Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Seven

Jesu Kristi åpenbaring – nummer sju

The Third Woe and the Rise of the Seventh Kingdom: The Prophetic Significance of the Sunday Law

Det tredje ve og framveksten av det sjuende riket: Den profetiske betydningen av søndagsloven

Author

Jeff Pippenger

Published

October 29, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In chapter eleven of Revelation, the two witnesses are lifted up to heaven as an ensign in “the same hour” that a “tenth part of the city” falls. In that hour the “second woe is past; and behold, the third woe cometh quickly.” Islam is the seventh trumpet and the third woe that comes at the “hour” of the Sunday law “earthquake.”

I det ellevte kapittel i Åpenbaringen løftes de to vitnene opp til himmelen som et banner i «den samme time» som «en tiendedel av byen» faller. I den time er «det annet ve over; og se, det tredje ve kommer snart». Islam er den sjuende basun og det tredje ve som kommer ved «timen» for søndagslovens «jordskjelv».

> And they heard a great voice from heaven saying unto them, Come up hither. And they ascended up to heaven in a cloud; and their enemies beheld them. And the same hour was there a great earthquake, and the tenth part of the city fell, and in the earthquake were slain of men seven thousand: and the remnant were affrighted, and gave glory to the God of heaven. The second woe is past; and, behold, the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded; and there were great voices in heaven, saying, The kingdoms of this world are become the kingdoms of our Lord, and of his Christ; and he shall reign for ever and ever. And the four and twenty elders, which sat before God on their seats, fell upon their faces, and worshipped God, Saying, We give thee thanks, O Lord God Almighty, which art, and wast, and art to come; because thou hast taken to thee thy great power, and hast reigned. And the nations were angry, and thy wrath is come, and the time of the dead, that they should be judged, and that thou shouldest give reward unto thy servants the prophets, and to the saints, and them that fear thy name, small and great; and shouldest destroy them which destroy the earth. And the temple of God was opened in heaven, and there was seen in his temple the ark of his testament: and there were lightnings, and voices, and thunderings, and an earthquake, and great hail. Revelation 11:12–19.

> Og de hørte en høy røst fra himmelen som sa til dem: «Kom opp hit!» Og de steg opp til himmelen i en sky, og deres fiender så dem. Og i samme stund ble det et stort jordskjelv, og en tidel av byen falt, og i jordskjelvet ble syv tusen mennesker drept; og de øvrige ble grepet av frykt og gav himmelens Gud ære. Det annet ve er over; se, det tredje ve kommer snart. Og den sjuende engel blåste i basun; og det lød høye røster i himmelen, som sa: «Verdens riker er blitt vår Herres og hans Salvedes riker, og han skal være konge i all evighet.» Og de tjuefire eldste, som satt for Guds åsyn på sine troner, falt ned på sine ansikter og tilbad Gud og sa: «Vi takker deg, Herre Gud, du Allmektige, du som er og som var og som kommer, fordi du har tatt din store makt til deg og tiltrådt ditt kongevelde. Og folkene raste, og din vrede er kommet, og tiden for de døde, da de skal dømmes, og da du skal lønne dine tjenere profetene og de hellige og dem som frykter ditt navn, både små og store, og ødelegge dem som ødelegger jorden.» Og Guds tempel i himmelen ble åpnet, og arken med hans pakt ble sett i hans tempel; og det kom lyn og røster og tordener og jordskjelv og stor hagl. Åpenbaringen 11:12–19.

The two witnesses ascend to heaven in a cloud, which prophetically represents a group of angels. As previously cited in these articles and as found in Habakkuk’s Tables, Sister White identifies that when the individual messages represented as the first, the second and the third angel arrive into prophetic history, they are portrayed as singular angels, but the message of the Midnight Cry, is represented by many angels. The two witnesses are lifted up into heaven as they proclaim the message of the Midnight Cry by an army of angels, thus they are taken into heaven “in a cloud.”

De to vitnene stiger opp til himmelen i en sky, som profetisk representerer en gruppe engler. Som tidligere sitert i disse artiklene og slik det fremgår av Habakkuks tavler, identifiserer Søster White at når de enkelte budskapene som er representert ved den første, den andre og den tredje engel, kommer inn i den profetiske historie, fremstilles de som enkeltstående engler, men Midnattsropets budskap blir representert ved mange engler. De to vitnene løftes opp til himmelen idet de forkynner Midnattsropets budskap ved en hær av engler; således tas de opp til himmelen «i en sky».

> “Near the close of the second angel’s message, I saw a great light from heaven shining upon the people of God. The rays of this light seemed bright as the sun. And I heard the voices of angels crying, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’

> «Mot slutten av den andre engels budskap så jeg et stort lys fra himmelen skinne over Guds folk. Strålene fra dette lyset syntes å være klare som solen. Og jeg hørte englers røster rope: «Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham!»»

> “This was the midnight cry, which was to give power to the second angel’s message. Angels were sent from heaven to arouse the discouraged saints and prepare them for the great work before them. The most talented men were not the first to receive this message. Angels were sent to the humble, devoted ones, and constrained them to raise the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’ Those entrusted with the cry made haste, and in the power of the Holy Spirit sounded the message, and aroused their discouraged brethren. This work did not stand in the wisdom and learning of men, but in the power of God, and His saints who heard the cry could not resist it. The most spiritual received this message first, and those who had formerly led in the work were the last to receive and help swell the cry, ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him!’” Early Writings, 238.

> «Dette var midnattsropet, som skulle gi kraft til den andre engels budskap. Engler ble sendt fra himmelen for å vekke de motløse hellige og forberede dem på det store arbeidet som lå foran dem. De mest begavede menn var ikke de første til å ta imot dette budskapet. Engler ble sendt til de ydmyke, hengivne, og drev dem til å løfte ropet: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham!’ De som var betrodd ropet, skyndte seg og forkynte budskapet i Den Hellige Ånds kraft, og vekket sine motløse brødre. Dette verket sto ikke i menneskers visdom og lærdom, men i Guds kraft, og Hans hellige som hørte ropet, kunne ikke stå det imot. De mest åndelige tok imot dette budskapet først, og de som tidligere hadde ledet i verket, var de siste til å ta imot det og hjelpe til med å styrke ropet: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham!’» Early Writings, 238.

In the hour of the earthquake, which destroys a tenth part of the city, seven thousand men are slain. The earthquake is the Sunday law in the United States. A city is a kingdom in prophecy, and the United States is one tenth of the kingdom of the ten kings of Revelation 17. The United States is overthrown at the earthquake of the Sunday law and ceases to be the sixth kingdom of Bible prophecy, and then transcends into the premier king of the ten kings, the seventh kingdom of Bible prophecy, who will agree to give their kingdom unto the papacy who is the eighth which is of the seven.

I den time da jordskjelvet, som ødelegger en tidel av byen, blir sju tusen menn drept. Jordskjelvet er søndagsloven i De forente stater. En by er et rike i profetien, og De forente stater er en tidel av riket til de ti kongene i Åpenbaringen 17. De forente stater blir styrtet ved søndagslovens jordskjelv og opphører å være det sjette riket i Bibelens profeti, og transcenderer deretter til den fremste kongen blant de ti kongene, det sjuende riket i Bibelens profeti, som vil samtykke i å gi sitt rike til pavedømmet, som er den åttende, og som er av de sju.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:12–18.

> Og de ti horn som du så, er ti konger, som ennå ikke har fått noe rike; men de får myndighet som konger i én time sammen med dyret. Disse har ett sinn, og de gir sin makt og styrke til dyret. Disse skal føre krig mot Lammet, og Lammet skal seire over dem; for han er herrers Herre og kongers Konge, og de som er med ham, er kalte og utvalgte og trofaste. Og han sier til meg: Vannene som du så, der skjøgen sitter, er folk og skarer og nasjoner og tungemål. Og de ti horn som du så på dyret, disse skal hate skjøgen og gjøre henne øde og naken, og de skal ete hennes kjød og brenne henne opp med ild. For Gud har lagt i deres hjerter å fullbyrde hans vilje og å være enige og gi sitt rike til dyret, inntil Guds ord er fullbyrdet. Og kvinnen som du så, er den store by som hersker over kongene på jorden. Åpenbaringen 17:12–18.

The ten kings of the United Nations “agree” to “give their worldwide “kingdom unto the beast.” They have “one mind,” just as they “consulted together with one consent,” in Psalms eighty- three. Ahab was the king of the ten tribes, who committed the unlawful relationship of fornication with the whore of Tyre in Isaiah twenty-three. Ahab and Jezebel’s unlawful relationship typified the unlawful relationship of Herod and Herodias in the time of Elijah, represented as John the Baptist. Herod was a representative of the Roman Empire, which in Daniel seven, the Roman Empire consists of ten horns. The ten horns were typified by Ahab’s kingdom of ten tribes, and they both provide witnesses to the ten kings of the United Nations. With Ahab and Herod representing the state in the unlawful relationships, their role was to accomplish the persecution of heretics for the whore of Tyre, who sings her songs at the end of the symbolic seventy years.

De ti kongene i De forente nasjoner «er enige» om å «gi sitt verdensomspennende «rike til dyret». De har «ett sinn», likesom de «rådslo sammen med ett samtykke» i Salme åttitre. Akab var kongen over de ti stammene, som innlot seg i det ulovlige horforholdet med skjøgen fra Tyrus i Jesaja tjuetre. Akabs og Jesabels ulovlige forhold var et forbilde på det ulovlige forholdet mellom Herodes og Herodias på Elias’ tid, fremstilt som Johannes Døperen. Herodes var en representant for Romerriket, som i Daniel sju består av ti horn. De ti hornene ble forbildet ved Akabs rike med ti stammer, og begge avlegger vitnesbyrd om de ti kongene i De forente nasjoner. Med Akab og Herodes som representanter for staten i de ulovlige forholdene var deres rolle å fullbyrde forfølgelsen av kjettere for skjøgen fra Tyrus, som synger sine sanger ved slutten av de symbolske sytti år.

> “Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus.” Testimonies to Ministers, 38.

> «Konger og herskere og stattholdere har satt på seg antikrists merke, og fremstilles som dragen som går ut for å føre krig mot de hellige—mot dem som holder Guds bud og har Jesu tro.» Testimonies to Ministers, 38.

At the Sunday law the earth beast ceases to reign as the sixth kingdom of Bible prophecy, for it has just committed fornication with Jezebel, and then takes the leadership of the United Nations. It then forces the entire world to set up a worldwide image of the beast, as they had previously accomplished at the Sunday law in their nation.

Ved søndagsloven opphører dyret fra jorden å regjere som det sjette rike i Bibelens profeti, for det har nettopp drevet hor med Jesabel, og overtar deretter ledelsen av De forente nasjoner. Deretter tvinger det hele verden til å opprette et verdensomspennende bilde av dyret, slik de tidligere hadde fullført ved søndagsloven i sin nasjon.

> And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Revelation 13:14–17.

> Og det forfører dem som bor på jorden, ved de tegn som det ble gitt det å gjøre for dyrets øyne, idet det sier til dem som bor på jorden, at de skal lage et bilde for dyret, det som hadde sår av sverdslaget og levde. Og det ble gitt det makt til å gi ånde til dyrets bilde, så dyrets bilde både kunne tale og gjøre at alle som ikke tilbad dyrets bilde, skulle drepes. Og det gjør at alle, små og store, rike og fattige, frie og treller, får et merke på sin høyre hånd eller på sin panne, og at ingen kan kjøpe eller selge uten den som har merket eller dyrets navn eller tallet for dets navn. Åpenbaringen 13:14–17.

Ahab, Herod, the ten kings of the Roman Empire and the ten kings of the United Nations represent the dragon that goes to make war with the saints, for it is always Jezebel’s paramour that accomplishes the persecuting of those who Jezebel classifies as heretics.

Akab, Herodes, de ti kongene i Romerriket og de ti kongene i De forente nasjoner representerer dragen som går bort for å føre krig mot de hellige, for det er alltid Jesabels elsker som utfører forfølgelsen av dem som Jesabel klassifiserer som kjettere.

> “Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.” The Great Controversy, 439.

> «Slik representerer dragen, først og fremst, Satan, men er, i annen rekke, et symbol på det hedenske Roma.» The Great Controversy, 439.

At the earthquake of the Sunday law there are “seven thousand” men that are “slain.” In Daniel eleven and verse forty-one, “many are overthrown.” Those overthrown when the Sunday law arrives, are Laodicean Seventh-day Adventists who have not prepared for the crisis. The number “seven thousand” represents the remnant of God’s people. God told Elijah, at the crisis of mount Carmel, which represents the Sunday law crisis, that there were “seven thousand in Israel” who had not bowed a knee to Baal. The apostle Paul comments on this.

Ved søndagslovens jordskjelv er det «sju tusen» menn som blir «drept». I Daniel elleve, vers førtien, blir «mange styrtet». De som styrtes når søndagsloven kommer, er laodikeiske syvendedagsadventister som ikke har forberedt seg på krisen. Tallet «sju tusen» representerer resten av Guds folk. Gud sa til Elia, ved krisen på Karmel-fjellet, som representerer søndagslovskrisen, at det var «sju tusen i Israel» som ikke hadde bøyd kne for Ba’al. Apostelen Paulus kommenterer dette.

> I say then, Hath God cast away his people? God forbid. For I also am an Israelite, of the seed of Abraham, of the tribe of Benjamin. God hath not cast away his people which he foreknew. Wot ye not what the scripture saith of Elias? how he maketh intercession to God against Israel, saying, Lord, they have killed thy prophets, and digged down thine altars; and I am left alone, and they seek my life. But what saith the answer of God unto him? I have reserved to myself seven thousand men, who have not bowed the knee to the image of Baal. Even so then at this present time also there is a remnant according to the election of grace. Romans 11:1–5.

> Så sier jeg da: Har Gud forkastet sitt folk? Langt derifra. For også jeg er en israelitt, av Abrahams ætt, av Benjamins stamme. Gud har ikke forkastet sitt folk, som han kjente forut. Vet dere ikke hva Skriften sier i avsnittet om Elias? hvordan han trer fram for Gud mot Israel og sier: Herre, de har drept dine profeter og revet ned dine altere; og jeg er blitt alene tilbake, og de står meg etter livet. Men hva sier Guds svar til ham? Jeg har latt sju tusen menn bli tilbake for meg, slike som ikke har bøyd kne for Ba’als bilde. Slik er det da også i den nåværende tid en rest etter nådens utvelgelse. Romerne 11:1–5.

The words “seven thousand” represent a remnant of God’s people, but the context where they are symbolically identified, must be factored in. The men overthrown at the earthquake of the Sunday law are the remnant of unfaithful Seventh-day Adventists who are there and then, taken captive by modern spiritual Babylon. In the prophetic history of ancient literal Israel, when Babylon desolated Jerusalem the second of three times, there was a remnant of “seven thousand” “mighty” men “of the land” taken captive.

Ordene «sju tusen» representerer en rest av Guds folk, men den sammenhengen hvor de symbolsk blir identifisert, må tas i betraktning. Mennene som blir omstyrtet ved søndagslovens jordskjelv, er resten av utro syvendedagsadventister som da og der blir bortført i fangenskap av det moderne åndelige Babylon. I den profetiske historien om det gamle bokstavelige Israel, da Babylon ødela Jerusalem den andre av tre ganger, var det en rest på «sju tusen» «veldig» menn «av landet» som ble ført bort i fangenskap.

> And he carried away Jehoiachin to Babylon, and the king’s mother, and the king’s wives, and his officers, and the mighty of the land, those carried he into captivity from Jerusalem to Babylon. And all the men of might, even seven thousand, and craftsmen and smiths a thousand, all that were strong and apt for war, even them the king of Babylon brought captive to Babylon. And the king of Babylon made Mattaniah his father’s brother king in his stead, and changed his name to Zedekiah. 2 Kings 24:15–17.

> Og han førte Jojakin bort til Babylon, og kongens mor og kongens hustruer og hans embetsmenn og landets mektige; disse førte han i fangenskap fra Jerusalem til Babylon. Og alle stridsdyktige menn, i alt sju tusen, og håndverkere og smeder, ett tusen, alle som var sterke og skikket til krig, dem førte Babels konge bort som fanger til Babylon. Og Babels konge gjorde Mattanja, hans fars bror, til konge i hans sted og forandret hans navn til Sedekia. 2 Kong 24:15–17.

Once the mighty men of Jerusalem are overthrown at the earthquake of the Sunday law, “the third woe cometh quickly. And the seventh angel sounded.” The third woe is the seventh trumpet that the seventh angel sounds. In the “hour” of the “earthquake” of the Sunday law—Islam strikes!

Når Jerusalems mektige menn blir styrtet ved søndagslovens jordskjelv, «kommer det tredje ve hurtig. Og den sjuende engel blåste i basunen.» Det tredje ve er den sjuende basun som den sjuende engel blåser. I søndagslovens «time», under dens «jordskjelv»—slår islam til!

One of the primary characteristics of Islam in the first and second woes, was the historical fact that their mode of warfare was unlike the common tactics of war carried out in the history where they fulfilled their prophetic role. Their mode of warfare was to strike suddenly and unexpectedly. The word “assassin” is derived from the practices of the Islamic warriors in that period of history. Their attacks were as the Japanese Kamikazes of World War Two. The Islamic warriors expected to die when they assassinated their target. For this reason, a common practice for the warriors was to prepare for death by getting intoxicated on hashish, before their attack to help subdue the fear of death. When they struck their victims, it was sudden and unexpected, and their dependence upon hashish for the desired mental state, combined with the secret attack, formed the etymological basis of the word “assassin,” due to its connection with the word hashish.

Eitt av islams fremste kjennetegn i den første og andre ve var det historiske faktum at deres krigføringsmåte var ulik de vanlige krigstaktikkene som ble benyttet i den historien hvor de oppfylte sin profetiske rolle. Deres krigføringsmåte var å slå til plutselig og uventet. Ordet «assassin» er avledet av de praksiser som de islamske krigerne anvendte i denne perioden av historien. Deres angrep var som de japanske kamikazene under den annen verdenskrig. De islamske krigerne ventet å dø når de myrdet sitt mål. Av denne grunn var det en vanlig praksis for krigerne å forberede seg på døden ved å beruse seg med hasjisj før sitt angrep, for å bidra til å dempe frykten for døden. Når de slo til mot sine ofre, skjedde det plutselig og uventet, og deres avhengighet av hasjisj for den ønskede mentale tilstanden, sammen med det hemmelige angrepet, dannet det etymologiske grunnlaget for ordet «assassin», på grunn av dets forbindelse med ordet hasjisj.

The third woe and the seventh trumpet “cometh quickly.”

Det tredje ve og den sjuende basun «kommer snart».

Similarly, on October 22, 1844, the messenger of the covenant came “suddenly” to His temple. Sister White defined the “suddenness” of the arrival of the messenger of the covenant, representing that His coming was “unexpected.” Therefore all four “comings” that were fulfilled on October 22, 1844 were unexpected and sudden.

På samme måte kom paktens budbærer «brått» til sitt tempel den 22. oktober 1844. Søster White definerte «bråheten» ved paktens budbærers ankomst slik at hans komme var «uventet». Derfor var alle fire «komster» som ble oppfylt den 22. oktober 1844, uventede og brå.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Kristi komme som vår yppersteprest til det aller helligste for renselsen av helligdommen, slik det fremstilles i Daniel 8:14; Menneskesønnens komme til Den gamle av dager, slik det fremstilles i Daniel 7:13; og Herrens komme til sitt tempel, slik det er forutsagt av Malaki, er beskrivelser av den samme begivenhet; og dette fremstilles også ved brudgommens komme til bryllupet, slik Kristus beskriver det i lignelsen om de ti jomfruer i Matteus 25.» The Great Controversy, 426.

The parable of the ten virgins is repeated to the very letter, thus all four “comings” that were fulfilled on October 22, 1844, are to be fulfilled to the very letter again at the earthquake that is the Sunday law. Commenting on the parable of the virgins, Sister White adds to the witness that identifies the suddenness and unexpectedness that is symbolized at the earthquake of the Sunday law, which is the perfect fulfillment of the Midnight Cry.

Lignelsen om de ti jomfruene blir gjentatt til punkt og prikke; således skal alle de fire «komster» som ble oppfylt den 22. oktober 1844, igjen bli oppfylt til punkt og prikke ved det jordskjelvet som er søndagsloven. I sin kommentar til lignelsen om jomfruene føyer søster White seg til det vitnesbyrd som identifiserer den plutselighet og uventethet som symboliseres ved søndagslovens jordskjelv, hvilket er den fullkomne oppfyllelse av Midnattsropet.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> «Karakteren åpenbares i en krise. Da den alvorlige røsten ved midnatt forkynte: ‘Se, brudgommen kommer; gå ut for å møte ham,’ våknet de sovende jomfruene av sin søvn, og det ble synlig hvem som hadde gjort seg rede til begivenheten. Begge parter ble overrasket, men den ene var forberedt på nødsituasjonen, og den andre ble funnet uten forberedelse. Karakteren åpenbares av omstendighetene. Nødsituasjoner bringer karakterens sanne metall frem. En eller annen plutselig og uventet ulykke, sorg ved tap, eller krise, en uventet sykdom eller kval, noe som bringer sjelen ansikt til ansikt med døden, vil bringe frem karakterens sanne innside. Det vil bli åpenbart om det finnes noen virkelig tro på Guds ords løfter eller ikke. Det vil bli åpenbart om sjelen blir opprettholdt av nåde, om det er olje i karet med lampen.»

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals.” Review and Herald, October 17, 1895.

> «Prøvelsens tider kommer over alle. Hvordan forholder vi oss under Guds prøve og prøving? Slokner våre lamper? eller holder vi dem fremdeles brennende? Er vi beredt på enhver nødsituasjon ved vår forbindelse med Ham som er full av nåde og sannhet? De fem kloke jomfruene kunne ikke overføre sin karakter til de fem dårlige jomfruene. Karakteren må dannes av oss som enkeltindivider.» Review and Herald, 17. oktober 1895.

At the earthquake of the Sunday law, the United States ceases to be the sixth kingdom of Bible prophecy. The remnant of seven thousand Laodicean Adventists that have not prepared for the crisis, will manifest a character prepared for the mark of the beast. Then Islam suddenly and unexpectedly arrives, for “the third woe cometh quickly” as “the seventh angel” sounds!

Ved søndagslovens jordskjelv opphører De forente stater å være det sjette riket i Bibelens profeti. Resten av de syv tusen laodikeiske adventistene som ikke har forberedt seg til krisen, vil åpenbare en karakter som er beredt for dyrets merke. Da kommer islam plutselig og uventet, for «det tredje ve kommer snart» idet «den sjuende engel» blåser i basunen!

The four ‘comings’ that were all fulfilled on October 22, 1844 are then repeated. The first coming identified the opening of the judgment, in fulfillment of Daniel eight verse fourteen. It confirmed the message of the first angel that announced that the “hour” of His judgment is come. That fulfillment typifies the “hour” of the earthquake, which begins at the Sunday law, and is the “hour” when Islam brings “His judgment” upon the United States for the passage of a Sunday law.

De fire «ankomstene» som alle ble oppfylt den 22. oktober 1844, blir deretter gjentatt. Den første ankomsten identifiserte dommens åpning, som en oppfyllelse av Daniel åtte vers fjorten. Den stadfestet den første engels budskap, som kunngjorde at «timen» for Hans dom er kommet. Denne oppfyllelsen er et forbilde på «timen» for jordskjelvet, som begynner ved søndagsloven, og er den «time» da islam bringer «Hans dom» over De forente stater for vedtakelsen av en søndagslov.

The messenger of the covenant in Malachi chapter three, came suddenly to the temple He had raised up in forty-six years from 1798 to 1844, to enter into a covenant with the “Levites” of the Millerite history. At the earthquake of the Sunday law, the messenger of the covenant suddenly comes to enter into the temple of resurrected dead dry bones, to enter into covenant with the “Levites” of the history of the one hundred and forty-four thousand.

Paktens budbærer i Malaki kapittel tre kom plutselig til det tempel Han hadde reist opp i løpet av førtiseks år, fra 1798 til 1844, for å inngå en pakt med «levittene» i millerittbevegelsens historie. Ved jordskjelvet under søndagsloven kommer paktens budbærer plutselig for å tre inn i de oppstandne, døde, tørre bens tempel, for å inngå pakt med «levittene» i historien om de hundre og førtifire tusen.

At the earthquake of the Sunday law the Son of man comes to the Father to receive a kingdom in fulfillment of Daniel seven verse thirteen, as He did on October 22, 1844, for at the “hour” of the earthquake there are “voices in heaven,” who proclaim, that the “kingdoms of this world are become the kingdoms of our Lord, and of his Christ; and he shall reign for ever and ever. And the four and twenty elders, which sat before God on their seats, fell upon their faces, and worshipped God, Saying, We give thee thanks, O Lord God Almighty, which art, and wast, and art to come; because thou hast taken to thee thy great power, and hast reigned.”

Ved jordskjelvet i søndagsloven kommer Menneskesønnen til Faderen for å motta et rike til oppfyllelse av Daniel sju vers tretten, slik Han gjorde den 22. oktober 1844, for ved jordskjelvets «time» er det «røster i himmelen» som forkynner at «rikene i denne verden er blitt vår Herres og hans Salvedes riker; og han skal regjere i all evighet. Og de fire og tyve eldste, som satt foran Gud på sine seter, falt ned på sine ansikter og tilbad Gud og sa: Vi takker deg, Herre Gud, Allmektige, du som er og som var og som kommer, fordi du har tatt din store makt til deg og hersket.»

In the hour of the earthquake, when His judgment is come, and the two witnesses who have been previously resurrected from the street where they had been murdered stand up. Then, as a mighty army, they are lifted up to heaven while the remnant of seven thousand Laodicean Adventist are overthrown. The wise wheat has there and then been separated from the foolish tares. Christ then receives His kingdom and the seventh trumpet sounds, which is also the third woe, which arrives suddenly and unexpectedly, and then “the nations” are “angry, and thy wrath is come.”

I jordskjelvets time, når hans dom er kommet, og de to vitnene som tidligere er blitt oppreist fra gaten hvor de var blitt myrdet, reiser seg. Deretter blir de, som en mektig hær, løftet opp til himmelen, mens resten av syv tusen laodikeiske adventister blir styrtet. Den vise hveten er da og der blitt skilt fra det dårlige ugresset. Kristus mottar deretter sitt rike, og den sjuende basun lyder, som også er det tredje ve, som kommer brått og uventet, og da blir «folkeslagene» «vrede, og din vrede er kommet».

The angering of the nations is the prophetic role of Islam, and it begins at the hour of the earthquake and continues until the close of human probation and the seven last plagues, which are presented by the words, “thy wrath has come.” Between the Sunday law in the United States and the close of probation, where God’s wrath is manifested in the seven last plagues—the third woe, a symbol of Islam; the seventh trumpet, a symbol of Islam; and the angering of the nations, a symbol of Islam; provides three symbolic witnesses that the message of the Midnight Cry is a fulfillment of Islam’s arrival at the Sunday law.

Å gjøre nasjonene vrede er Islams profetiske rolle, og den begynner i jordskjelvets time og fortsetter inntil nådetidens avslutning for menneskene og de sju siste plagene, som fremstilles ved ordene: «din vrede er kommet». Mellom søndagsloven i De forente stater og nådetidens avslutning, der Guds vrede blir åpenbart i de sju siste plagene, fremstår det tredje ve, et symbol på Islam; den sjuende basun, et symbol på Islam; og nasjonenes vredesutbrudd, et symbol på Islam, som tre symbolske vitner om at budskapet i Midnattsropet er en oppfyllelse av Islams ankomst ved søndagsloven.

As with the Millerite movement at the beginning, the Midnight Cry message was a correction of a failed prediction. In the Millerite history it was a failure of the event that was predicted to take place. In Millerite history at the beginning, the Philadelphians presented their failed prediction, because God held His hand over a mistake in the 1843 chart.

Slik som med Millerittbevegelsen i begynnelsen, var Midnattsropets budskap en korreksjon av en mislykket forutsigelse. I Millerittenes historie var det en svikt i den begivenheten som var forutsagt skulle finne sted. I Millerittenes tidlige historie fremførte filadelfierne sin mislykkede forutsigelse, fordi Gud holdt sin hånd over en feil på 1843-kartet.

In the Laodicean movement at the end of Future for America, God never held His hand over the mistake. It was human hands that covered the truth that time was to be no longer used in prophetic application. Human hands represent human works.

I den laodikeiske bevegelsen ved slutten av Future for America holdt Gud aldri sin hånd over feilen. Det var menneskehender som dekket over sannheten om at tid ikke lenger skulle brukes i profetisk anvendelse. Menneskehender representerer menneskelige gjerninger.

In the ending movement of the one hundred and forty-four thousand, the error of applying time was sin, for the application of prophetic time was to be no longer used. The sinful application of time was typified by Moses disregarding God’s command to circumcise his son, and it was typified by Uzzah disregarding God’s command that only the priests could handle the ark. It was not the Lord’s will for either of those sinful actions or inactions to be accomplished by God’s people. Sin has only one definition and it is the transgression of the law. Moses transgressed God’s law of circumcision, Uzzah transgressed God’s law of the sanctuary and this movement transgressed God’s prophetic law. Ancient Israel was made the depositaries of God’s law and the Advent movement in its beginning and end were also made the depositaries of God’s prophetic truths.

I den avsluttende bevegelsen til de hundre og førtifire tusen var feilen å anvende tid synd, for anvendelsen av profetisk tid skulle ikke lenger brukes. Den syndige anvendelsen av tid ble forbildet ved at Moses tilsidesatte Guds befaling om å omskjære sin sønn, og den ble forbildet ved at Ussa tilsidesatte Guds befaling om at bare prestene kunne håndtere arken. Det var ikke Herrens vilje at noen av disse syndige handlingene eller unnlatelsene skulle bli utført av Guds folk. Synd har bare én definisjon, og det er overtredelse av loven. Moses overtrådte Guds lov om omskjærelsen, Ussa overtrådte Guds lov om helligdommen, og denne bevegelsen overtrådte Guds profetiske lov. Det gamle Israel ble gjort til betrodde forvaltere av Guds lov, og adventbevegelsen ble i sin begynnelse og avslutning også gjort til betrodde forvaltere av Guds profetiske sannheter.

In her distress, Zipporah immediately accomplished the act of circumcising their son herself, thus representing the repentance those who were involved in this movement were to immediately manifest for the sinful inaction of allowing the application of time to be associated with the message. David likewise manifests severe repentance for Uzzah’s action. For the movement to argue that the application of time in the prediction of July 18, 2020 was in some way correct, that somehow that it was God’s will, is to argue that Moses and Zipporah didn’t truly need to uphold God’s explicit commands, and that God did not really care whether Uzzah touched the ark. July 18, 2020 was a false prediction, and the element that was false was the element of time.

I sin nød utførte Sippora straks selv handlingen med å omskjære deres sønn, og representerte dermed den omvendelse som de som var involvert i denne bevegelsen straks skulle gi til kjenne på grunn av den syndige passivitet som lot anvendelsen av tid bli forbundet med budskapet. David gir på samme måte uttrykk for dyp omvendelse over Ussas handling. At bevegelsen skulle hevde at anvendelsen av tid i forutsigelsen om 18. juli 2020 på en eller annen måte var riktig, at det på en eller annen måte var Guds vilje, er å hevde at Moses og Sippora ikke virkelig behøvde å opprettholde Guds uttrykkelige befalinger, og at Gud ikke virkelig brydde seg om hvorvidt Ussa rørte arken. 18. juli 2020 var en falsk forutsigelse, og det elementet som var falskt, var tidselementet.

These truths will be explored further in the next article.

Disse sannhetene vil bli nærmere utforsket i den neste artikkelen.

> “The Lord has shown me that the message of the third angel must go, and be proclaimed to the scattered children of the Lord, and that it should not be hung on time; for time never will be a test again. I saw that some were getting a false excitement arising from preaching time; that the third angel’s message was stronger than time can be. I saw that this message can stand on its own foundation, and that it needs not time to strengthen it, and that it will go in mighty power, and do its work, and will be cut short in righteousness.” Experience and Views, 48.

> «Herren har vist meg at den tredje engels budskap må gå ut og forkynnes for Herrens spredte barn, og at det ikke skal henges på tid; for tid vil aldri mer bli en prøve. Jeg så at noen fikk en falsk opphisselse som oppstod ved forkynnelse av tid; at den tredje engels budskap var sterkere enn det tiden kan være. Jeg så at dette budskapet kan stå på sitt eget grunnlag, og at det ikke trenger tid for å styrke det, og at det vil gå frem i mektig kraft og utføre sitt verk, og at det vil bli forkortet i rettferdighet.» Experience and Views, 48.

Back to Articles