med det verk Kristus kom til vår verden for å utføre; og alle som virkelig er omvendt, vil gjøre Kristi gjerninger.»

> “We are everyone [to] work out the work which shall glorify the Father. We have come to the crisis—either to conform to the character of Jesus Christ right in this preparatory time or not attempt [it]. Elder Daniells, [you are not] to feel at liberty to let your voice be heard on high as you have done under similar circumstances. And understand, the president of a conference is not a ruler. He works in connection with the wise men who occupy the position as presidents whom God has accepted. He has not liberty to meddle with the writings in printed books from the pens that God has accepted. They are no longer to bear sway unless they show less of the ruling, dominating power. The crisis has come, for God will be dishonored.

> «Vi er alle [kalt] til å utføre det verk som skal herliggjøre Faderen. Vi er kommet til krisen — enten å bli dannet etter Jesu Kristi karakter nettopp i denne forberedelsestid, eller ikke forsøke [det]. Eldste Daniells, [De skal ikke] føle Dem fri til å la Deres røst lyde høyt, slik De har gjort under lignende omstendigheter. Og forstå at presidenten for en konferanse ikke er en hersker. Han arbeider i forbindelse med de vise menn som innehar stillingen som presidenter, som Gud har godkjent. Han har ikke frihet til å blande seg inn i det som er skrevet i trykte bøker fra de penner som Gud har godkjent. De skal ikke lenger ha herredømme, med mindre de viser mindre av den herskende, dominerende makt. Krisen er kommet, for Gud vil bli vanæret.»

> “How does the Lord look upon the unworked cities? Christ is in heaven. Now its acknowledgment is to be, ‘There is no kingly rule. And now is the crisis of this world. Now I am the Power to save or to destroy. Now is the time when the destiny of all is in My hands. I have given My life to save the world. And “I, if I be lifted up,” the saving grace I shall impart will prove that all who will be fashioned after the divine similitude and will be one with Me shall work as I work with My power of redeeming grace.’ Whoever will, [let him] take hold with his brethren to do the work given them to do when in responsible places under the counsel the Lord gives, and seek most earnestly to work in complete harmony with Him who so loved the world He gave His life a full sacrifice for the saving of the world. I speak to our ministers, that as they enter upon the work in our cities let there be a calm sacredness attending the ministry of the Word. We cannot make the proper impression upon the minds of the people if we . . .

> «Hvordan ser Herren på de ubearbeidede byene? Kristus er i himmelen. Nå skal erkjennelsen være: ‘Det finnes ikke noe kongelig herredømme. Og nå er dette verdens krise. Nå er Jeg Makten til å frelse eller til å ødelegge. Nå er tiden da alles skjebne er i Mine hender. Jeg har gitt Mitt liv for å frelse verden. Og “jeg, når jeg blir opphøyd,” den frelsende nåde Jeg skal meddele, skal bevise at alle som vil bli formet etter den guddommelige lignelse og være ett med Meg, skal arbeide slik Jeg arbeider med Min gjenløsende nådes kraft.’ Den som vil, [han] skal ta fatt sammen med sine brødre for å gjøre det arbeid som er gitt dem å utføre når de står i ansvarlige stillinger under det råd Herren gir, og søke med største alvor å arbeide i fullkommen harmoni med Ham som elsket verden så høyt at Han gav sitt liv som et fullkomment offer for verdens frelse. Jeg taler til våre predikanter, at når de går inn i arbeidet i våre byer, må det hvile en rolig hellighet over Ordets tjeneste. Vi kan ikke gjøre det rette inntrykk på folkets sinn dersom vi ...»

> “I copy from my Diary. The truth as it is in Jesus—talk it, pray it, believe every word in its simplicity. What would you gain if mistakes are brought before the men who have departed from the faith and given heed to seducing spirits, men who were not long ago with us in the faith? Will you stand on the devil’s side? Give your attention to the unworked fields. A world-wide work is before us. I was given representations of John Kellogg.

> «Jeg avskriver fra min Dagbok. Sannheten slik den er i Jesus — tal om den, be den, tro hvert ord i dens enkelhet. Hva ville du vinne om feiltakelser blir lagt frem for de menn som er gått bort fra troen og har gitt akt på forførende ånder, menn som for ikke lenge siden var med oss i troen? Vil du stille deg på djevelens side? Gi din oppmerksomhet til de ubearbeidede felter. Et verdensomspennende verk ligger foran oss. Jeg fikk fremstillinger angående John Kellogg.»

> “A very attractive personage was representing the ideas of the specious arguments that he was presenting, sentiments different from the genuine Bible truth. And those who are hungering and thirsting after something new were advancing ideas [so specious] that Elder Prescott was in great danger. Elder Daniells was in great danger [of] becoming wrapped in a delusion that if these sentiments could be spoken everywhere it would be as a new world.

> «En meget tiltrekkende person representerte de tanker som lå i de plausible argumentene han fremla, tanker som var forskjellige fra den ekte bibelske sannhet. Og de som hungret og tørstet etter noe nytt, fremholdt ideer [så plausible] at eldste Prescott var i stor fare. Eldste Daniells var i stor fare [for] å bli innhyllet i en villfarelse, at dersom disse tankene kunne forkynnes overalt, ville det være som en ny verden. »

> “Yes, it would, but while their minds were thus absorbed I was shown that Brother Daniells and Brother Prescott were weaving into their experience sentiments of a spiritual[istic] appearance and drawing our people to beautiful sentiments that would deceive, if possible, the very elect. I have to trace with my pen [the fact] that these brethren would see defects in their delusive ideas that would place the truth in an uncertainty; and [yet] they [would] stand out as [if they had] great spiritual discernment. Now I am to tell them [that] when I was shown this matter, when Elder Daniells was lifting up his voice like a trumpet in advocating his ideas of the ‘Daily,’ the after results were presented. Our people were becoming confused. I saw the result, and then there were given me cautions that if Elder Daniells without respect to the outcome should thus be impressed and let himself believe he was under the inspiration of God, skepticism would be sown among our ranks everywhere, and we should be where Satan would carry his messages. Set unbelief and skepticism would be sown in human minds, and strange crops of evil would take the place of truth.” Manuscript Releases, volume 20, 17–22.

> «Ja, det ville det, men mens deres sinn således var opptatt, ble det vist meg at bror Daniells og bror Prescott vevde inn i sin erfaring stemninger med et åndelig[istisk] preg og drog vårt folk til vakre stemninger som ville bedra, om mulig, selv de utvalgte. Jeg må med min penn nedtegne [det faktum] at disse brødrene ville se mangler ved sine bedragerske forestillinger som ville bringe sannheten inn i uvisshet; og [likevel] ville de tre frem som [om de hadde] stor åndelig dømmekraft. Nå skal jeg si dem [at] da dette forhold ble vist meg, da eldste Daniells løftet sin røst som en basun i å fremme sine tanker om ‘det daglige’, ble de etterfølgende resultater framstilt. Vårt folk holdt på å bli forvirret. Jeg så resultatet, og da ble det gitt meg advarsler om at dersom eldste Daniells, uten hensyn til utfallet, på denne måten skulle bli grepet og la seg selv tro at han var under Guds inspirasjon, ville skepsis bli sådd overalt i våre rekker, og vi ville være der hvor Satan ville bringe sine budskap. Fast vantro og skepsis ville bli sådd i menneskers sinn, og underlige avlinger av ondskap ville ta sannhetens plass.» Manuscript Releases, bind 20, 17–22.

The history of the second generation identifies an escalation of rebellion. The spiritualism represented by Ezekiel’s chambers of imagery illustrate that “Brother Daniells and Brother Prescott were weaving into their experience sentiments of a spiritualistic appearance and drawing our people to beautiful sentiments that would deceive, if possible, the very elect.” The spiritualism associated with the false view of “the daily,” is the symbol of what, if possible, would deceive the very elect. She ties together the spiritualism of pantheism that was being promoted by Kellogg with Prescott and Daniells’ push to define “the daily” as Christ’s sanctuary ministry.

Historien om den andre generasjon viser en opptrapping av opprør. Spiritualismen, representert ved Esekiels billedkamre, illustrerer at «Bror Daniells og bror Prescott vevde inn i sin erfaring tanker med et spiritualistisk preg og drog vårt folk til skjønne forestillinger som, om mulig, ville bedra selv de utvalgte.» Spiritualismen som er knyttet til det falske synet på «det daglige», er symbolet på det som, om mulig, ville bedra selv de utvalgte. Hun knytter sammen spiritualismen i den panteismen som ble fremmet av Kellogg, med Prescott og Daniells’ fremstøt for å definere «det daglige» som Kristi tjeneste i helligdommen.

She informs them to leave the books alone, by which she was addressing the push by Prescott and Daniells to re-write Uriah Smith’s book, Daniel and the Revelation, in order to remove his teaching that identified “the daily,” just as Miller identified it. The historical revisionists of Laodicea, who Isaiah identifies as “the learned”, have accomplished a wonderful work upon the unlearned of Adventism, for they have misrepresented the testimony of the history to lead those with itching ears and shallow study habits to think that the subject of “the daily,” is unimportant, and that Miller was incorrect on the subject. That work of revision is part of the rubbish Miller was shown that was to be swept away by the dirt brush man, in the time when the manifestation of the power of God in the Midnight Cry is repeated.

Hun underretter dem om å la bøkene være i fred; med dette tok hun opp det presset som Prescott og Daniells utøvde for å omskrive Uriah Smiths bok, Daniel and the Revelation, for å fjerne hans lære som identifiserte «det daglige» slik Miller identifiserte det. Laodikeas historiske revisjonister, som Jesaja identifiserer som «de lærde», har utført et forunderlig verk blant adventismens ulærde; for de har forvrengt historiens vitnesbyrd for å få dem med kløende ører og overfladiske studievaner til å tro at emnet «det daglige» er uviktig, og at Miller tok feil i denne saken. Dette revisjonsarbeidet er en del av det skrapet Miller ble vist som skulle feies bort av mannen med skurekosten, i den tiden da manifestasjonen av Guds kraft i Midnattsropet blir gjentatt.

We will continue our consideration of the second generation of Laodicean Adventism in the next article.

Vi vil fortsette vår behandling av den andre generasjonen av laodikeisk adventisme i den neste artikkelen.

> “The message ‘Go forward’ is still to be heard and respected. The varying circumstances taking place in our world call for labor which will meet these peculiar developments. The Lord has need of men who are spiritually sharp and clear-sighted, men worked by the Holy Spirit, who are certainly receiving manna fresh from heaven. Upon the minds of such, God’s Word flashes light, revealing to them more than ever before the safe path. The Holy Spirit works upon mind and heart. The time has come when through God’s messengers the scroll is being unrolled to the world. Instructors in our schools should never be bound about by being told that they are to teach only what has been taught hitherto. Away with these restrictions. There is a God to give the message His people shall speak. Let not any minister feel under bonds or be gauged by men’s measurement. The gospel must be fulfilled in accordance with the messages God sends. That which God gives His servants to speak today would not perhaps have been present truth twenty years ago, but it is God’s message for this time.” The 1888 Materials, 133.

> Budskapet «Gå framover» skal fortsatt høres og respekteres. De skiftende forhold som finner sted i vår verden, krever et arbeid som kan møte disse særegne utviklingene. Herren har behov for menn som er åndelig skarpsindige og klarsynte, menn som er bearbeidet av Den Hellige Ånd, og som visselig mottar manna frisk fra himmelen. For slike sinn lar Guds Ord lyset stråle fram og åpenbarer for dem mer enn noen gang tidligere den trygge vei. Den Hellige Ånd virker på sinn og hjerte. Tiden er kommet da bokrullen gjennom Guds sendebud blir utrullet for verden. Lærere ved våre skoler bør aldri bindes ved at det blir sagt dem at de bare skal undervise i det som hittil er blitt undervist. Bort med disse restriksjonene. Det finnes en Gud som gir det budskap Hans folk skal tale. La ingen predikant føle seg bundet eller bli målt etter menneskers målestokk. Evangeliet må oppfylles i samsvar med de budskap Gud sender. Det som Gud gir sine tjenere å tale i dag, ville kanskje ikke ha vært nærværende sannhet for tjue år siden, men det er Guds budskap for denne tid.» The 1888 Materials, 133.

Back to Articles