Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Eight

Den skjulte historien bak vers førti – nummer åtte

The Mount

Fjellet

Author

Jeff Pippenger

Published

April 5, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The Mount of Transfiguration for Peter took place between Panium and the cross, and on another line, Peter is between Christ’s baptism at the beginning of His ministry and just after the triumphal entry at the ending of His ministry. Those three waymarks of the baptism, the mount and the conclusion of the triumphal entry are marked by the three times the heavenly Father spoke. The third time in John 12 is when the Greeks were seeking Jesus. The baptism is 9/11, the mount is in the history of Panium unto the Sunday law of verse sixteen. For Peter it was Panium, then the mount unto the conclusion of the triumphal entry, which was just before Christ would be glorified a second time.

Forklarelsens berg for Peter fant sted mellom Panium og korset, og på en annen linje befinner Peter seg mellom Kristi dåp ved begynnelsen av Hans tjeneste og like etter det triumferende inntoget ved avslutningen av Hans tjeneste. Disse tre veimerkene – dåpen, berget og avslutningen av det triumferende inntoget – er markert ved de tre gangene den himmelske Fader talte. Den tredje gangen i Johannes 12 er når grekerne søkte Jesus. Dåpen er 9/11, berget er i Paniums historie frem til søndagsloven i vers seksten. For Peter var det Panium, deretter berget frem til avslutningen av det triumferende inntoget, som var like før Kristus skulle bli herliggjort for annen gang.

> Now is my soul troubled; and what shall I say? Father, save me from this hour: but for this cause came I unto this hour. Father, glorify thy name. Then came there a voice from heaven, saying, I have both glorified it, and will glorify it again. The people therefore, that stood by, and heard it, said that it thundered: others said, An angel spake to him. Jesus answered and said, This voice came not because of me, but for your sakes. Now is the judgment of this world: now shall the prince of this world be cast out. And I, if I be lifted up from the earth, will draw all men unto me. This he said, signifying what death he should die. John 12:27–33.

> Nå er min sjel forferdet; og hva skal jeg si? Far, frels meg fra denne time; men derfor er jeg kommet til denne time. Far, herliggjør ditt navn. Da kom det en røst fra himmelen: Jeg har både herliggjort det og skal herliggjøre det igjen. Folket som sto der og hørte det, sa derfor at det tordnet; andre sa: En engel talte til ham. Jesus svarte og sa: Denne røst kom ikke for min skyld, men for deres skyld. Nå felles dommen over denne verden; nå skal denne verdens fyrste kastes ut. Og jeg, når jeg blir løftet opp fra jorden, skal dra alle til meg. Dette sa han for å gi til kjenne hva slags død han skulle dø. Johannes 12:27–33.

The line that is framed by Leviticus twenty-three and the Pentecostal season has a beginning waymark of three steps followed by five days and an ending waymark with the identical characteristics. Between those waymarks thirty days represent the period of the priests, which ends at the feast of trumpets. The feast of trumpets, the ascension of Christ after forty days teaching His disciples face to face after His resurrection and the day of atonement represents the three steps of the ending of the line in Leviticus twenty-three. Those three steps are followed by five days unto both Pentecost and the feast of Tabernacles. The third time the heavenly Father spoke was just before the Greeks, representing those who are called out of Babylon at the Sunday law, were seeking an audience with Jesus. Just before the Sunday law Jesus identifies the lifting up of the ensign at the cross. The earth was lightened with His glory at 9/11 and it is lightened again at the Sunday law.

Linjen som innrammes av 3. Mosebok tjuetre og pinsehøytiden, har et innledende veimerke på tre trinn, etterfulgt av fem dager, og et avsluttende veimerke med identiske kjennetegn. Mellom disse veimerkene representerer tretti dager prestenes periode, som ender ved basunhøytiden. Basunhøytiden, Kristi himmelfart etter førti dager der Han underviste sine disipler ansikt til ansikt etter sin oppstandelse, og soningsdagen representerer de tre trinnene ved avslutningen av linjen i 3. Mosebok tjuetre. Disse tre trinnene etterfølges av fem dager frem til både pinsehøytiden og løvhyttehøytiden. Den tredje gangen den himmelske Fader talte, var like før grekerne, som representerer dem som blir kalt ut av Babylon ved søndagsloven, søkte audiens hos Jesus. Like før søndagsloven identifiserer Jesus opphøyelsen av banneret på korset. Jorden ble opplyst av Hans herlighet ved 9/11, og den blir opplyst igjen ved søndagsloven.

Caesarea Philippi, which is Panium is the third hour and Caesarea Maritima is the ninth hour of the cross when the call to come out of Babylon is sounded. Before the cross, while in the prophetic history of Panium, Peter is at the mount, but still before the ending of the triumphal entry. Panium continues unto the cross of verse sixteen. Peter in Panium is just before the three-step history of Leviticus twenty-three’s feast of trumpets, ascension and atonement. Peter is in the thirty days of the priest’s special instruction.

Cæsarea Filippi, som er Panium, er den tredje time, og Cæsarea Maritima er den niende time på korset, når kallet om å komme ut av Babylon lyder. Før korset, mens man er i Paniums profetiske historie, er Peter på fjellet, men fremdeles før avslutningen av det triumferende inntoget. Panium fortsetter frem til korset i vers seksten. Peter i Panium er like før den tretrinns historien om basunhøytiden, himmelfarten og soningen i Tredje Mosebok tjue-tre. Peter er i de tretti dagene med prestens særlige undervisning.

Simon becomes Peter at Panium, and has one step at the mount before the triumphal entry. The triumphal entry illustrates the parable of the ten virgins. Only five enter into the marriage, and the five days between the threefold waymark and Pentecost is the beginning of the triumphal entry. It begins at the feast of trumpets, but that waymark consists of a combination of three waymarks. As a single waymark they identify the attack upon Nashville with the feast of trumpets. The message of the Midnight Cry will have just been confirmed and the procession of the five wise virgins begins the process that leads to the death, burial and resurrection of the cross, which is the Sunday law.

Simon blir til Peter ved Panium, og har ett trinn på fjellet før det triumferende inntoget. Det triumferende inntoget illustrerer lignelsen om de ti jomfruene. Bare fem går inn til bryllupet, og de fem dagene mellom det trefoldige veimerket og pinse er begynnelsen på det triumferende inntoget. Det begynner ved basunhøytiden, men det veimerket består av en kombinasjon av tre veimerker. Som ett enkelt veimerke identifiserer de angrepet på Nashville med basunhøytiden. Midnattsropets budskap vil nettopp ha blitt stadfestet, og prosesjonen av de fem kloke jomfruene begynner den prosessen som leder til korsets død, begravelse og oppstandelse, hvilket er søndagsloven.

Peter is in Panium when he corrects the prediction of the fireballs of Nashville, and before the feast of trumpets is sounded at the fulfillment of the prediction. He must of prophetic necessity first go to the mount, for the mount was before the triumphal entry. Before Abraham went to the mount his name was changed, and Peter’s name was changed at Panium, before he went to the mount. The mount is Peter’s test before the prediction of the fireballs of Nashville is fulfilled. The fulfillment is the third and litmus test where character is manifested as either joy or shame.

Peter er i Panium når han korrigerer forutsigelsen om ildkulene over Nashville, og før basunhøytiden lyder ved forutsigelsens oppfyllelse. Han må av profetisk nødvendighet først gå opp på fjellet, for fjellet kom før det triumferende inntoget. Før Abraham gikk opp på fjellet, ble hans navn forandret, og Peters navn ble forandret i Panium, før han gikk opp på fjellet. Fjellet er Peters prøve før forutsigelsen om ildkulene over Nashville oppfylles. Oppfyllelsen er den tredje og avgjørende prøven hvor karakteren åpenbares enten som glede eller skam.

The line of 457 BC ends between Raphia and Panium, the covenant of chapter seventeen of Genesis aligns with Raphia and the covenant of chapter sixteen of Matthew sixteen aligns with Panium. From Panium, Peter goes to the mount, as Abraham went to the sacrifice of Isaac. The mount of Peter’s line aligns with the mount of Abraham’s time.

Linjen fra 457 f.Kr. ender mellom Rafia og Panium; pakten i kapittel sytten i Første Mosebok samsvarer med Rafia, og pakten i kapittel seksten i Matteus seksten samsvarer med Panium. Fra Panium går Peter til fjellet, slik Abraham gikk til ofringen av Isak. Fjellet på Peters linje samsvarer med fjellet på Abrahams tid.

Abraham’s waymark consisted of three days. At the triumphal entry, two disciples were sent to fetch an ass to carry Christ, and in Abraham’s line his three-day journey begins with his selection of two servants and an ass to carry the wood for the offering of Isaac. Peter’s eight- or six-day journey to the mount was three days for Abraham. Peter in Panium is before the mount and before the loosing of the ass beginning the entry into Jerusalem, which is where Abraham’s three days began. In the triumphal entry Christ stopped upon the Mount of Olives and wept for Jerusalem, thus marking the conclusion of the covenant relationship between God and ancient literal Israel. Peter’s mount is before the triumphal entry; Christ’s mount is during the triumphal entry and Abraham’s mount is at the conclusion of the entry.

Abrahams veimerke bestod av tre dager. Ved det triumferende inntoget ble to disipler sendt for å hente et esel som skulle bære Kristus, og i Abrahams linje begynner hans tredagersreise med at han utvelger to tjenere og et esel til å bære veden til Isaks offer. Peters åtte- eller seksdagersreise til fjellet var tre dager for Abraham. Peter i Panium er før fjellet og før løsningen av eselet som innleder inntoget i Jerusalem, hvilket er der Abrahams tre dager begynte. Ved det triumferende inntoget stanset Kristus på Oljeberget og gråt over Jerusalem, og markerte således avslutningen på paktsforholdet mellom Gud og det gamle, bokstavelige Israel. Peters fjell er før det triumferende inntoget; Kristi fjell er under det triumferende inntoget, og Abrahams fjell er ved avslutningen av inntoget.

2026 is the midterm elections when the two-hundred and fiftieth year of the sixth kingdom of Bible prophecy celebrates its glorious reign. That celebration as a prophetic midpoint aligns with Antiochus the Great in 207 BC, the midpoint between Raphia and Panium that marks the end of the two hundred and fifty years from 457 BC.

2026 er mellomvalgåret da det tohundreogfemtiende året av det sjette riket i Bibelens profeti feirer sitt herlige herredømme. Denne feiringen som et profetisk midtpunkt samsvarer med Antiokos den store i 207 f.Kr., midtpunktet mellom Rafia og Panion, som markerer slutten på de to hundre og femti årene fra 457 f.Kr.

As we consider the four lines that consist of chapters eleven through unto chapter twenty-two that have been unsealed so far, (perhaps there are other examples) we now take up those chapters in The Desire of Ages. Chapter eleven is The Baptism, and chapter twenty-two is Imprisonment and Death of John. John is at the beginning and the ending, and chapter seventeen, the middle chapter is Nicodemus.

Når vi betrakter de fire linjene som består av kapittel elleve til og med kapittel tjue-to som hittil er blitt åpnet, (kanskje finnes det andre eksempler) tar vi nå for oss disse kapitlene i Slektenes håp. Kapittel elleve er Dåpen, og kapittel tjue-to er Johannes’ fengsling og død. Johannes står ved begynnelsen og ved avslutningen, og kapittel sytten, det midterste kapitlet, er Nikodemus.

> “Nicodemus had come to the Lord thinking to enter into a discussion with Him, but Jesus laid bare the foundation principles of truth. He said to Nicodemus, It is not theoretical knowledge you need so much as spiritual regeneration. You need not to have your curiosity satisfied, but to have a new heart. You must receive a new life from above before you can appreciate heavenly things. Until this change takes place, making all things new, it will result in no saving good for you to discuss with Me My authority or My mission.

> «Nikodemus hadde kommet til Herren i den tanke å innlate seg i en samtale med Ham, men Jesus avdekket sannhetens grunnleggende prinsipper. Han sa til Nikodemus: Det er ikke teoretisk kunnskap du først og fremst trenger, men åndelig gjenfødelse. Du trenger ikke at din nysgjerrighet blir tilfredsstilt, men å få et nytt hjerte. Du må motta et nytt liv ovenfra før du kan verdsette de himmelske ting. Inntil denne forandring finner sted og gjør alle ting nye, vil det ikke være deg til noe frelsende gode å drøfte med Meg Min myndighet eller Mitt oppdrag.»

> “Nicodemus had heard the preaching of John the Baptist concerning repentance and baptism, and pointing the people to One who should baptize with the Holy Spirit. He himself had felt that there was a lack of spirituality among the Jews, that, to a great degree, they were controlled by bigotry and worldly ambition. He had hoped for a better state of things at the Messiah’s coming. Yet the heart-searching message of the Baptist had failed to work in him conviction of sin. He was a strict Pharisee, and prided himself on his good works. He was widely esteemed for his benevolence and his liberality in sustaining the temple service, and he felt secure of the favor of God. He was startled at the thought of a kingdom too pure for him to see in his present state.” The Desire of Ages, 171.

> «Nikodemus hadde hørt Johannes Døperens forkynnelse om omvendelse og dåp, og hvordan han pekte folket hen til En som skulle døpe med Den Hellige Ånd. Han hadde selv kjent at det var mangel på åndelighet blant jødene, og at de i stor grad var behersket av trangsynthet og verdslig ærgjerrighet. Han hadde håpet på en bedre tilstand når Messias kom. Likevel hadde Døperens hjerteransakende budskap ikke virket syndserkjennelse i ham. Han var en streng fariseer og stolte av sine gode gjerninger. Han var høyt aktet for sin velgjørenhet og sin gavmildhet til opprettholdelsen av tempeltjenesten, og han følte seg trygg på Guds velvilje. Han ble forferdet ved tanken på et rike så rent at han i sin nåværende tilstand ikke kunne se det.» The Desire of Ages, 171.

The midpoint in The Desire of Ages is found in the line of Nicodemus, who represents the last call to Adventism in the line of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. He represents a class who heard the message of the forerunner of Christ, but who were unaware of their Laodicean condition.

Midtpunktet i Slektenes håp finnes i Nikodemus’ linje, som representerer det siste kall til adventismen i linjen om beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Han representerer en klasse som hørte Kristi forløpers budskap, men som var uvitende om sin laodikeiske tilstand.

> “In the interview with Nicodemus, Jesus unfolded the plan of salvation, and His mission to the world. In none of His subsequent discourses did He explain so fully, step by step, the work necessary to be done in the hearts of all who would inherit the kingdom of heaven. At the very beginning of His ministry He opened the truth to a member of the Sanhedrin, to the mind that was most receptive, and to an appointed teacher of the people. But the leaders of Israel did not welcome the light. Nicodemus hid the truth in his heart, and for three years there was little apparent fruit.” The Desire of Ages, 176.

> «I samtalen med Nikodemus utfoldet Jesus frelsesplanen og sitt oppdrag til verden. I ingen av sine senere taler forklarte Han så fullstendig, skritt for skritt, det verk som må utføres i hjertene hos alle som vil arve himmelens rike. Helt ved begynnelsen av sin tjeneste åpnet Han sannheten for et medlem av Sanhedrinet, for det sinn som var mest mottakelig, og for en innsatt lærer for folket. Men Israels ledere tok ikke imot lyset. Nikodemus gjemte sannheten i sitt hjerte, og i tre år var det lite synlig frukt.» The Desire of Ages, 176.

John’s message and his baptism of Christ represented the first angel’s message of fearing God. John’s message was the Laodicean message of justification by faith and that message was empowered at Christ’s baptism, just as was the message of Jones and Waggoner was the message to Laodicea in 1888. The baptism of Christ and 1888 typified the arrival of the message to Laodicea at 9/11, which ends at the midpoint between Raphia and Panium.

Johannes’ budskap og hans dåp av Kristus representerte den første engels budskap om å frykte Gud. Johannes’ budskap var det laodikeiske budskapet om rettferdiggjørelse ved tro, og dette budskapet ble gitt kraft ved Kristi dåp, slik også budskapet til Jones og Waggoner var budskapet til Laodikea i 1888. Kristi dåp og 1888 var et forbilde på ankomsten av budskapet til Laodikea ved 11. september, som ender ved midtpunktet mellom Rafia og Panium.

Nicodemus means “victory of the people,” and justification by faith is the sealing message that arrived with the message of John, was empowered at the baptism and defined by Nicodemus midnight encounter with Christ. Chapter twenty-two describes the death of John producing a recognition by his disciples of the ensign that would be lifted up and draw all men to Himself. The baptism was both 9/11 and July 18, 2020 unto December 31, 2023, for the baptism illustrates death (2020), burial (three and a half days) and the resurrection (December 31, 2023). Then the midnight encounter where the victory of the people is illustrated as being born again, from the blindness of Laodicea unto the twenty-twenty vision of a Philadelphian. Then the works of Christ are set forth as the lifting up of the ensign.

Nikodemus betyr «folkets seier», og rettferdiggjørelse ved tro er beseglende budskapet som kom med Johannes’ budskap, ble gitt kraft ved dåpen og ble definert ved Nikodemus’ nattlige møte med Kristus. Kapittel tjueto beskriver Johannes’ død som frembringer en erkjennelse hos hans disipler av banneret som skulle løftes opp og dra alle mennesker til seg. Dåpen var både 11. september og 18. juli 2020 frem til 31. desember 2023, for dåpen illustrerer død (2020), begravelse (tre og en halv dag) og oppstandelsen (31. desember 2023). Deretter kommer nattmøtet, hvor folkets seier fremstilles som å bli født på ny, fra Laodikeas blindhet til det tjue–tjue-syn som tilhører en filadelfier. Så fremstilles Kristi gjerninger som opphøyelsen av banneret.

For Abraham the works of Christ in the line of John aligns with the sacrifice of Isaac. For Peter the line ends at Caesarea by the sea, Caesarea Maritima at the ninth hour, where the cross calls all men to the victory of justification by faith, which is the message of the third angel. The message of the third angel is the message of the third woe of Islam that arrived at 9/11 in Balaam’s first encounter with the ass of Islam, then a doubling of strikes against the literal glorious land on October 7, 2023, and then the second strike at Nashville as Balaam navigates the ass of Islam through the vineyards of the ancient literal and modern spiritual glorious land. The third strike is the earthquake of the soon coming Sunday law. There Isaac is offered, there the disciples of John, a symbol of the great multitude who are given the white robes of martyrdom, heard and saw the works of the ensign. The midpoints of Genesis, Matthew and The Desire of Ages identify the sealing of the one hundred and forty-four thousand and the calling of the Gentiles.

For Abraham står Kristi gjerninger i Johannes’ linje i samsvar med ofringen av Isak. For Peter ender linjen i Cæsarea ved havet, Cæsarea Maritima, ved den niende time, hvor korset kaller alle mennesker til rettferdiggjørelsens seier ved tro, hvilket er den tredje engels budskap. Den tredje engels budskap er budskapet om Islams tredje ve, som kom ved 9/11 i Bileams første møte med Islams esel, deretter en fordobling av angrep mot det bokstavelige herlige land den 7. oktober 2023, og så det andre angrepet ved Nashville, idet Bileam manøvrerer Islams esel gjennom vingårdene i det gamle bokstavelige og moderne åndelige herlige land. Det tredje angrepet er jordskjelvet i den snart kommende søndagsloven. Der blir Isak ofret; der hørte og så Johannes’ disipler, et symbol på den store skare som får martyrdommens hvite klær, bannerets gjerninger. Midtpunktene i 1 Mosebok, Matteus og Slektenes håp identifiserer beseglingen av de hundre og førtifire tusen og hedningenes kall.

The explanation given by Christ to Nicodemus was the work of the wind, though its work is unseen.

Forklaringen som Kristus ga Nikodemus, var vindens verk, selv om dens gjerning er usynlig.

> “Nicodemus was still perplexed, and Jesus used the wind to illustrate His meaning: ‘The wind bloweth where it listeth, and thou hearest the sound thereof, but canst not tell whence it cometh, and whither it goeth: so is everyone that is born of the Spirit.”

> «Nikodemus var fremdeles forvirret, og Jesus brukte vinden for å illustrere sin mening: «Vinden blåser dit den vil, og du hører dens sus, men du kan ikke si hvor den kommer fra, eller hvor den farer hen; slik er hver den som er født av Ånden.»

> “The wind is heard among the branches of the trees, rustling the leaves and flowers; yet it is invisible, and no man knows whence it comes or whither it goes. So with the work of the Holy Spirit upon the heart. It can no more be explained than can the movements of the wind. A person may not be able to tell the exact time or place, or to trace all the circumstances in the process of conversion; but this does not prove him to be unconverted. By an agency as unseen as the wind, Christ is constantly working upon the heart. Little by little, perhaps unconsciously to the receiver, impressions are made that tend to draw the soul to Christ. These may be received through meditating upon Him, through reading the Scriptures, or through hearing the word from the living preacher. Suddenly, as the Spirit comes with more direct appeal, the soul gladly surrenders itself to Jesus. By many this is called sudden conversion; but it is the result of long wooing by the Spirit of God,—a patient, protracted process.

> «Vinden høres blant trærnes grener, idet den rasler i bladene og blomstene; likevel er den usynlig, og intet menneske vet hvorfra den kommer eller hvor den farer hen. Slik er det med Den Hellige Ånds gjerning på hjertet. Den kan ikke forklares mer enn vindens bevegelser kan forklares. En person er kanskje ikke i stand til å angi det nøyaktige tidspunkt eller sted, eller å følge alle omstendighetene i omvendelsesprosessen; men dette beviser ikke at han ikke er omvendt. Ved en innflytelse som er like usynlig som vinden, virker Kristus stadig på hjertet. Litt etter litt, kanskje uten at mottakeren er seg det bevisst, blir det gjort inntrykk som har til hensikt å dra sjelen til Kristus. Disse kan mottas gjennom betraktning av Ham, gjennom lesning av Skriften, eller ved å høre Ordet fra den levende forkynner. Plutselig, når Ånden kommer med en mer direkte appell, overgir sjelen seg med glede til Jesus. Av mange kalles dette en plutselig omvendelse; men det er resultatet av langvarig tilskyndelse fra Guds Ånd,—en tålmodig, langstrakt prosess.»

> “While the wind is itself invisible, it produces effects that are seen and felt. So the work of the Spirit upon the soul will reveal itself in every act of him who has felt its saving power. When the Spirit of God takes possession of the heart, it transforms the life. Sinful thoughts are put away, evil deeds are renounced; love, humility, and peace take the place of anger, envy, and strife. Joy takes the place of sadness, and the countenance reflects the light of heaven. No one sees the hand that lifts the burden, or beholds the light descend from the courts above. The blessing comes when by faith the soul surrenders itself to God. Then that power which no human eye can see creates a new being in the image of God.” The Desire of Ages, 172, 173.

> «Selv om vinden i seg selv er usynlig, frembringer den virkninger som kan ses og merkes. Slik vil Åndens verk på sjelen åpenbare seg i enhver handling hos den som har kjent dens frelsende kraft. Når Guds Ånd tar hjertet i eie, forvandler den livet. Syndige tanker blir lagt bort, onde gjerninger blir oppgitt; kjærlighet, ydmykhet og fred trer i stedet for vrede, misunnelse og strid. Glede trer i stedet for sorg, og ansiktet gjenspeiler himmelens lys. Ingen ser hånden som løfter byrden, eller skuer lyset stige ned fra salene der oppe. Velsignelsen kommer når sjelen i tro overgir seg til Gud. Da skaper den kraft som intet menneskelig øye kan se, et nytt vesen i Guds bilde.» The Desire of Ages, 172, 173.

At 9/11 the latter rain began to sprinkle. At 9/11 Islam, represented as the “east wind” in Bible prophecy arrived as the sealing of the one hundred and forty-four thousand began. The latter rain, which is a message represented as the “golden oil” that descends from Zechariah’s two golden pipes, began the calling of Laodicean Seventh-day Adventists unto repentance. The wind of the Holy Spirit began its work of teaching all things that are written, and employing the message of Jeremiah’s old paths to speak to the hearts of blind Laodiceans. The work of the Holy Spirit represented to Nicodemus explained more fully, the “step by step,” “work necessary to be done in the hearts of all who would inherit the kingdom of heaven.” The process was compared to the work of the wind by Christ, and the process occurs during the period of “the east wind,” that arrived at 9/11. Isaiah addresses this same period in terms of the rough wind.

Ved 11. september begynte senregnet å falle som et lett dryss. Ved 11. september kom islam, fremstilt som «østvinden» i Bibelens profetier, idet beseglingen av de hundre og førtifire tusen begynte. Senregnet, som er et budskap fremstilt som den «gylne olje» som strømmer ned fra Sakarjas to gyldne rør, innledet kallet til laodikeiske syvendedagsadventister om omvendelse. Den Hellige Ånds vind begynte sitt verk med å lære alle de ting som er skrevet, og ved å anvende budskapet om Jeremias gamle stier for å tale til hjertene hos blinde laodikeere. Den Hellige Ånds verk, fremstilt for Nikodemus og nærmere forklart som det «skritt for skritt»-arbeid, det «verk som er nødvendig å utføre i hjertene hos alle som vil arve himmelriket». Prosessen ble av Kristus sammenlignet med vindens verk, og prosessen finner sted i perioden med «østvinden», som kom ved 11. september. Jesaja omtaler denne samme perioden i termer av den sterke vind.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Isaiah 27:8, 9.

> Med måtehold, når den skyter fram, går du i rette med den; han holder sin sterke vind tilbake på østavindens dag. Derfor skal Jakobs misgjerning bli sonet; og dette er hele frukten av at hans synd blir tatt bort: når han gjør alle alterets steiner lik kalksteiner som slås i stykker, skal Asjera-pælene og billedstøttene ikke bli stående. Jesaja 27:8, 9.

All the prophets align with one another in the latter days, and Isaiah’s “rough wind” is John’s winds of strife that are held in check during the sealing of the one hundred and forty-four thousand. Isaiah’s rough wind is the east wind that is “stayed” in Isaiah’s testimony, and held in check in John’s. John’s winds of strife are held while God’s people are sealed, and Isaiah’s east wind is identified as the period when “the iniquity of Jacob” is “purged.” The Hebrew word “purged” means atoned for. John’s sealing is the same as Ezekiel chapter nine and is the same as the purging of Jacob’s iniquity. The angel who goes through Jerusalem placing a mark upon those that sigh and cry is the angel who ascends from the “east.”

Alle profetene stemmer overens med hverandre i de siste dager, og Jesajas «stormvind» er Johannes’ stridens vinder, som holdes tilbake under beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Jesajas stormvind er østvinden som blir «stanset» i Jesajas vitnesbyrd, og holdt tilbake i Johannes’. Johannes’ stridens vinder holdes tilbake mens Guds folk besegles, og Jesajas østvind blir identifisert som den tiden da «Jakobs misgjerning» blir «sonet». Det hebraiske ordet for «sonet» betyr gjort soning for. Johannes’ besegling er den samme som i Esekiel kapittel ni og er den samme som soningen for Jakobs misgjerning. Engelen som går gjennom Jerusalem og setter et merke på dem som sukker og klager, er den engelen som stiger opp fra «øst».

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Og etter dette så jeg fire engler stå på jordens fire hjørner og holde jordens fire vinder tilbake, for at ingen vind skulle blåse over jorden, heller ikke over havet eller over noe tre. Og jeg så en annen engel stige opp fra øst, med den levende Guds segl; og han ropte med høy røst til de fire englene, som det var gitt å skade jorden og havet, og sa: Skad ikke jorden, heller ikke havet eller trærne, før vi har beseglet vår Guds tjenere på deres panner. Åpenbaringen 7:1–3.

The angel is Christ and He ascended at the end of forty days of teaching the disciples face to face in the Pentecostal season, and He ascends at the feast of trumpets in Leviticus twenty-three at the end of the thirty days of face-to-face teaching with the priests who are represented by the number thirty.

Engelen er Kristus, og Han fór opp ved slutten av førti dager med undervisning ansikt til ansikt med disiplene i pinsetiden, og Han farer opp ved basunhøytiden i 3. Mosebok 23 ved slutten av de tretti dagene med undervisning ansikt til ansikt med prestene, som er representert ved tallet tretti.

2026 is the midterm elections, and the elections have already been confirmed as prophetic waymarks. Without the Democrats stealing the election of 2020 Trump would not have fulfilled the enigma of Rome. The enigma of Rome being that it is eighth and is of the seven. That enigma identifies Trump as the representative of the image of the beast, who always comes up eighth, yet is of the seven. In Daniel seven, three of pagan Rome’s ten horns needed to be removed for the little horn to ascend. There papal Rome came up as the eighth among seven other horns, yet it came forth from pagan Rome, for it was to be of the seven. In Daniel eight the Medo-Persian empire was represented by two horns, then Greece was a single horn, that when broken produced four horns, thus before Rome arrives there have been seven horns, and the little horn of Rome is the eighth. There are other witnesses to the fact that Rome always comes up eighth and is of the seven, but the enigma’s primary point of reference is Revelation chapter seventeen.

2026 er mellomvalgåret, og valgene er allerede blitt bekreftet som profetiske veimerker. Uten at Demokratene stjal valget i 2020, ville Trump ikke ha oppfylt Romas gåte. Romas gåte er at det er den åttende og er av de sju. Denne gåten identifiserer Trump som representanten for dyrets bilde, som alltid kommer opp som den åttende, og likevel er av de sju. I Daniel sju måtte tre av det hedenske Romas ti horn fjernes for at det lille horn skulle stige opp. Der kom det pavelige Roma fram som det åttende blant sju andre horn, og likevel sprang det fram av det hedenske Roma, for det skulle være av de sju. I Daniel åtte ble det medisk-persiske riket framstilt ved to horn, deretter var Hellas ett enkelt horn, som, da det ble brutt av, frambrakte fire horn; således har det vært sju horn før Roma kommer, og Romas lille horn er det åttende. Det finnes andre vitner om det forhold at Roma alltid kommer opp som den åttende og er av de sju, men gåtens primære referansepunkt er Åpenbaringen kapittel sytten.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> Og her er den forstand som har visdom: De sju hoder er sju fjell, som kvinnen sitter på. Og det er sju konger: fem er falt, én er, og den andre er ennå ikke kommet; og når han kommer, må han bli en kort stund. Og dyret som var, og ikke er, han er selv den åttende, og er av de sju, og går til fortapelse. Åpenbaringen 17:9–11.

The stolen election of 2020 identified an election as a prophetic waymark. A second witness to this fact is with President Carter. Reagan was the first of the presidents that lead to Trump being the eighth that is of the seven, as he forms an image of Rome. Reagan was the first of the line of eight presidents since the time of the end in 1989. 1989 was fulfilled in Daniel eleven, verses one through four, and it sets forth the testimony of the richest president. Reagan was preceded by the worst President in history up to that point. Carter left office with a crisis of Islam unresolved. Forty-seven years later and Trump is currently resolving the problem left to Reagan by the Democrat Carter. Because the first and alpha Reagan was a Republican typifying a Republican at the ending and omega, Trump would also need to inherit a crisis of Islam created by the previous Democrat president, who would of prophetic necessity be the worst president in history up to that point. Obama, of course fulfilled all those prophetic characteristics, and so did Biden. In order for Reagan to typify the last, he also had to typify not only the eighth, but also the sixth. In doing so the Lion of the tribe of Judah had to control the elections to secure a progression of failed presidencies that preceded Trump in both instances. The elections are a prophetic waymark, and 2026 is the midterms for the president that is the eighth that is of the seven.

Det stjålne valget i 2020 identifiserte et valg som et profetisk veimerke. Et annet vitne om dette faktum finner vi hos president Carter. Reagan var den første av presidentene som leder frem til at Trump blir den åttende som er av de sju, idet han danner et bilde av Roma. Reagan var den første i rekken av åtte presidenter siden endens tid i 1989. 1989 ble oppfylt i Daniel elleve, versene én til fire, og det fremsetter vitnesbyrdet om den rikeste presidenten. Reagan ble forutgått av den verste presidenten i historien inntil det tidspunktet. Carter forlot embetet med en islamsk krise uløst. Førtisju år senere løser Trump nå det problemet som demokraten Carter etterlot Reagan. Fordi den første og alfa, Reagan, var en republikaner som foregrep en republikaner ved avslutningen og omega, måtte Trump også arve en islamsk krise skapt av den foregående demokratiske presidenten, som av profetisk nødvendighet måtte være den verste presidenten i historien inntil det tidspunktet. Obama oppfylte selvfølgelig alle disse profetiske kjennetegnene, og det gjorde også Biden. For at Reagan skulle foregripe den siste, måtte han også foregripe ikke bare den åttende, men også den sjette. Ved å gjøre dette måtte Løven av Juda stamme kontrollere valgene for å sikre en rekke mislykkede presidentskap som gikk forut for Trump i begge tilfeller. Valgene er et profetisk veimerke, og 2026 er mellomvalget for presidenten som er den åttende som er av de sju.

The two-hundred and fifty year line of the United States began in 1776 and culminates in 2026. The two-hundred and fifty year line of 457 BC culminated in 207 BC, between verses eleven and fifteen, the battles of Raphia and Panium. Raphia is prophetically aligned with Genesis seventeen covenant of circumcision, and Panium is prophetically aligned with Matthew sixteen’s covenant of the one hundred and forty-four thousand. 2026, aligns with 207 BC, between verses eleven and fifteen—between Raphia and Panium, which is also between God’s first covenant with a chosen people and God’s last covenant with a chosen people.

De forente staters tohundreogfemtiårslinje begynte i 1776 og kulminerer i 2026. Tohundreogfemtiårslinjen fra 457 f.Kr. kulminerte i 207 f.Kr., mellom vers elleve og femten, slagene ved Rafia og Panium. Rafia er profetisk knyttet til pakten om omskjærelse i 1. Mosebok sytten, og Panium er profetisk knyttet til pakten om de hundre og førtifire tusen i Matteus seksten. 2026 samsvarer med 207 f.Kr., mellom vers elleve og femten—mellom Rafia og Panium, som også er mellom Guds første pakt med et utvalgt folk og Guds siste pakt med et utvalgt folk.

The two-hundred and fifty year lines that end at the midpoint of 207 BC and 2026 align with the two-hundred and fifty year line of persecution that began when the city of Rome burned in the year 64. Beginning there, seven years of warning of the coming destruction, by a strange man were proclaimed to the inhabitants of Jerusalem. When the year seventy arrived and Jerusalem was destroyed God’s church was scattered and they spread the gospel to the entire world. At the same time that the church of Ephesus was proclaiming the Pentecostal message of the resurrection, the persecution represented by the church of Smyrna began, for the two churches of prophetic necessity would run parallel for a period of time. Paul was a leader of the prophetic church of Ephesus, yet he penned of both histories.

De to hundre og femtiårige linjene som ender ved midtpunktet av 207 f.Kr. og 2026, stemmer overens med den to hundre og femtiårige forfølgelseslinjen som begynte da byen Roma brant i året 64. Derfra ble det for Jerusalems innbyggere forkynt syv års advarsel om den kommende ødeleggelsen ved en underlig mann. Da året sytti kom og Jerusalem ble ødelagt, ble Guds menighet spredt, og de forkynte evangeliet til hele verden. Samtidig som menigheten i Efesos forkynte oppstandelsens pinsebudskap, begynte den forfølgelsen som er fremstilt ved menigheten i Smyrna, for de to menighetene måtte av profetisk nødvendighet løpe parallelt i en periode. Paulus var en leder for den profetiske menigheten i Efesos, men han skrev om begge histories.

> Persecutions, afflictions, which came unto me at Antioch, at Iconium, at Lystra; what persecutions I endured: but out of them all the Lord delivered me. Yea, and all that will live godly in Christ Jesus shall suffer persecution. 2 Timothy 3:11, 12.

> Forfølgelser, lidelser, som kom over meg i Antiokia, i Ikonium, i Lystra; hvilke forfølgelser jeg utholdt; men av dem alle fridde Herren meg ut. Ja, og alle som vil leve gudfryktig i Kristus Jesus, skal lide forfølgelse. 2 Timoteus 3:11, 12.

A.T. Jones identifies the two-hundred and fifty year period that begins in the year 64 and ends at the Edict of Milan in 313. For those years persecution against God’s people was carried on by pagan Rome, but the message to the church in Smyrna identified ten days, that represent the very worst persecution of that period.

A.T. Jones identifiserer den to hundre og femti år lange perioden som begynner i år 64 og ender med Milano-ediktet i 313. I disse årene ble forfølgelsen mot Guds folk ført av det hedenske Roma, men budskapet til menigheten i Smyrna angav ti dager, som representerer den aller verste forfølgelsen i denne perioden.

> Fear none of those things which thou shalt suffer: behold, the devil shall cast some of you into prison, that ye may be tried; and ye shall have tribulation ten days: be thou faithful unto death, and I will give thee a crown of life. Revelation 2:10.

> Frykt ingen av de ting som du skal lide: se, djevelen skal kaste noen av dere i fengsel, for at dere skal bli prøvet; og dere skal ha trengsel i ti dager: vær tro inntil døden, og jeg vil gi deg livets krone. Åpenbaringen 2:10.

That period of persecution represented by the Emperor Diocletian was for ten years, beginning in 303 and ending in 313, when the Emperor Constantine the Great was ruling, as he would be at the first Sunday law of 321, and when he divided Rome into east and west in 330. 313 was prophetically marked by the diplomatic marriage in Milan when Emperor Constantine (ruler of the West) arranged the marriage of his half-sister, Flavia Julia Constantia to Licinius, the emperor who controlled the eastern (or soon-to-be eastern) part of the Roman Empire. The marriage was symbolically ended when Constantine divided the kingdom into east and west in 330.

Denne forfølgelsesperioden, representert ved keiser Diokletian, varte i ti år, fra 303 til 313, da keiser Konstantin den store regjerte, slik han også gjorde ved den første søndagsloven i 321, og da han delte Roma i øst og vest i 330. Året 313 ble profetisk markert ved det diplomatiske ekteskapet i Milano, da keiser Konstantin (hersker over Vesten) arrangerte ekteskapet mellom sin halvsøster, Flavia Julia Constantia, og Licinius, keiseren som kontrollerte den østlige (eller den snart østlige) delen av Romerriket. Ekteskapet ble symbolsk avsluttet da Konstantin delte riket i øst og vest i 330.

Nero’s 250-year period begins with a seven-year period that begins and ends with a siege that typifies the end of the world. At the end of the period there was a distinct ten years of persecution. The period began in the time of Ephesus, then covered the history of Smyrna until Constantine’s church of compromise, when the church of Pergamos arrived in 313.

Neros 250-årsperiode begynner med en sjuårsperiode som begynner og ender med en beleiring som er et forbilde på verdens ende. Ved periodens slutt var det en tydelig tiårsperiode med forfølgelse. Perioden begynte på Efesos’ tid, omfattet deretter Smyrnas historie inntil Konstantins kompromissets kirke, da Pergamos-menigheten trådte frem i 313.

Those seventeen years from 313 to 330 find their counterpoint in the history of Raphia and Panium, where the battle of 217 BC and the battle of 200 BC are separated by seventeen years. At the battle of Raphia, Ptolemy prevailed, but he would be dead and gone before the battle of Panium. Yet he reigned for seventeen years from 221 BC unto 204 BC. Three lines of 250 years tied together by three seventeens force the consideration that 313 aligns with 2026.

Disse sytten årene fra 313 til 330 finner sitt motstykke i historien om Rafia og Panium, der slaget i 217 f.Kr. og slaget i 200 f.Kr. er atskilt av sytten år. I slaget ved Rafia seiret Ptolemaios, men han ville være død og borte før slaget ved Panium. Likevel regjerte han i sytten år fra 221 f.Kr. til 204 f.Kr. Tre linjer på 250 år, sammenbundet av tre syttentall, tvinger frem overveielsen av at 313 svarer til 2026.

313 was a distinct transition from persecution unto compromise, thus marking 313 as a symbol of a change of some prophetic nature that was typified by the change from Smyrna to Pergamos. The first step was represented by a diplomatic marriage that ended in divorce seventeen years later. The second step was the first Sunday law. Inspiration informs us that the Sunday law is preceded by a progressive step by step process that includes Sunday laws that precede the Sunday law defined as forcing you to observe Sunday and also persecuting you for observing God’s seventh-day Sabbath.

313 var en tydelig overgang fra forfølgelse til kompromiss, og markerte således 313 som et symbol på en forandring av profetisk karakter, som ble forbildet ved overgangen fra Smyrna til Pergamos. Det første skrittet ble representert ved et diplomatisk ekteskap som endte i skilsmisse sytten år senere. Det andre skrittet var den første søndagsloven. Inspirasjonen underretter oss om at søndagsloven forutgås av en progressiv, trinnvis prosess som innbefatter søndagslover som går forut for den søndagsloven som er definert som å tvinge deg til å holde søndag og også forfølge deg for å holde Guds syvendedags sabbat.

> “If the reader would understand the agencies to be employed in the soon-coming contest, he has but to trace the record of the means which Rome employed for the same object in ages past. If he would know how papists and Protestants united will deal with those who reject their dogmas, let him see the spirit which Rome manifested toward the Sabbath and its defenders.

> «Dersom leseren vil forstå hvilke redskaper som skal tas i bruk i den forestående strid, behøver han bare å følge beretningen om de midler Roma benyttet for det samme formål i tidligere tider. Dersom han vil vite hvordan papister og protestanter i forening vil behandle dem som forkaster deres dogmer, la ham se den ånd som Roma viste overfor sabbaten og dens forsvarere. »

> “Royal edicts, general councils, and church ordinances sustained by secular power were the steps by which the pagan festival attained its position of honor in the Christian world. The first public measure enforcing Sunday observance was the law enacted by Constantine. (A.D. 321.) This edict required townspeople to rest on ‘the venerable day of the sun,’ but permitted countrymen to continue their agricultural pursuits. Though virtually a heathen statute, it was enforced by the emperor after his nominal acceptance of Christianity.” The Great Controversy, 573, 574.

> «Kongelige forordninger, allmenne kirkemøter og kirkelige bestemmelser opprettholdt ved verdslig makt var de trinn hvorved den hedenske høytiden oppnådde sin æresplass i den kristne verden. Det første offentlige tiltak som påbød søndagshelligholdelse, var loven utstedt av Konstantin. (A.D. 321.) Dette ediktet krevde at byfolk skulle hvile på «solens ærverdige dag», men tillot dem som bodde på landet å fortsette sitt jordbruksarbeid. Selv om det i realiteten var en hedensk lovbestemmelse, ble den håndhevet av keiseren etter hans nominelle antagelse av kristendommen.» The Great Controversy, 573, 574.

The Edict of Milan in 313, was the “royal edict” that was followed by “general councils and church ordinances sustained by secular power were the steps.” These were progressive steps which led to the first Sunday law in 321. One of those steps is “church ordinances,” such as Sunday observance, “sustained by secular power.” The period of 1888 identifies a series of Sunday laws introduced into the Senate by Senator Blair that never went anywhere, but during the same history several states were passing state enforced Sunday laws. These two witnesses identify 313 as a waymark where “royal edicts,” such as an executive order would mark a transition in the history of the earth beast, who is destined to speak as a dragon.

Milanoediktet i 313 var det «kongelige edikt» som ble fulgt av at «allmenne konsiler og kirkelige forordninger, opprettholdt ved verdslig makt, var trinnene». Dette var gradvise trinn som ledet til den første søndagsloven i 321. Ett av disse trinnene er «kirkelige forordninger», slik som søndagshelligholdelse, «opprettholdt ved verdslig makt». Perioden omkring 1888 identifiserer en rekke søndagslover som ble fremsatt i Senatet av senator Blair, men som aldri førte frem, men i den samme historien vedtok flere delstater søndagslover håndhevet av delstaten. Disse to vitnene identifiserer 313 som et veimerke hvor «kongelige edikter», slik som en eksekutiv ordre, ville markere en overgang i historien til jorddyret, som er bestemt til å tale som en drage.

When the United States speaks as a dragon it ends as the sixth kingdom of Bible prophecy, and it does by speaking the same as it did in the beginning of its reign as the sixth kingdom. In 1798, the United States passed the Alien and Sedition Acts, that typified the Sunday law. The Alien and Sedition Acts of 1798 were the third of three steps that began in 1776 with the Declaration of Independence followed by the Constitution in 1789. Those three steps align with 313, 321 and 330.

Når Amerikas forente stater taler som en drage, ender det som det sjette riket i Bibelens profeti, og det gjør det ved å tale på samme måte som det gjorde i begynnelsen av sitt herredømme som det sjette riket. I 1798 vedtok Amerikas forente stater Alien and Sedition Acts, som var et forbilde på søndagsloven. Alien and Sedition Acts av 1798 var det tredje av tre skritt som begynte i 1776 med Uavhengighetserklæringen, etterfulgt av Grunnloven i 1789. Disse tre skrittene svarer til 313, 321 og 330.

1776, 1789 and 1798 were all actions that are defined as speaking, for inspiration informs us that the “speaking of the nation is the action of its legislative and judicial authorities.” 313, 321 and 330 are all waymarks associated with Constantine the Great. The ending of ancient literal Israel, both the northern and southern kingdoms, is symbolized as a divorce, which is what is represented by 330. A divorce between east and west in a marriage that began seventeen years before, at the marriage of the Edict of Milan. At the Sunday law the United States will have filled up its cup of probationary time and it will be divorced from God in terms of its prophetic purpose, as typified by the land flowing with milk and honey for ancient Israel. Inspiration says national apostasy is followed by national ruin. That happens when God divorces the glorious land as represented by the year 330. From the marriage of 313 unto the first in a series of escalating Sunday laws in 321 unto the divorce of 330. 1776 aligns with 313, and 1789 aligns with 321 and 1798 aligns with 330.

1776, 1789 og 1798 var alle handlinger som defineres som tale, for Inspirasjonen opplyser oss om at «nasjonens tale er dens lovgivende og dømmende myndigheters handling». 313, 321 og 330 er alle veimerker forbundet med Konstantin den store. Avslutningen på det gamle, bokstavelige Israel, både det nordlige og det sørlige riket, symboliseres som en skilsmisse, og det er dette som fremstilles ved 330. En skilsmisse mellom øst og vest i et ekteskap som begynte sytten år tidligere, ved ekteskapet i Milano-ediktet. Ved søndagsloven vil De forente stater ha fylt sitt prøvetidsbegers mål, og det vil bli skilt fra Gud når det gjelder sitt profetiske formål, slik dette var forbildet ved landet som fløt med melk og honning for det gamle Israel. Inspirasjonen sier at nasjonalt frafall etterfølges av nasjonal ruin. Dette skjer når Gud skiller seg fra det herlige landet, slik dette fremstilles ved året 330. Fra ekteskapet i 313 til den første i en rekke eskalerende søndagslover i 321 til skilsmissen i 330. 1776 svarer til 313, og 1789 svarer til 321 og 1798 svarer til 330.

330 is also the fulfillment of the 360 years since the battle of Actium in 31 BC. Actium was Rome’s third obstacle and thus typifies the Sunday law where modern Rome conquers its second and third obstacles. At the waymark of 330 the battle of Panium joins the battle of Actium. The battle of Raphia in 217 BC aligns with the Ukrainian war in 2014, then in 2015 Trump launched his first presidential campaign, 2020 both horns of the earth beast were slain, 2023 they were both resurrected. 2024 the test of the foundations began and in 2025 the prophetic alliance of the eighth president and his papal counterpart were marked by their mutual inaugurations.

330 er også oppfyllelsen av de 360 årene siden slaget ved Actium i 31 f.Kr. Actium var Romas tredje hinder og er således et forbilde på søndagsloven, hvor det moderne Roma overvinner sitt andre og tredje hinder. Ved veimerket 330 forenes slaget ved Panium med slaget ved Actium. Slaget ved Rafia i 217 f.Kr. svarer til krigen i Ukraina i 2014; deretter, i 2015, innledet Trump sin første presidentkampanje; i 2020 ble begge hornene på dyret fra jorden drept; i 2023 ble de begge oppreist. I 2024 begynte prøven på grunnvollene, og i 2025 ble den profetiske alliansen mellom den åttende presidenten og hans pavelige motpart markert ved deres gjensidige innvielser.

We will continue these things in the next article.

Vi vil fortsette med disse tingene i den neste artikkelen.

Back to Articles