Article

# The Book of Daniel - Number Thirty-Five

Daniels bok - nummer trettifem

Unveiling the Prophetic Framework: William Miller’s Insight and the Three Desolating Powers Leading to Armageddon

Åpenbaringen av den profetiske rammen: William Millers innsikt og de tre ødeleggende maktene som leder til Armageddon

Author

Jeff Pippenger

Published

December 30, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the “time of the end,” in 1798, the book of Daniel, and more specifically the vision represented by the Ulai River was unsealed. The vision announced the starting of the investigative judgment on October 22, 1844. The verse that became the foundation for that truth is Daniel chapter eight, and verse fourteen. William Miller, the messenger chosen to recognize the unsealing of the message, never fully understood all the truths associated with the vision, but he did fulfill the work which was given to him.

Ved «endens tid», i 1798, ble Daniels bok, og mer spesifikt synet fremstilt ved Ulai-elven, åpnet. Synet kunngjorde begynnelsen på den undersøkende dom den 22. oktober 1844. Verset som ble grunnlaget for den sannheten, er Daniel kapittel åtte, vers fjorten. William Miller, budbæreren som ble utvalgt til å erkjenne at budskapet var blitt åpnet, forsto aldri fullt ut alle sannhetene som var knyttet til synet, men han fullførte det arbeidet som var gitt ham.

As Miller began his study of the prophetic word, he came to understand certain rules of prophetic interpretation that were identified and established within the Bible. Those rules became encoded and identified as William Miller’s Rules of Interpretation. Those rules are endorsed by inspiration and identified as the rules that will be used by those who announce the starting of the executive judgment at the Sunday law. Miller testified that he began his study of the Bible at the beginning of the Bible and only proceeded onward as he understood what he was then considering. From this approach it is easy to see why the first time-prophecy Miller recognized, that had bearing upon the message he was to identify as being fulfilled in 1844, was the “seven times” of Leviticus twenty-six.

Da Miller begynte sitt studium av det profetiske ord, kom han til å forstå visse regler for profetisk tolkning som ble identifisert og fastsatt i Bibelen. Disse reglene ble kodifisert og kjent som William Millers tolkningsregler. Disse reglene stadfestes av inspirasjonen og identifiseres som de reglene som vil bli brukt av dem som kunngjør begynnelsen på den utøvende dommen ved søndagsloven. Miller vitnet om at han begynte sitt studium av Bibelen ved begynnelsen av Bibelen og bare gikk videre etter hvert som han forstod det han da gransket. Ut fra denne fremgangsmåten er det lett å se hvorfor den første tidsprofetien Miller erkjente, som hadde betydning for det budskapet han skulle identifisere som oppfylt i 1844, var de «sju tider» i Tredje Mosebok 26.

Inspiration informs us that the angel Gabriel, along with other holy angels, directed the mind of Miller, just as Gabriel had directed the minds of Daniel, John the revelator and all the prophets of the Bible, for Gabriel had been given the job that Satan forfeited. Gabriel’s job was represented in Satan’s first name, Lucifer, which means light bearer. Gabriel brought the prophetic light to Miller, and in obedience to the light he presented the message that announced the opening of the investigative judgment on October 22, 1844.

Inspirasjonen forteller oss at engelen Gabriel, sammen med andre hellige engler, ledet Millers sinn, slik Gabriel hadde ledet sinnet til Daniel, Johannes åpenbareren og alle Bibelens profeter; for Gabriel hadde fått den oppgaven som Satan forspilte. Gabriels oppgave var representert i Satans første navn, Lucifer, som betyr lysbærer. Gabriel brakte det profetiske lyset til Miller, og i lydighet mot lyset frembar han budskapet som kunngjorde åpningen av den undersøkende dom den 22. oktober 1844.

Hindsight allows those who wish to understand the work of William Miller, to recognize that he was given certain insights to the prophetic word that became keys for his work of assembling the message of the approaching judgment. One of those keys was his recognition that a day represented a year in prophetic application. Another was a prophetic structure which he employed to place and align the lines of prophecy he discovered. That structure was based upon the two satanic powers that brought desolation to God’s people and God’s sanctuary. All of Miller’s discoveries were placed upon the prophetic structure that represented the history of paganism followed by papalism that consecutively trampled down both God’s sanctuary and God’s people from the time of ancient Israel, until the Second coming of Christ.

I ettertid kan de som ønsker å forstå William Millers verk, erkjenne at han fikk visse innsikter i det profetiske ord som ble nøkler for hans arbeid med å sammenstille budskapet om den forestående dom. En av disse nøklene var hans erkjennelse av at én dag representerte ett år i profetisk anvendelse. En annen var en profetisk struktur som han benyttet for å plassere og samordne de profetiske linjene han oppdaget. Denne strukturen var basert på de to sataniske maktene som førte ødeleggelse over Guds folk og Guds helligdom. Alle Millers oppdagelser ble innordnet i den profetiske strukturen som fremstilte hedenskapets historie, etterfulgt av pavedømmets, som etter hverandre nedtrådte både Guds helligdom og Guds folk fra det gamle Israels tid og frem til Kristi annet komme.

That prophetic structure allowed him to accurately identify every truth needed to establish October 22, 1844, as the opening of the judgment. But that truth was limited, for he could not see the third persecuting power that followed paganism and papalism in prophetic history. It was not necessary for him to see that truth, for his work was to announce October 22, 1844, and the light of the third persecuting power would be unsealed after that date.

Denne profetiske strukturen gjorde ham i stand til med nøyaktighet å identifisere hver sannhet som var nødvendig for å fastslå 22. oktober 1844 som begynnelsen på dommen. Men denne sannheten var begrenset, for han kunne ikke se den tredje forfølgende makten som fulgte hedenskapet og pavedømmet i den profetiske historien. Det var ikke nødvendig for ham å se denne sannheten, for hans gjerning var å forkynne 22. oktober 1844, og lyset om den tredje forfølgende makten ville bli avforseglet etter denne datoen.

In connection with aligning his prophetic understandings upon a structure of the two desolating powers of pagan Rome, followed by papal Rome, was his understanding that the word translated as “the daily,” in the book of Daniel, was a symbol of paganism, and or, pagan Rome. The word “tamid” translated as “the daily” is employed by Daniel five times. It is always used in conjunction with a symbol that Miller correctly understood to represent the papacy. The symbol of the papacy that always occurs in connection with “the daily,” is represented with two symbols. Either way, the two symbols of the papal power, both identify the papacy, yet none-the-less, when Daniel employed the word “tamid” that is translated as “the daily,” it was always used with and before the symbol of the papacy. Miller’s understanding that “the daily,” in the book of Daniel, became the foundation of the structure he saw that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. Miller’s identification of “the daily,” as paganism in the book of Daniel was destined to become a giant controversy within Adventism, beginning in Adventism’s second generation, which began in 1888.

I forbindelse med å innordne sine profetiske forståelser i en struktur av de to ødeleggende maktene, det hedenske Roma etterfulgt av det pavelige Roma, hadde han den forståelse at ordet som i Daniels bok er oversatt med «det daglige», var et symbol på hedenskapet, og/eller det hedenske Roma. Ordet «tamid», oversatt med «det daglige», benyttes av Daniel fem ganger. Det brukes alltid i forbindelse med et symbol som Miller med rette forstod å representere pavedømmet. Symbolet på pavedømmet som alltid forekommer i forbindelse med «det daglige», fremstilles ved to symboler. Uansett identifiserer de to symbolene på den pavelige makt begge pavedømmet; men desto mindre, når Daniel brukte ordet «tamid», som er oversatt med «det daglige», ble det alltid brukt sammen med og forut for symbolet på pavedømmet. Millers forståelse av «det daglige» i Daniels bok ble grunnlaget for den struktur han så, som var basert på hedenskapets to ødeleggende makter, etterfulgt av paveligheten. Millers identifikasjon av «det daglige» som hedenskap i Daniels bok var bestemt til å bli en stor strid innen adventismen, med begynnelse i adventismens annen generasjon, som begynte i 1888.

The first prophetic truth Miller discovered that was a component of the understanding of October 22, 1844, was the “seven times,” of Leviticus twenty-six, and it was the first of Miller’s established truths that was rejected in 1863. That rejection began the first generation of Adventism, when they began wandering through the wilderness of Laodicea. The second generation began at the Minneapolis General Conference in 1888, and in the aftermath of the rebellion that occurred there, the satanic work of rejecting Miller’s identification of “the daily” as paganism began in 1901. The correct understanding of “the daily,” was not fully set aside until after the death of the prophetess, who had identified that the view being promoted in opposition to Miller’s correct view of “the daily,” had been delivered by “angels that were expelled from heaven.” The full rejection took place in the third generation around 1931. The third generation had begun with the publication of the book by W. W. Prescott, titled, The Doctrine of Christ, just after the 1919 Bible Conference. In 1919, the third generation began and continued until the publication of the book, Questions on Doctrine in 1957.

Den første profetiske sannheten Miller oppdaget som var en del av forståelsen av 22. oktober 1844, var de «sju tider» i 3. Mosebok tjueseks, og det var den første av Millers etablerte sannheter som ble forkastet i 1863. Denne forkastelsen innledet adventismens første generasjon, da de begynte å vandre gjennom Laodikeas ørken. Den andre generasjonen begynte ved Generalkonferansen i Minneapolis i 1888, og i etterkant av det opprøret som fant sted der, begynte det sataniske arbeidet med å forkaste Millers identifikasjon av «det daglige» som hedenskap i 1901. Den riktige forståelsen av «det daglige» ble ikke fullt ut tilsidesatt før etter profetinnens død, hun som hadde fastslått at det synet som ble fremmet i opposisjon til Millers riktige syn på «det daglige», var blitt overbrakt av «engler som ble utstøtt fra himmelen». Den fullstendige forkastelsen fant sted i den tredje generasjonen omkring 1931. Den tredje generasjonen hadde begynt med utgivelsen av boken av W. W. Prescott, med tittelen The Doctrine of Christ, like etter bibelkonferansen i 1919. I 1919 begynte den tredje generasjonen og fortsatte inntil utgivelsen av boken Questions on Doctrine i 1957.

After Miller’s work was established and made plain upon Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts), the Lord then began to open up the truth that there was another, a third, desolating power that would follow paganism and papalism that would also persecute God’s people.

Etter at Millers verk var blitt stadfestet og gjort klart på Habakkuks to tavler (pionerkartene fra 1843 og 1850), begynte Herren deretter å åpenbare sannheten om at det fantes en annen, en tredje, ødeleggende makt som skulle følge hedenskapet og pavedømmet, og som også ville forfølge Guds folk.

> “Through paganism, and then through the Papacy, Satan exerted his power for many centuries in an effort to blot from the earth God’s faithful witnesses. Pagans and papists were actuated by the same dragon spirit. They differed only in that the Papacy, making a pretense of serving God, was the more dangerous and cruel foe. Through the agency of Romanism, Satan took the world captive. The professed church of God was swept into the ranks of this delusion, and for more than a thousand years the people of God suffered under the dragon’s ire. And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea, but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which is symbolized. The ‘two horns like a lamb’ well represent the character of the United States Government, as expressed in its two fundamental principles, Republicanism and Protestantism. These principles are the secret of our power and prosperity as a nation. Those who first found an asylum on the shores of America rejoiced that they had reached a country free from the arrogant claims of popery and the tyranny of kingly rule. They determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> «Gjennom hedenskapen, og deretter gjennom pavedømmet, utøvde Satan sin makt i mange århundrer i et forsøk på å utslette Guds trofaste vitner fra jorden. Hedninger og papister ble drevet av den samme dragens ånd. De skilte seg bare ved at pavedømmet, idet det ga seg ut for å tjene Gud, var den farligere og grusommere fienden. Gjennom romanismens virksomhet tok Satan verden til fange. Guds bekjennende menighet ble revet med inn i denne villfarelsens rekker, og i mer enn tusen år led Guds folk under dragens vrede. Og da pavedømmet, berøvet sin styrke, ble tvunget til å avstå fra forfølgelse, så Johannes en ny makt stige opp for å gjenta dragens røst og føre videre det samme grusomme og gudsbespottelige verk. Denne makten, den siste som skal føre krig mot menigheten og Guds lov, ble symbolisert ved et dyr med lammelignende horn. Dyrene som gikk forut for det, hadde steget opp av havet, men dette steg opp av jorden, noe som representerer den fredelige fremveksten av den nasjonen som symboliseres. De «to horn som et lam» representerer på en treffende måte karakteren til De forente staters regjering, slik den kommer til uttrykk i dens to grunnleggende prinsipper, republikanisme og protestantisme. Disse prinsippene er hemmeligheten bak vår makt og fremgang som nasjon. De som først fant et tilfluktssted ved Amerikas kyster, gledet seg over at de hadde nådd et land fritt fra pavedømmets hovmodige krav og det kongelige eneveldets tyranni. De besluttet å opprette en regjering på det brede grunnlaget av borgerlig og religiøs frihet.» Signs of the Times, 1. november 1899.

Miller could not see the third persecuting power, and for this reason his structure was incomplete, though perfectly suited to fulfill his work. Sister White identifies that Miller was God’s chosen messenger, that he had been typified by Elijah and John the Baptist in his work, and by Elisha in his calling to his work, and by Moses in his death. Few in sacred history have inspired commentary that identifies that the angels are waiting by the grave to resurrect them, but this is the commentary of Miller. The fact that his work was limited by the history in which he was raised up is not a derogatory statement of Miller, simply a necessity to recognize, if his work is going to be considered in the true light of God’s prophetic Word.

Miller kunne ikke se den tredje forfølgende makten, og av denne grunn var hans struktur ufullstendig, skjønt fullkomment tilpasset til å oppfylle hans gjerning. Søster White identifiserer at Miller var Guds utvalgte budbærer, at han i sin gjerning var blitt forbilledliggjort ved Elia og Johannes Døperen, og ved Elisja i sitt kall til sin gjerning, og ved Moses i sin død. Få i den hellige historie har gitt opphav til kommentarer som identifiserer at englene venter ved deres grav for å oppreise dem, men dette er kommentaren om Miller. Det forhold at hans gjerning var begrenset av den historie han ble oppreist i, er ikke en nedsettende uttalelse om Miller, men ganske enkelt en nødvendighet å erkjenne, dersom hans gjerning skal betraktes i det sanne lys av Guds profetiske ord.

Miller was given specific, angelic, direction that allowed him to construct a prophetic framework that was based upon the two desolating powers of paganism followed by papalism. For this reason, prophecies that identified history beyond the desolation accomplished by those two powers were misunderstood by Miller. Yet none of those misunderstandings made their way onto the two sacred tables of Habakkuk, where the foundations that were erected through the work of Miller were graphically represented. This is why inspiration could record of the 1843 chart that it was directed by the hand of the Lord.

Miller fikk spesifikk, engleledet veiledning som gjorde det mulig for ham å utforme et profetisk rammeverk basert på de to ødeleggende maktene, hedenskapet etterfulgt av pavedømmet. Av denne grunn ble profetier som identifiserte historien bortenfor den ødeleggelsen som ble fullbyrdet av disse to maktene, misforstått av Miller. Likevel fant ingen av disse misforståelsene veien til Habakkuks to hellige tavler, hvor de grunnvollene som ble oppreist gjennom Millers arbeid, ble framstilt grafisk. Dette er grunnen til at inspirasjonen kunne nedtegne om 1843-diagrammet at det var ledet av Herrens hånd.

> “The Lord showed me that the 1843 chart was directed by his hand, and that no part of it should be altered; that the figures were as he wanted them. That his hand was over and hid a mistake in some of the figures, so that none could see it, until his hand was removed.

> Herren viste meg at 1843-kartet var ledet av hans hånd, og at ingen del av det skulle forandres; at tallene var slik han ville ha dem. At hans hånd var over og skjulte en feil i noen av tallene, slik at ingen kunne se den, før hans hånd ble trukket bort.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Deretter så jeg, med hensyn til «det daglige», at ordet «offer» var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til i teksten; og at Herren gav det rette syn på det til dem som forkynte budskapet om dommens time. Da enheten rådet, før 1844, var nesten alle forenet om det rette syn på «det daglige»; men siden 1844 har, i forvirringen, andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Review and Herald, 1. november 1850.

The truths assembled by Miller at the direction of angels was directed by the Lord, and within the endorsement of the 1843 chart, inspiration included that Miller’s understanding that “the daily” represented paganism was correct. Five times the Hebrew word “tamid” translated as “the daily,” occurs in the book of Daniel, and it always represents the relationship between the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Sannhetene som Miller samlet etter englers anvisning, ble ledet av Herren, og innenfor stadfestelsen av 1843-kartet innbefattet inspirasjonen at Millers forståelse av at «det daglige» representerte hedenskapet, var riktig. Fem ganger forekommer det hebraiske ordet «tamid», oversatt som «det daglige», i Daniels bok, og det representerer alltid forholdet mellom de to ødeleggende maktene, først hedenskapet og deretter pavedømmet.

Miller’s understanding of “the daily,” as a symbol of paganism, was absolutely essential in the prophetic framework he employed, for the sequential relationship of paganism followed by papalism became his point of reference in aligning all the prophecies he was led to understand.

Millers forståelse av «det daglige» som et symbol på hedenskapet var absolutt avgjørende i det profetiske rammeverket han benyttet, for det sekvensielle forholdet der hedenskapet etterfølges av pavemakten, ble hans referansepunkt i samordningen av alle de profetiene han ble ledet til å forstå.

At “the time of the end,” in 1798, the book of Daniel was unsealed, and the primary passage that was what Sister White identified as the “central pillar” and “foundation” of the advent movement, was Daniel chapter eight, and verse fourteen.

Ved «endens tid» i 1798 ble Daniels bok åpnet, og det hovedavsnittet som var det Søster White identifiserte som adventbevegelsens «sentrale søyle» og «grunnvoll», var Daniel kapittel åtte, vers fjorten.

> “The scripture which above all others had been both the foundation and central pillar of the Advent faith was the declaration, ‘Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.’ [Daniel 8:14.]” The Great Controversy, 409.

> «Det skriftstedet som framfor alle andre både hadde vært grunnvollen og den sentrale søylen i adventtroen, var erklæringen: ‘Inntil to tusen tre hundre kvelder og morgener er gått; så skal helligdommen bli renset.’ [Daniel 8:14.]» The Great Controversy, 409.

Verse fourteen is the answer to verse thirteen, and the answer is meaningless without the context of the question.

Vers fjorten er svaret på vers tretten, og svaret er meningsløst uten spørsmålets kontekst.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Da hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den som talte: Hvor lenge varer synet om det stadige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir overgitt til å bli trådt ned? Og han sa til meg: Inntil to tusen og tre hundre dager er til ende; deretter skal helligdommen bli renset. Daniel 8,13.14.

These two verses are the symbol of the increase of knowledge that was produced when the book of Daniel was unsealed at “the time of the end,” in 1798. Verse thirteen, identifies the two desolating powers that Miller formed his prophetic model upon. Miller identified “the daily,” in verse thirteen as paganism, and the “transgression of desolation” as papalism. It is important to recognize that the prophetic model the angels led Miller to recognize, is identified in the two verses that represent the increase of knowledge that arrived in history in 1798. Yet Miller was not given to see the next power to come upon the prophetic stage and persecute God’s people.

Disse to versene er symbolet på den økning i kunnskap som ble frembrakt da Daniels bok ble avforseglet ved «endetiden», i 1798. Vers tretten identifiserer de to ødeleggende maktene som Miller bygde sin profetiske modell på. Miller identifiserte «det daglige» i vers tretten som hedenskap, og «ødeleggelsens overtredelse» som pavedømmet. Det er viktig å erkjenne at den profetiske modellen som englene ledet Miller til å erkjenne, identifiseres i de to versene som representerer den økning i kunnskap som kom inn i historien i 1798. Likevel ble det ikke gitt Miller å se den neste makten som skulle tre frem på den profetiske skueplass og forfølge Guds folk.

> “I saw that the two-horned beast had a dragon’s mouth, and that his power was in his head, and that the decree would go out of his mouth. Then I saw the Mother of Harlots; that the mother was not the daughters, but separate and distinct from them. She has had her day, and it is past, and her daughters, the Protestant sects, were the next to come on the stage and act out the same mind that the mother had when she persecuted the saints. I saw that as the mother has been declining in power, the daughters had been growing, and soon they will exercise the power once exercised by the mother.” Spalding and Magan, 1.

> «Jeg så at dyret med de to horn hadde en drages munn, og at hans makt var i hans hode, og at påbudet ville gå ut av hans munn. Deretter så jeg skjøgeners mor; at moren ikke var døtrene, men atskilt og forskjellig fra dem. Hun har hatt sin dag, og den er forbi, og hennes døtre, de protestantiske sekter, var de neste til å tre frem på skueplassen og utøve det samme sinnelag som moren hadde da hun forfulgte de hellige. Jeg så at ettersom moren har avtatt i makt, har døtrene vokst, og snart vil de utøve den makten som moren en gang utøvde.» Spalding and Magan, 1.

Miller’s inability to see the third power forced him to make conclusions that were simply wrong. Miller identified the sea beast of Revelation thirteen as pagan Rome and the earth beast as papal Rome. His application of Revelation chapter seventeen, was also flawed by his inability to see prophetic history that extended beyond the second desolating power of papalism. For this reason, when Miller identified the Roman power in Daniel’s prophecy, he treated them as one power that came in two phases. That was and is an accurate application, but it prevented him from understanding the kingdoms of Bible prophecy as anything that reached beyond a fourth kingdom represented by Rome. He saw and identified that the fourth kingdom of Rome had two phases, represented as pagan Rome and papal Rome, but could not see that papal Rome was also the fifth kingdom which was to be followed by a sixth kingdom.

Millers manglende evne til å se den tredje makten tvang ham til å trekke konklusjoner som ganske enkelt var gale. Miller identifiserte havdyret i Åpenbaringen tretten som hedensk Roma og jorddyret som pavelig Roma. Hans anvendelse av Åpenbaringen kapittel sytten var også mangelfull på grunn av hans manglende evne til å se den profetiske historien som strakte seg utover den andre ødeleggende makten, pavemakten. Av denne grunn behandlet Miller, når han identifiserte den romerske makten i Daniels profeti, den som én makt som kom i to faser. Det var og er en korrekt anvendelse, men det hindret ham i å forstå rikene i Bibelens profetier som noe som strakte seg utover et fjerde rike representert ved Roma. Han så og identifiserte at Romas fjerde rike hadde to faser, fremstilt som hedensk Roma og pavelig Roma, men kunne ikke se at pavelig Roma også var det femte riket, som skulle etterfølges av et sjette rike.

In Daniel chapter two, the Millerites brought the elements of the fifth kingdom of Bible prophecy together with the fourth kingdom. At the basic level their application was correct, but incomplete, for the first reference of the kingdoms of Bible prophecy must agree with the last reference of the kingdoms of Bible prophecy, because Jesus, as the Alpha and Omega always illustrates the end with the beginning. Unable to see a distinction of two sequential kingdoms made it impossible for Miller to recognize that Revelation chapter twelve, is identifying paganism (the dragon), and the sea beast of Revelation chapter thirteen, as papalism (the beast) and the earth beast of Revelation chapter thirteen as apostate Protestantism (the false prophet).

I Daniels kapittel to førte millerittene elementene fra det femte riket i Bibelens profeti sammen med det fjerde riket. På et grunnleggende plan var deres anvendelse korrekt, men ufullstendig, for den første henvisningen til rikene i Bibelens profeti må stemme overens med den siste henvisningen til rikene i Bibelens profeti, fordi Jesus, som Alfa og Omega, alltid illustrerer enden med begynnelsen. Uten å kunne se et skille mellom to påfølgende riker var det umulig for Miller å erkjenne at Åpenbaringen kapittel tolv identifiserer hedenskapet (dragen), og havdyret i Åpenbaringen kapittel tretten som pavemakten (dyret), og jorddyret i Åpenbaringen kapittel tretten som frafallen protestantisme (den falske profet).

Miller was unable to see the dragon, the beast and the false prophet as three consecutive kingdoms in chapters twelve and thirteen of Revelation, and was thus forced by his prophetic logic to assume the two chapters were not a consecutive illustration of the three powers that lead the world to Armageddon. The light Miller was given was the perfect light for his generation, and his generation was tested by that light.

Miller var ute av stand til å se dragen, dyret og den falske profet som tre påfølgende riker i Åpenbaringens tolvte og trettende kapittel, og ble således tvunget av sin profetiske logikk til å anta at de to kapitlene ikke var en sammenhengende framstilling av de tre maktene som leder verden til Harmageddon. Det lys Miller fikk, var det fullkomne lys for hans generasjon, og hans generasjon ble prøvet ved dette lys.

The light of the three desolating powers (the dragon, the beast and the false prophet), was given to Future for America at the “time of the end,” in 1989. The passage of Daniel which was unsealed with the collapse of the Soviet Union in fulfillment of Daniel chapter eleven, and verse forty was the light of the third angel, whereas Miller had been given the light of the first angel. The last six verses of Daniel eleven, were seen to be the foundation and central pillar of the movement of Future for America, and verse forty, of Daniel chapter eleven summarizes that light, just as verses thirteen and fourteen, of Daniel chapter eight summarized the light that was unsealed in the Millerite movement.

Lyset om de tre ødeleggende maktene (dragen, dyret og den falske profet) ble gitt til Future for America ved «endens tid» i 1989. Det avsnittet i Daniel som ble åpnet da Sovjetunionen brøt sammen, i oppfyllelse av Daniel kapittel elleve, vers førti, var lyset fra den tredje engel, mens Miller var blitt gitt lyset fra den første engel. De siste seks versene i Daniel elleve ble sett som grunnvollen og den sentrale søyle i Future for Americas bevegelse, og vers førti i Daniel kapittel elleve sammenfatter dette lyset, slik som vers tretten og fjorten i Daniel kapittel åtte sammenfattet det lyset som ble åpnet i millerittbevegelsen.

> And at the time of the end shall the king of the south push at him: and the king of the north shall come against him like a whirlwind, with chariots, and with horsemen, and with many ships; and he shall enter into the countries, and shall overflow and pass over. Daniel 11:40.

> Og ved endetiden skal sydens konge støde sammen med ham; og nordens konge skal komme imod ham som en hvirvelvind, med vogne og med ryttere og med mange skibe; og han skal trænge ind i landene og oversvømme og fare frem. Daniel 11:40.

The verse identifies a war that began at the “time of the end” in 1798, between the king of the south and the king of the north. The king of the south represented atheistic France, that delivered the deadly wound to the papacy in that very year. The papacy is there represented as the king of the north. France, prophetically in 1798, was one tenth of the ten kingdoms of Daniel chapter seven. Those ten kingdoms represent pagan Rome, and pagan Rome represents the dragon. The papacy (the king of the north) represents the beast. The verse identifies the king of the north (the papacy), who had been given its deadly wound at the opening of the verse, would ultimately retaliate against the king of the south (the king of atheism). When the papacy did retaliate, the king of atheism had moved from the nation of France, to the confederacy of the Soviet Union. France was one nation, yet when the papacy retaliated against the king of the south in the verse, the king of the south was identified as “countries,” as was the former Soviet Union.

Verset identifiserer en krig som begynte ved «endetiden» i 1798, mellom sydens konge og nordens konge. Sydens konge representerte det ateistiske Frankrike, som nettopp det året tilføydde pavedømmet det dødelige såret. Pavedømmet er der fremstilt som nordens konge. Frankrike var, profetisk sett i 1798, en tidel av de ti rikene i Daniel kapittel syv. Disse ti rikene representerer det hedenske Roma, og det hedenske Roma representerer dragen. Pavedømmet (nordens konge) representerer dyret. Verset identifiserer at nordens konge (pavedømmet), som hadde fått sitt dødelige sår ved versets begynnelse, til slutt ville slå tilbake mot sydens konge (ateismens konge). Da pavedømmet slo tilbake, hadde ateismens konge flyttet fra nasjonen Frankrike til konføderasjonen Sovjetunionen. Frankrike var én nasjon, men da pavedømmet slo tilbake mot sydens konge i verset, ble sydens konge identifisert som «land», slik også det tidligere Sovjetunionen var.

When the king of the north (the papacy) did retaliate it brought with it “chariots,” “horsemen” and “many ships.” Chariots and horsemen are symbols of military strength, and ships are symbols of economic strength. The power that formed an unholy alliance with the papacy for the purpose of bringing down the Soviet Union was the United States, and the two strengths of the United States in Revelation chapter thirteen, is identified as its ability to force the world to receive the mark of papal authority by the force of arms and economics. Men will be forbidden to buy or sell without the mark, and then further, without the mark, men will be put to death.

Da nordens konge (pavedømmet) slo tilbake, førte det med seg «vogner», «ryttere» og «mange skip». Vogner og ryttere er symboler på militær styrke, og skip er symboler på økonomisk styrke. Den makten som inngikk en vanhellig allianse med pavedømmet med det formål å styrte Sovjetunionen, var De forente stater, og de to styrkene til De forente stater i Åpenbaringen kapittel tretten identifiseres som landets evne til å tvinge verden til å motta merket på pavens myndighet ved våpenmakt og økonomi. Mennesker vil bli forbudt å kjøpe eller selge uten merket, og videre, uten merket, vil mennesker bli drept.

Verse forty directly identifies the dragon (the king of the south), the beast (the papacy) and the false prophet (the United States). The foundational verse for “the time of the end” in 1989, identifies the three desolating powers that lead the world to Armageddon, just as the foundational verses of the Millerite movement identified the two desolating powers of paganism followed by papalism.

Vers førti identifiserer direkte dragen (kongen i sør), dyret (pavedømmet) og den falske profet (De forente stater). Det grunnleggende verset for «endetiden» i 1989 identifiserer de tre ødeleggende maktene som fører verden til Harmageddon, på samme måte som de grunnleggende versene for millerittbevegelsen identifiserte de to ødeleggende maktene: hedenskapet, etterfulgt av pavedømmet.

The verse begins with a battle between the king of the south and the king of the north. In the beginning of the verse (1798), the king of the south prevails, but in the verse, the king of the north retaliates and prevails over the king of the south. The beginning of the verse marks the battle between the king of the north and the king of the south, and in the ending of the message contained in the verse the same battle between the northern and southern kings is illustrated, but with the opposite results. The beginning marked the “time of the end” in 1798, and the ending battle marks the “time of the end” in 1989. The verse contains within its written testimony the signature Alpha and Omega, the beginning and the ending.

Verset begynner med en strid mellom kongen i sør og kongen i nord. I begynnelsen av verset (1798) seirer kongen i sør, men i verset slår kongen i nord tilbake og seirer over kongen i sør. Begynnelsen av verset markerer striden mellom kongen i nord og kongen i sør, og i avslutningen av budskapet som er inneholdt i verset, fremstilles den samme striden mellom den nordlige og den sørlige kongen, men med motsatt utfall. Begynnelsen markerte «endens tid» i 1798, og den avsluttende striden markerer «endens tid» i 1989. Verset inneholder i sitt skrevne vitnesbyrd signaturen Alfa og Omega, begynnelsen og enden.

The actual history of the verse continues on past the collapse of the Soviet Union in 1989, through to the Sunday law of verse forty-one. At the Sunday law the three-fold union of modern Babylon is brought about by a series of rapid events. Verse forty therefore begins when the deadly wound is delivered in 1798, and the whore of Tyre is forgotten. The history represented by the verse completely ends at the Sunday law of verse forty-one, where the deadly wound is healed and the whore of Tyre is remembered. The signature of the beginning and ending is written not only upon the text found in the verse, but also the complete history represented by the verse. The verse identifies the prophetic framework that is based not upon simply paganism (the dragon) and papalism (the beast), but it identifies the structure of the three desolating powers that lead the world to Armageddon.

Versets faktiske historie fortsetter forbi Sovjetunionens sammenbrudd i 1989, frem til søndagsloven i vers førtien. Ved søndagsloven blir den trefoldige foreningen av det moderne Babylon tilveiebrakt gjennom en rekke raske begivenheter. Vers førti begynner derfor når det dødelige såret blir tilføyd i 1798, og Tyros’ skjøge blir glemt. Historien som verset fremstiller, ender fullstendig ved søndagsloven i vers førtien, hvor det dødelige såret leges og Tyros’ skjøge blir erindret. Kjennetegnet på begynnelsen og avslutningen er innskrevet ikke bare i teksten som finnes i verset, men også i hele den historien som verset fremstiller. Verset identifiserer den profetiske rammen som ikke simpelthen bygger på hedenskap (dragen) og pavedømme (dyret), men det identifiserer strukturen til de tre ødeleggende maktene som leder verden til Harmageddon.

Miller’s prophetic framework announced the arrival of God’s investigative judgment, and the prophetic framework of Future for America announces the arrival of God’s executive judgment. At the “time of the end” in 1989, a three-step testing and purification process began when the last six verses of Daniel eleven were unsealed at the collapse of the Soviet Union. The distinction of Miller only seeing paganism and papalism, and not seeing apostate Protestantism, must be understood to rightly understand the vision of the Ulai River that was unsealed in 1798.

Millers profetiske rammeverk kunngjorde ankomsten av Guds undersøkende dom, og Future for Americas profetiske rammeverk kunngjør ankomsten av Guds fullbyrdende dom. Ved «endens tid» i 1989 begynte en tredelt prøvings- og renselsesprosess da de siste seks versene i Daniel elleve ble avseglet ved Sovjetunionens sammenbrudd. Det forhold at Miller bare så hedenskap og pavedømme, og ikke så frafallen protestantisme, må forstås for rett å kunne forstå synet om Ulai-elven som ble avseglet i 1798.

We will continue that consideration in the next article.

Vi vil fortsette denne betraktningen i den neste artikkelen.

> “We have no time to lose. Troublous times are before us. The world is stirred with the spirit of war. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place. The prophecy in the eleventh of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Much of the history that has taken place in fulfillment of this prophecy will be repeated.

> «Vi har ingen tid å miste. Urolige tider ligger foran oss. Verden er opphisset av krigens ånd. Snart vil de trengselens scener som det er talt om i profetiene, finne sted. Profetien i det ellevte kapittel av Daniel har nesten nådd sin fullstendige oppfyllelse. Mye av den historie som har funnet sted som oppfyllelse av denne profetien, vil bli gjentatt.»

> “In the thirtieth verse a power is spoken of that ‘verses 30 through thirty-six quoted.’

> «I det trettiende verset tales det om en makt som ‘vers 30 til og med trettiseks sitert’.»

> “Scenes similar to those described in these words will take place.” Manuscript Releases, number 13, 394.

> «Scener tilsvarende dem som er beskrevet i disse ord, vil finne sted.» Manuscript Releases, nr. 13, 394.

Back to Articles