Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifteen

Daniels bok – nummer ett hundre og femten

Unveiling the Prophetic Characteristics of the Final Generation

Åpenbaring av den siste generasjons profetiske kjennetegn

Author

Jeff Pippenger

Published

March 4, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the final generation of a people that are being passed by, certain prophetic characteristics are identified. They are then a generation of vipers, for they have formed the character of Satan. They are a generation of adulterers, for they have formed unsanctified connections with the enemies of God. They have reached a point where they see, but cannot understand, they hear, but cannot perceive, for they are unconverted, which is represented as their hearts growing fat. Moses first addressed this very phenomenon.

I den siste generasjonen av et folk som blir gått forbi, blir visse profetiske kjennetegn identifisert. De er da en ormeyngel, for de har dannet Satans karakter. De er en slekt av horkarler og horkvinner, for de har dannet uhellige forbindelser med Guds fiender. De er kommet til et punkt hvor de ser, men ikke kan forstå; de hører, men ikke kan fatte, for de er uomvendte, noe som fremstilles ved at deres hjerter blir fete. Moses omtalte først nettopp dette fenomenet.

> And Moses called unto all Israel, and said unto them, Ye have seen all that the Lord did before your eyes in the land of Egypt unto Pharaoh, and unto all his servants, and unto all his land; The great temptations which thine eyes have seen, the signs, and those great miracles: Yet the Lord hath not given you an heart to perceive, and eyes to see, and ears to hear, unto this day. Deuteronomy 29:2–4.

> Og Moses kalte sammen hele Israel og sa til dem: Dere har sett alt det Herren gjorde for deres øyne i landet Egypt mot farao og mot alle hans tjenere og mot hele hans land; de store prøvelser som deres øyne har sett, tegnene og de store undergjerningene. Men Herren har ikke gitt dere et hjerte til å forstå, øyne til å se og ører til å høre, helt til denne dag. 5. Mosebok 29:2–4.

In the first mention of the Laodicean phenomenon of seeing and hearing, that which God’s people are unable to see is the signs and wonders of their foundational history. Jeremiah identifies the phenomenon as an attribute of the “foolish virgins,” in the last days, and as a representation of the foolish virgins’ refusal to accept the three angels’ messages, that begins with the first angel’s announcement to fear the Creator God. Because of this rebellion they do not receive the latter rain.

Ved den første omtalen av det laodikeiske fenomenet med å se og høre, er det som Guds folk er ute av stand til å se, tegnene og underne i sin grunnleggende historie. Jeremia identifiserer fenomenet som et kjennetegn ved de «dåraktige jomfruer» i de siste dager, og som en fremstilling av de dåraktige jomfruers nektelse av å ta imot de tre englers budskap, som begynner med den første engels kunngjøring om å frykte Skaperen Gud. På grunn av dette opprøret mottar de ikke det sene regn.

> Declare this in the house of Jacob, and publish it in Judah, saying, Hear now this, O foolish people, and without understanding; which have eyes, and see not; which have ears, and hear not: Fear ye not me? saith the Lord: will ye not tremble at my presence, which have placed the sand for the bound of the sea by a perpetual decree, that it cannot pass it: and though the waves thereof toss themselves, yet can they not prevail; though they roar, yet can they not pass over it? But this people hath a revolting and a rebellious heart; they are revolted and gone. Neither say they in their heart, Let us now fear the Lord our God, that giveth rain, both the former and the latter, in his season: he reserveth unto us the appointed weeks of the harvest. Your iniquities have turned away these things, and your sins have withholden good things from you. Jeremiah 5:20–25.

> Forkynn dette i Jakobs hus og kunngjør det i Juda og si: Hør nå dette, du dårlige folk, uten forstand, som har øyne, men ikke ser, som har ører, men ikke hører: Frykter dere ikke meg? sier Herren. Vil dere ikke skjelve for mitt åsyn, jeg som satte sanden til grense for havet ved en evig forskrift, så det ikke kan gå over den? Og om bølgene kaster seg opp, makter de det ikke; om de bruser, kan de likevel ikke gå over den. Men dette folk har et frafallent og opprørsk hjerte; de er falt fra og gått bort. Heller ikke sier de i sitt hjerte: La oss nå frykte Herren vår Gud, han som gir regn, både tidligregnet og senregnet, i sin tid; han bevarer for oss de fastsatte ukene for høsten. Deres misgjerninger har vendt dette bort, og deres synder har holdt de gode ting tilbake fra dere. Jeremia 5:20–25.

Ezekiel identifies those who manifest the characteristics represented by seeing and not understanding as a rebellious house. They are a rebellious house who will not see the history of their foundations, who are foolish virgins, that are unconverted because they refuse the first angel’s message, which is to refuse them all, for if you do not accept the first angel’s message, you cannot accept the second nor the third. In this condition the latter rain is withheld from these virgins during the time of the latter rain. After Jesus addressed this characteristic in His narrative, He then proceeded to present the parable of the sower.

Esekiel identifiserer dem som åpenbarer de kjennetegn som fremstilles ved å se og ikke forstå, som et gjenstridig hus. De er et gjenstridig hus som ikke vil se historien om sine grunnvoller, som er dårlige jomfruer, som er uomvendte fordi de forkaster den første engels budskap, hvilket er å forkaste dem alle; for dersom du ikke tar imot den første engels budskap, kan du heller ikke ta imot den andre eller den tredje. I denne tilstand blir senregnet holdt tilbake fra disse jomfruene i senregnets tid. Etter at Jesus hadde tatt opp dette kjennetegn i sin fremstilling, gikk Han deretter videre til å legge frem lignelsen om såmannen.

> But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Hear ye therefore the parable of the sower. When any one heareth the word of the kingdom, and understandeth it not, then cometh the wicked one, and catcheth away that which was sown in his heart. This is he which received seed by the way side. But he that received the seed into stony places, the same is he that heareth the word, and anon with joy receiveth it; Yet hath he not root in himself, but dureth for a while: for when tribulation or persecution ariseth because of the word, by and by he is offended. He also that received seed among the thorns is he that heareth the word; and the care of this world, and the deceitfulness of riches, choke the word, and he becometh unfruitful. But he that received seed into the good ground is he that heareth the word, and understandeth it; which also beareth fruit, and bringeth forth, some an hundredfold, some sixty, some thirty. Another parable put he forth unto them, saying, The kingdom of heaven is likened unto a man which sowed good seed in his field: But while men slept, his enemy came and sowed tares among the wheat, and went his way. But when the blade was sprung up, and brought forth fruit, then appeared the tares also. So the servants of the householder came and said unto him, Sir, didst not thou sow good seed in thy field? from whence then hath it tares? He said unto them, An enemy hath done this. The servants said unto him, Wilt thou then that we go and gather them up? But he said, Nay; lest while ye gather up the tares, ye root up also the wheat with them. Let both grow together until the harvest: and in the time of harvest I will say to the reapers, Gather ye together first the tares, and bind them in bundles to burn them: but gather the wheat into my barn. Matthew 13:16–30.

> Men salige er deres øyne, fordi de ser, og deres ører, fordi de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det som dere ser, og fikk ikke se det, og å høre det som dere hører, og fikk ikke høre det. Hør derfor lignelsen om såmannen. Når noen hører ordet om riket og ikke forstår det, da kommer den onde og river bort det som ble sådd i hans hjerte. Dette er den som tok imot såkornet ved veikanten. Men den som tok imot såkornet på steingrunn, er den som hører ordet og straks tar imot det med glede; men han har ikke rot i seg og holder bare ut en stund. Når trengsel eller forfølgelse oppstår for ordets skyld, faller han straks fra. Den som tok imot såkornet blant tornene, er den som hører ordet; og denne verdens bekymring og rikdommens svik kveler ordet, og han blir uten frukt. Men den som tok imot såkornet i den gode jord, er den som hører ordet og forstår det; han bærer også frukt og gir avkastning, én hundrefold, en annen sekstifold, en annen trettifold. En annen lignelse fremla han for dem og sa: Himlenes rike kan lignes med en mann som sådde godt såkorn i åkeren sin. Men mens folkene sov, kom hans fiende og sådde ugress blant hveten og gikk bort. Men da strået skjøt opp og bar frukt, kom ugresset også til syne. Da kom husbondens tjenere og sa til ham: Herre, sådde du ikke godt såkorn i åkeren din? Hvor kommer da ugresset fra? Han sa til dem: En fiende har gjort dette. Tjenerne sa til ham: Vil du da at vi skal gå og sanke det sammen? Men han sa: Nei, for at dere ikke også skal rykke opp hveten sammen med det når dere samler ugresset. La begge vokse sammen inntil høsten. Og i høsttiden vil jeg si til høstfolkene: Sank først sammen ugresset og bind det i bunter for å brenne det opp; men hveten skal dere samle i låven min. Matteus 13:16–30.

The foolish are the tares, and the wise are the wheat. In the parable of the ten virgins the possession of oil is what manifests the distinction between the two classes, and with the wheat and tares its based upon whether the seed, which is the word, is understood. The first mention of a class that will not see and therefore understand by Moses, places the message that is to be understood as the signs and wonders of the foundational history. The last prophetic reference to the elements of the blindness of the rebellious house by Ellen White identifies that the eyes that were blessed to see what all the righteous men wished to see was the history of the Millerite movement.

De dårlige er ugresset, og de vise er hveten. I lignelsen om de ti jomfruer er besittelsen av olje det som åpenbarer skillet mellom de to klassene, og når det gjelder hveten og ugresset, beror det på om sæden, som er ordet, blir forstått. Den første omtalen ved Moses av en klasse som ikke skal se og derfor ikke forstå, plasserer budskapet som skal forstås i tegnene og undergjerningene i den grunnleggende historien. Den siste profetiske henvisningen hos Ellen White til elementene i det gjenstridige husets blindhet identifiserer at de øyne som var velsignet til å se det som alle de rettferdige menn ønsket å se, var historien om Millerittbevegelsen.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> «Alle budskapene som ble gitt fra 1840 til 1844, skal nå gjøres virkningsfulle, for det er mange mennesker som har mistet sin orientering. Budskapene skal gå til alle menighetene.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.” Manuscript Releases, volume 21, 436, 437.

> «Kristus sa: ‘Salige er deres øyne, fordi de ser; og deres ører, fordi de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det dere ser, og har ikke sett det; og å høre det dere hører, og har ikke hørt det’ [Matteus 13:16, 17]. Salige er de øyne som så de ting som ble sett i 1843 og 1844.» Manuscript Releases, bind 21, 436, 437.

Jesus always illustrates the end with the beginning, and the first reference to those who have eyes, but do not see or understand, and the last reference identify that the foundational history of the rebellious house is what is not seen, and is therefore rejected, and thus prevents the foolish from recognizing the latter rain. The history of 1840–1844 was typified by the deliverance of ancient Israel from Egyptian bondage. Ancient Israel’s failure to pass the initial testing process brought them to Kadesh, where they accepted the false report of the ten spies and selected a new captain to lead them back to Egypt. Forty years later they were brought back to Kadesh, and Moses failed by striking the Rock a second time.

Jesus illustrerer alltid enden med begynnelsen, og den første henvisningen til dem som har øyne, men ikke ser eller forstår, og den siste henvisningen identifiserer at den grunnleggende historien til det opprørske hus er det som ikke blir sett, og derfor blir forkastet, og således hindrer de dåraktige i å gjenkjenne senregnet. Historien fra 1840–1844 ble forbildet ved det gamle Israels utfrielse fra det egyptiske trelldom. Det gamle Israels svikt i å bestå den innledende prøvelsesprosessen førte dem til Kadesj, hvor de tok imot den falske rapporten fra de ti speiderne og valgte en ny fører til å lede dem tilbake til Egypt. Førti år senere ble de ført tilbake til Kadesj, og Moses sviktet ved å slå på Klippen for annen gang.

Though Moses failed, Joshua still proceeded to lead them into the Promised Land. The last test at Kadesh had a serious rebellion associated with it, for Jesus always illustrates the end with the beginning, and the rebellion of the ten spies at Kadesh in the beginning of the forty years, and at the ending of the forty years also illustrates a great rebellion at Kadesh. Yet in spite of the rebellion of Moses at Kadesh, the vision of entering into the Promised Land was no longer delayed.

Selv om Moses sviktet, gikk Josva likevel videre med å føre dem inn i det lovede land. Den siste prøven ved Kadesj var knyttet til et alvorlig opprør, for Jesus fremstiller alltid enden ved begynnelsen, og opprøret fra de ti speiderne ved Kadesj i begynnelsen av de førti årene, og også ved avslutningen av de førti årene, illustrerer et stort opprør ved Kadesj. Men til tross for Moses’ opprør ved Kadesj, ble synet om å gå inn i det lovede land ikke lenger utsatt.

In the rebellion of 1863, that led to the increased rebellion of 1888, that led to the increased rebellion of 1919, which culminated in the rebellion of 1957, Jesus brought Laodicean Adventism back to Kadesh. He brought them back to the history where the third angel arrived and began a testing process that ultimately manifested the rebellion of 1863, and the banishment of wandering in the wilderness of Laodicea. The third angel entered into the ending history of Laodicean Adventism on September 11, 2001 when the mighty angel of Revelation eighteen, which is the third angel, came down. He then announced that Babylon was fallen, as typified by the casting down of Nimrod’s tower, when the towers of New York City were brought down.

I opprøret i 1863, som førte til det økte opprøret i 1888, som førte til det økte opprøret i 1919, og som kulminerte i opprøret i 1957, førte Jesus det laodikeiske adventismen tilbake til Kadesj. Han førte dem tilbake til den historien da den tredje engel ankom og begynte en prøvelsesprosess som til slutt åpenbarte opprøret i 1863 og forvisningen til vandringen i Laodikeas ørken. Den tredje engel trådte inn i den avsluttende historien til den laodikeiske adventismen den 11. september 2001, da den veldige engelen i Åpenbaringen atten, som er den tredje engel, kom ned. Han kunngjorde deretter at Babylon var falt, slik det ble forbildet ved nedkastelsen av Nimrods tårn, da tårnene i New York City ble styrtet ned.

> “The third angel’s message will not be comprehended, the light which will lighten the earth with its glory will be called a false light, by those who refuse to walk in its advancing glory.” Review and Herald, May 27, 1890.

> «Den tredje engels budskap vil ikke bli forstått; lyset som skal opplyse jorden med sin herlighet, vil bli kalt et falskt lys av dem som nekter å vandre i dets fremadskridende herlighet.» Review and Herald, 27. mai 1890.

As with ancient Israel, so too with modern Israel. The generation that witnesses September 11, 2001 is the last generation. Jesus said in Luke chapter twenty-one that “this generation,” and He identified that generation as those living when the heavens and earth shall pass away, which occurs at the Second Coming. That generation who live to witness Christ’s return will have recognized a sign that proves to them that they are the final generation. They will know and understand that they are those living when the “effect of every vision” is no longer “prolonged.”

Som med det gamle Israel, slik også med det moderne Israel. Den generasjon som er vitne til 11. september 2001, er den siste generasjon. Jesus sa i Lukas, kapittel tjueén, at «denne slekt», og Han identifiserte den slekt som dem som lever når himmel og jord skal forgå, noe som finner sted ved Hans gjenkomst. Den generasjon som lever og er vitne til Kristi gjenkomst, vil ha erkjent et tegn som beviser for dem at de er den siste generasjon. De vil vite og forstå at de er dem som lever når «virkningen av hvert syn» ikke lenger «utsettes».

As Jesus was leaving the temple with the disciples they asked Him to explain what He had meant by His description of the destruction of the temple. That conversation was representing the conversation which His disciples have during the final generation. The disciples wished to understand what He meant when He has repeatedly taught that the Laodicean Adventist church is to be swept away at the soon-coming Sunday law, as the worshippers therein are spewed out of His mouth, and are no longer those who speak for Him.

Da Jesus forlot tempelet sammen med disiplene, ba de Ham forklare hva Han hadde ment med Sin beskrivelse av templets ødeleggelse. Denne samtalen representerte den samtalen Hans disipler har i den siste generasjon. Disiplene ønsket å forstå hva Han mente når Han gjentatte ganger har undervist at den laodikeiske adventistmenighet skal feies bort ved den snart kommende søndagsloven, idet tilhengerne der blir spydd ut av Hans munn og ikke lenger er dem som taler for Ham.

In answering the disciples Jesus described the destruction of Jerusalem and the history that followed, all the way through to the end of the world. After laying out the historical overview up to verse nineteen, He then addresses the destruction of Jerusalem, a destruction which could have occurred at the cross, but that in God’s mercy and longsuffering was postponed for about forty years. At the end of the forty years there would be a remnant that would escape the destruction, but only if they recognized the sign that He then gave.

Da Jesus svarte disiplene, beskrev Han Jerusalems ødeleggelse og den historie som fulgte, helt fram til verdens ende. Etter å ha framlagt den historiske oversikten fram til vers nitten, omtaler Han deretter Jerusalems ødeleggelse, en ødeleggelse som kunne ha inntruffet ved korset, men som i Guds miskunn og langmodighet ble utsatt i omkring førti år. Ved slutten av de førti årene ville det være en rest som unnslapp ødeleggelsen, men bare dersom de gjenkjente det tegnet som Han da gav.

In the beginning of ancient Israel there was a forty-year period, which started with a judgment upon the rebellion of the ten spies that was deferred for forty years, due to the intercession of Moses. At the end of ancient Israel there was a judgment upon the rebellion of the cross that was deferred for forty years, due to the intercession of Christ’s longsuffering and mercy. In both histories there was a remnant that escaped. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

I begynnelsen av det gamle Israel var det en førtiårsperiode, som begynte med en dom over de ti speidernes opprør, en dom som ble utsatt i førti år på grunn av Moses’ forbønn. Ved slutten av det gamle Israel var det en dom over korsets opprør, en dom som ble utsatt i førti år på grunn av Kristi langmodighet og barmhjertighet. I begge historiene var det en rest som unnslapp. Jesus illustrerer alltid enden på en ting med begynnelsen på en ting.

Jesus addressed the sign associated with the destruction of Jerusalem and identified it as “the days of vengeance.”

Jesus omtalte tegnet som var knyttet til Jerusalems ødeleggelse og identifiserte det som «hevnens dager».

> And when ye shall see Jerusalem compassed with armies, then know that the desolation thereof is nigh. Then let them which are in Judaea flee to the mountains; and let them which are in the midst of it depart out; and let not them that are in the countries enter thereinto. For these be the days of vengeance, that all things which are written may be fulfilled. Luke 21:20–22.

> Og når dere ser Jerusalem omringet av hærer, da skal dere vite at dets ødeleggelse er nær. Da må de som er i Judea, flykte til fjellene; og de som er midt i byen, må dra ut; og de som er ute på landet, må ikke gå inn i den. For dette er hevnens dager, da alt det som er skrevet, skal bli oppfylt. Lukas 21:20–22.

The “day of vengeance” is the seven last plagues, and for this reason Sister White aligns the destruction of Jerusalem with God’s executive judgment in the last days.

«Hevnens dag» er de sju siste plagene, og av denne grunn setter søster White Jerusalems ødeleggelse i sammenheng med Guds utøvende dom i de siste dager.

> Come near, ye nations, to hear; and hearken, ye people: let the earth hear, and all that is therein; the world, and all things that come forth of it. For the indignation of the Lord is upon all nations, and his fury upon all their armies: he hath utterly destroyed them, he hath delivered them to the slaughter. Their slain also shall be cast out, and their stink shall come up out of their carcases, and the mountains shall be melted with their blood. And all the host of heaven shall be dissolved, and the heavens shall be rolled together as a scroll: and all their host shall fall down, as the leaf falleth off from the vine, and as a falling fig from the fig tree. For my sword shall be bathed in heaven: behold, it shall come down upon Idumea, and upon the people of my curse, to judgment. The sword of the Lord is filled with blood, it is made fat with fatness, and with the blood of lambs and goats, with the fat of the kidneys of rams: for the Lord hath a sacrifice in Bozrah, and a great slaughter in the land of Idumea. And the unicorns shall come down with them, and the bullocks with the bulls; and their land shall be soaked with blood, and their dust made fat with fatness. For it is the day of the Lord’s vengeance, and the year of recompenses for the controversy of Zion. Isaiah 34:1–8.

> Kom nær, dere folkeslag, for å høre; og lytt, dere folk: la jorden høre, og alt som er i den; verden, og alt som kommer fram av den. For Herrens harme er rettet mot alle folkeslag, og hans vrede mot alle deres hærer: han har viet dem til undergang, han har overgitt dem til slakt. Også deres falne skal kastes bort, og stanken av deres lik skal stige opp, og fjellene skal smelte av deres blod. Og hele himmelens hær skal gå i oppløsning, og himlene skal rulles sammen som en bokrull; og hele deres hærskare skal falle ned, slik bladet faller av vintreet, og som en moden fiken faller fra fikentreet. For mitt sverd har drukket seg mettet i himmelen: se, det skal fare ned over Idumea, og over folket som er viet til min forbannelse, til dom. Herrens sverd er fylt med blod, det er gjort fett av fedme, av blodet fra lam og geiter, av fettet fra nyrene til værer; for Herren har et offer i Bosra, og et stort slakt i Idumeas land. Og villoksene skal falle med dem, og oksene sammen med de sterke; og deres land skal drikkes gjennom av blod, og deres jord bli gjort fet av fedme. For det er dagen for Herrens hevn, gjengjeldelsens år for Sions sak. Jesaja 34:1–8.

Jesus gave His first public presentation at Nazareth, announcing Himself as the Messiah. That presentation was prophetically governed by the rule of first mention. The reading He selected identified that His work included announcing the “day of the Lord’s vengeance.” Which according to Isaiah is also “the year of recompenses for the controversy of Zion.”

Jesus holdt sin første offentlige fremstilling i Nasaret, der han kunngjorde seg selv som Messias. Denne fremstillingen var profetisk styrt av loven om første omtale. Teksten han valgte å lese, viste at hans gjerning innbefattet å forkynne «Herrens hevns dag», som ifølge Jesaja også er «gjengjeldelsens år for striden om Sion».

It was at Nazareth that Christ began His public ministry and announced Himself as the Messiah. It was then that those who heard His words, but did not perceive, attempted to kill Him by casting him off a mountain. The beginning of His ministry was marked by the people of His home town attempting to kill Him, and the ending of His ministry His people did kill Him. His ministry was to identify Himself as the Messiah, which He became when He was anointed at His baptism. At His baptism a divine symbol descended to endorse the fulfillment of the prediction of the coming Messiah. On August 11, 1840 a divine symbol descended to endorse the prediction of the testing message of that history. And on September 11, 2001 a divine symbol came down to endorse the predicted message of that history, which is the message of the latter rain.

Det var i Nasaret at Kristus begynte sin offentlige tjeneste og kunngjorde seg selv som Messias. Det var da at de som hørte Hans ord, men ikke oppfattet, forsøkte å drepe Ham ved å styrte Ham utfor et fjell. Begynnelsen på Hans tjeneste var kjennetegnet ved at folket i Hans hjemby forsøkte å drepe Ham, og avslutningen på Hans tjeneste ved at Hans eget folk drepte Ham. Hans tjeneste gikk ut på å identifisere seg selv som Messias, noe Han ble da Han ble salvet ved sin dåp. Ved Hans dåp steg et guddommelig symbol ned for å stadfeste oppfyllelsen av forutsigelsen om den kommende Messias. Den 11. august 1840 steg et guddommelig symbol ned for å stadfeste forutsigelsen om prøvelsesbudskapet i den historien. Og den 11. september 2001 kom et guddommelig symbol ned for å stadfeste det forutsagte budskapet for den historien, som er budskapet om senregnet.

> “After laboring two days with the Samaritans, Jesus left them to continue his journey to Galilee. He made no tarry at Nazareth, where he had spent his youth and early manhood. His reception in the synagogue there, when he announced himself as the Anointed One, was so unfavorable that he decided to seek more fruitful fields, to preach to ears that would listen, and to hearts that would receive his message. He declared to his disciples that a prophet hath no honor in his own country. This saying sets forth that natural reluctance which many people have to acknowledge any wonderfully admirable development in one who has unostentatiously lived in their midst, and whom they have intimately known from childhood. At the same time, these same persons might become wildly excited over the pretensions of a stranger and an adventurer.” The Spirit of Prophecy, volume 2, 151.

> «Etter å ha virket i to dager blant samaritanene forlot Jesus dem for å fortsette sin reise til Galilea. Han gjorde ikke opphold i Nasaret, hvor han hadde tilbrakt sin ungdom og tidlige manndom. Mottakelsen han fikk der i synagogen, da han kunngjorde seg selv som Den Salvede, var så ugunstig at han besluttet å søke mer fruktbare marker, å forkynne for ører som ville lytte, og for hjerter som ville ta imot hans budskap. Han erklærte overfor sine disipler at en profet ikke har ære i sitt eget fedreland. Dette utsagnet fremsetter den naturlige motvilje som mange mennesker har mot å anerkjenne en forunderlig beundringsverdig utvikling hos en som uten ytre oppsikt har levd iblant dem, og som de inngående har kjent fra barndommen av. Samtidig kan disse samme personer bli vilt opphisset over en fremmeds og en eventyrers påstander.» The Spirit of Prophecy, bind 2, 151.

In Luke chapter twenty-one, Christ identifies the one hundred and forty-four thousand, the final generation that does not die. He does so by presenting the history that began with His last visit to what had formerly been His father’s house, but then had become the Jew’s house. In the narrative of the history which Jesus began to present He reached the point where Jerusalem, and the temple the disciples wanted to know about, was to be destroyed (70 AD). He identified the destruction as the days of vengeance, which was part of His opening announcement of His ministry. The “days of vengeance” represented not only the destruction of Jerusalem in the year 70, but also the time of God’s wrath as represented in the seven last plagues.

I Lukas kapittel tjueen identifiserer Kristus de hundre og førtifire tusen, den siste slekt som ikke dør. Dette gjør Han ved å fremstille den historie som begynte med Hans siste besøk i det som tidligere hadde vært Hans Fars hus, men som da var blitt jødenes hus. I beretningen om den historie som Jesus begynte å fremstille, kom Han til det punkt da Jerusalem, og templet som disiplene ønsket å få vite om, skulle ødelegges (70 e.Kr.). Han identifiserte ødeleggelsen som hevnens dager, noe som var en del av Hans innledende kunngjøring av Sin tjeneste. «Hevnens dager» representerte ikke bare Jerusalems ødeleggelse i år 70, men også tiden for Guds vrede, slik den er framstilt i de sju siste plagene.

> For this is the day of the Lord God of hosts, a day of vengeance, that he may avenge him of his adversaries: and the sword shall devour, and it shall be satiate and made drunk with their blood: for the Lord God of hosts hath a sacrifice in the north country by the river Euphrates. Jeremiah 46:10.

> For dette er Herren, hærskarenes Guds dag, en hevnens dag, så han kan hevne seg på sine motstandere; og sverdet skal fortære, og det skal mettes og drikkes fullt av deres blod; for Herren, hærskarenes Gud, har et offer i landet i nord ved elven Eufrat. Jeremia 46:10.

The “day of vengeance” upon Babylon, represented by the “sacrifice in the north country by the river Euphrates,” begins at the soon-coming Sunday law.

«Hevnens dag» over Babylon, fremstilt ved «slaktofferet i landet i nord ved elven Eufrat», begynner ved den snart kommende søndagsloven.

> Because of the wrath of the Lord it shall not be inhabited, but it shall be wholly desolate: every one that goeth by Babylon shall be astonished, and hiss at all her plagues. Put yourselves in array against Babylon round about: all ye that bend the bow, shoot at her, spare no arrows: for she hath sinned against the Lord. Shout against her round about: she hath given her hand: her foundations are fallen, her walls are thrown down: for it is the vengeance of the Lord: take vengeance upon her; as she hath done, do unto her. Cut off the sower from Babylon, and him that handleth the sickle in the time of harvest: for fear of the oppressing sword they shall turn everyone to his people, and they shall flee everyone to his own land. Israel is a scattered sheep; the lions have driven him away: first the king of Assyria hath devoured him; and last this Nebuchadnezzar king of Babylon hath broken his bones. Therefore thus saith the Lord of hosts, the God of Israel; Behold, I will punish the king of Babylon and his land, as I have punished the king of Assyria. And I will bring Israel again to his habitation, and he shall feed on Carmel and Bashan, and his soul shall be satisfied upon mount Ephraim and Gilead. In those days, and in that time, saith the Lord, the iniquity of Israel shall be sought for, and there shall be none; and the sins of Judah, and they shall not be found: for I will pardon them whom I reserve. Go up against the land of Merathaim, even against it, and against the inhabitants of Pekod: waste and utterly destroy after them, saith the Lord, and do according to all that I have commanded thee. A sound of battle is in the land, and of great destruction. How is the hammer of the whole earth cut asunder and broken! how is Babylon become a desolation among the nations! I have laid a snare for thee, and thou art also taken, O Babylon, and thou wast not aware: thou art found, and also caught, because thou hast striven against the Lord. The Lord hath opened his armoury, and hath brought forth the weapons of his indignation: for this is the work of the Lord God of hosts in the land of the Chaldeans. Come against her from the utmost border, open her storehouses: cast her up as heaps, and destroy her utterly: let nothing of her be left. Slay all her bullocks; let them go down to the slaughter: woe unto them! for their day is come, the time of their visitation. The voice of them that flee and escape out of the land of Babylon, to declare in Zion the vengeance of the Lord our God, the vengeance of his temple. Call together the archers against Babylon: all ye that bend the bow, camp against it round about; let none thereof escape: recompense her according to her work; according to all that she hath done, do unto her: for she hath been proud against the Lord, against the Holy One of Israel. Jeremiah 50:13–29.

> På grunn av Herrens vrede skal den ikke være bebodd, men ligge fullstendig øde; hver den som går forbi Babylon, skal bli forferdet og plystre over alle hennes plager. Still dere opp til strid mot Babylon rundt omkring; alle dere som spenner buen, skyt på henne, spar ingen piler; for hun har syndet mot Herren. Rop mot henne rundt omkring: hun har gitt sin hånd; hennes grunnvoller er falt, hennes murer er revet ned; for dette er Herrens hevn. Ta hevn over henne; som hun har gjort, slik skal dere gjøre mot henne. Utrydd såmannen fra Babylon, og ham som fører sigden i høsttiden; av frykt for det undertrykkende sverd skal de vende om, hver til sitt folk, og de skal flykte, hver til sitt eget land. Israel er en bortdrevet sau; løvene har jaget ham bort. Først fortærte kongen av Assyria ham, og til sist har denne Nebukadnesar, kongen av Babylon, knust hans ben. Derfor sier Herren, hærskarenes Gud, Israels Gud: Se, jeg vil hjemsøke kongen av Babylon og hans land, slik jeg hjemsøkte kongen av Assyria. Og jeg vil føre Israel tilbake til hans beitemark, og han skal beite på Karmel og Basan, og hans sjel skal mettes på Efraims fjell og i Gilead. I de dager og på den tid, sier Herren, skal Israels misgjerning bli lett etter, og den skal ikke finnes, og Judas synder, og de skal ikke bli funnet; for jeg vil tilgi dem som jeg lar bli tilbake. Dra opp mot landet Meratajim, mot det og mot innbyggerne i Pekod; herj etter dem og ødelegg dem fullstendig, sier Herren, og gjør etter alt det jeg har befalt deg. Lyd av strid er i landet, og av stort sammenbrudd. Hvor er ikke hele jordens hammer blitt hugget av og knust! Hvor er ikke Babylon blitt en ødemark blant folkene! Jeg har lagt en snare for deg, og du er også fanget, Babylon, uten at du visste det; du er funnet og også grepet, fordi du har satt deg opp mot Herren. Herren har åpnet sitt våpenkammer og hentet fram sin vredes våpen; for dette er et verk av Herren, hærskarenes Gud, i kaldeernes land. Kom mot henne fra den ytterste grense, åpne hennes forrådshus; kast henne opp som hauger og ødelegg henne fullstendig; la intet bli tilbake av henne. Slå i hjel alle hennes okser; la dem fare ned til slaktingen. Ve dem! for deres dag er kommet, tiden for deres hjemsøkelse. Røsten av dem som flykter og slipper unna fra Babylons land, for å forkynne i Sion Herren vår Guds hevn, hevnen for hans tempel. Kall sammen bueskytterne mot Babylon, alle dere som spenner buen; slå leir mot det rundt omkring, la ingen slippe unna derfra. Gjengjeld henne etter hennes gjerning; etter alt det hun har gjort, slik skal dere gjøre mot henne; for hun har vært overmodig mot Herren, mot Israels Hellige. Jeremia 50:13–29.

The destruction of Jerusalem in the year 70 AD represents the executive judgment of the whore of Babylon, that begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Jesus knew that He was identifying the year 70 AD as the soon-coming Sunday law, for He is the author of His Word, and He is the Word. It is important to recognize the setting of the prophecy that Jesus sets forth in Luke chapter twenty-one, in order to understand what the sign is that identifies that the last generation has arrived.

Jerusalems ødeleggelse i år 70 e.Kr. representerer fullbyrdelsesdommen over Babylon-skjøgen, som begynner ved den snart kommende søndagsloven i USA. Jesus visste at Han identifiserte år 70 e.Kr. som den snart kommende søndagsloven, for Han er forfatteren av sitt Ord, og Han er Ordet. Det er viktig å erkjenne den sammenheng som Jesus fremstiller profetien i i Lukas, kapittel tjueén, for å forstå hva tegnet er som identifiserer at den siste generasjonen har kommet.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “The coming of Christ will take place in the darkest period of this earth’s history. The days of Noah and of Lot picture the condition of the world just before the coming of the Son of man. The Scriptures, pointing forward to this time, declare that Satan will work with all power and ‘with all deceivableness of unrighteousness.’ 2 Thessalonians 2:9, 10. His working is plainly revealed by the rapidly increasing darkness, the multitudinous errors, heresies, and delusions of these last days. Not only is Satan leading the world captive, but his deceptions are leavening the professed churches of our Lord Jesus Christ. The great apostasy will develop into darkness deep as midnight. To God’s people it will be a night of trial, a night of weeping, a night of persecution for the truth’s sake. But out of that night of darkness God’s light will shine.

> Kristi komme vil finne sted i den mørkeste perioden i denne jordens historie. Noas og Lots dager gir et bilde av verdens tilstand like før Menneskesønnens komme. Skriften, som peker frem mot denne tiden, erklærer at Satan skal virke med all makt og «med all urettferdighetens forførelse». 2 Tessaloniker 2:9, 10. Hans virksomhet åpenbares tydelig ved det raskt tiltagende mørke, de mangfoldige villfarelser, vranglærer og forførelser i disse siste dager. Satan fører ikke bare verden bort som fange, men hans bedrag gjennomsyrer også de bekjennende menigheter tilhørende vår Herre Jesus Kristus. Det store frafallet skal utvikle seg til et mørke dypt som midnatt. For Guds folk skal det være en natt med prøvelse, en natt med gråt, en natt med forfølgelse for sannhetens skyld. Men ut av den natt av mørke skal Guds lys skinne.

> “He causes ‘the light to shine out of darkness.’ 2 Corinthians 4:6. When ‘the earth was without form, and void; and darkness was upon the face of the deep,’ ‘the Spirit of God moved upon the face of the waters. And God said, Let there be light: and there was light.’ Genesis 1:2, 3. So in the night of spiritual darkness, God’s word goes forth, ‘Let there be light.’ To His people He says, ‘Arise, shine; for thy light is come, and the glory of the Lord is risen upon thee.’ Isaiah 60:1.

> Han lar «lyset skinne fram av mørket». 2 Korinter 4:6. Da «jorden var øde og tom, og mørke lå over dypets overflate», «svevet Guds Ånd over vannene. Og Gud sa: Bli lys! Og det ble lys.» 1 Mosebok 1:2, 3. Slik lyder Guds ord i den åndelige mørkenatt: «Bli lys!» Til sitt folk sier Han: «Stå opp, bli lys! For ditt lys kommer, og Herrens herlighet går opp over deg.» Jesaja 60:1.

> “‘Behold,’ says the Scripture, ‘the darkness shall cover the earth, and gross darkness the people: but the Lord shall arise upon thee, and His glory shall be seen upon thee.’ Verse 2. Christ, the outshining of the Father’s glory, came to the world as its light. He came to represent God to men, and of Him it is written that He was anointed ‘with the Holy Ghost and with power,’ and ‘went about doing good.’ Acts 10:38. In the synagogue at Nazareth He said, ‘The Spirit of the Lord is upon Me, because He hath anointed Me to preach the gospel to the poor; He hath sent Me to heal the brokenhearted, to preach deliverance to the captives, and recovering of sight to the blind, to set at liberty them that are bruised, to preach the acceptable year of the Lord.’ Luke 4:18, 19. This was the work He commissioned His disciples to do. ‘Ye are the light of the world,’ He said. ‘Let your light so shine before men, that they may see your good works, and glorify your Father which is in heaven.’ Matthew 5:14, 16.” Prophets and Kings, 217, 218.

> «Se,» sier Skriften, «mørke skal dekke jorden, og dypest mørke folkene; men Herren skal gå opp over deg, og Hans herlighet skal bli sett over deg.» Vers 2. Kristus, utstrålingen av Faderens herlighet, kom til verden som dens lys. Han kom for å representere Gud for menneskene, og om Ham er det skrevet at Han ble salvet «med Den Hellige Ånd og med kraft» og «gikk omkring og gjorde godt». Apostlenes gjerninger 10:38. I synagogen i Nasaret sa Han: «Herrens Ånd er over Meg, fordi Han har salvet Meg til å forkynne evangeliet for de fattige; Han har sendt Meg for å lege dem som har et sønderbrutt hjerte, for å forkynne frigjøring for fangene og syn for de blinde, for å sette undertrykte fri, for å forkynne Herrens velbehagelige år.» Lukas 4:18, 19. Dette var den gjerning Han ga sine disipler i oppdrag å utføre. «Dere er verdens lys,» sa Han. «La deres lys skinne slik for menneskene at de kan se deres gode gjerninger og prise deres Far som er i himmelen.» Matteus 5:14, 16.» Prophets and Kings, 217, 218.

Back to Articles