Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Two

Daniels bok – nummer førtito

Connecting Links

Forbindelsesledd

Author

Jeff Pippenger

Published

January 6, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

John the Baptist was a connecting link prophet.

Johannes Døperen var en profetisk forbindelseslenke.

> “The prophet John was the connecting link between the two dispensations. As God’s representative he stood forth to show the relation of the law and the prophets to the Christian dispensation. He was the lesser light, which was to be followed by a greater. The mind of John was illuminated by the Holy Spirit, that he might shed light upon his people; but no other light ever has shone or ever will shine so clearly upon fallen man as that which emanated from the teaching and example of Jesus. Christ and His mission had been but dimly understood as typified in the shadowy sacrifices. Even John had not fully comprehended the future, immortal life through the Saviour.” The Desire of Ages, 220.

> «Profeten Johannes var det forbindende ledd mellom de to husholdningene. Som Guds representant trådte han frem for å vise forholdet mellom loven og profetene og den kristne husholdning. Han var det mindre lys, som skulle etterfølges av et større. Johannes’ sinn ble opplyst av Den Hellige Ånd, for at han skulle kaste lys over sitt folk; men intet annet lys har noensinne skint eller vil noensinne skinne så klart over falne mennesker som det som utgår fra Jesu lære og eksempel. Kristus og Hans gjerning var bare dunkelt forstått slik den var forbilledlig fremstilt i de skyggefulle ofrene. Selv Johannes hadde ikke fullt ut fattet det framtidige, udødelige liv gjennom Frelseren.» Alfa og Omega, 220.

Jesus was also a connecting link prophet.

Jesus var også en profetisk sammenbindende lenke.

> “Christ has led the way from earth to heaven. He forms the connecting link between the two worlds. He brings the love and condescension of God to man, and brings man up through His merits to meet the reconciliation of God. Christ is the way, the truth, and the life. It is hard work to follow on, step by step, painfully and slowly, onward and upward, in the path of purity and holiness. But Christ has made ample provision to impart new vigor and divine strength at every advance step in the divine life. This is the knowledge and experience that the hands in the office all want, and must have, or they daily bring reproach upon the cause of Christ.” Testimonies, volume 3, 193.

> «Kristus har banet veien fra jorden til himmelen. Han utgjør bindeleddet mellom de to verdener. Han bringer Guds kjærlighet og nedlatenhet til mennesket, og fører mennesket opp ved sine fortjenester til å møte Guds forsoning. Kristus er veien, sannheten og livet. Det er et hardt arbeid å følge etter, skritt for skritt, smertefullt og langsomt, fremover og oppover, på renhetens og hellighetens sti. Men Kristus har sørget rikelig for å meddele ny kraft og guddommelig styrke ved hvert fremadskridende steg i det guddommelige liv. Dette er den kunnskap og erfaring som alle hendene på kontoret ønsker, og må ha, ellers fører de daglig vanære over Kristi sak.» Testimonies, bind 3, 193.

John the Baptist’s prophetic work included connecting the dispensation of the earthly to the heavenly sanctuary. The first words John said when he first saw Jesus was:

Døperen Johannes’ profetiske gjerning omfattet å knytte den jordiske husholdning sammen med den himmelske helligdom. De første ordene Johannes uttalte da han først så Jesus, var:

> The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. John 1:29.

> Den neste dag ser Johannes Jesus komme til seg og sier: Se, Guds lam, som bærer bort verdens synd. Johannes 1,29.

But even though John was to identify the transition from ancient Israel unto spiritual Israel, his understanding of that transition was limited.

Men selv om Johannes skulle identifisere overgangen fra det gamle Israel til det åndelige Israel, var hans forståelse av denne overgangen begrenset.

> “Said Christ, in vindication of John, ‘But what went ye out for to see? A prophet? yea, I say unto you, and more than a prophet.’ Not only was John a prophet to foretell future events, but he was a child of promise, filled with the Holy Spirit from his birth, and was ordained of God to execute a special work as a reformer, in preparing a people for the reception of Christ. The prophet John was the connecting link between the two dispensations.

> «Kristus sa, til forsvar for Johannes: ‘Men hva gikk dere ut for å se? En profet? Ja, sier jeg dere, og mer enn en profet.’ Johannes var ikke bare en profet som skulle forutsi fremtidige hendelser, men han var et løftets barn, fylt av Den Hellige Ånd fra sin fødsel, og var ordinert av Gud til å utføre et særskilt verk som reformator, ved å berede et folk til å ta imot Kristus. Profeten Johannes var bindeleddet mellom de to husholdningene. »

> “The religion of the Jews, in consequence of their departure from God, consisted mostly in ceremony. John was the lesser light, which was to be followed by a greater light. He was to shake the confidence of the people in their traditions, and call their sins to their remembrance, and lead them to repentance; that they might be prepared to appreciate the work of Christ. God communicated to John by inspiration, illuminating the prophet that he might remove the superstition and darkness from the minds of the honest Jews, which had been, through false teachings for generations, gathering upon them.

> Jødenes religion bestod, som en følge av deres frafall fra Gud, for det meste i seremonier. Johannes var det mindre lys, som skulle etterfølges av et større lys. Han skulle ryste folkets tillit til deres tradisjoner, kalle deres synder i erindring og lede dem til omvendelse, slik at de kunne være beredt til å verdsette Kristi gjerning. Gud meddelte Johannes ved inspirasjon og opplyste profeten, for at han kunne fjerne overtroen og mørket fra de oppriktige jøders sinn, som gjennom falsk lære i generasjoner hadde samlet seg over dem.

> “The least disciple that followed Jesus, that witnessed his miracles, and listened to his divine lessons of instruction, and heard the comforting words which fell from his lips, was more privileged than John the Baptist, for he had a clearer light. No other light has shone, or ever will shine, upon the intellect of sinful, fallen man, save that which was, and is, communicated through Him who is the light of the world. Christ and his mission had been but dimly understood through the shadowy sacrifices. Even John thought that the reign of Christ would be in Jerusalem, and that he would set up a temporal kingdom, the subjects of which would be holy.” Review and Herald, April 8, 1873.

> «Den ringeste disippel som fulgte Jesus, som var vitne til hans mirakler og lyttet til hans guddommelige undervisning, og hørte de trøstende ord som falt fra hans lepper, var mer privilegert enn Johannes Døperen, for han hadde et klarere lys. Intet annet lys har skint, eller vil noen gang skinne, over den syndige, falne manns forstand, enn det som ble, og blir, meddelt gjennom Ham som er verdens lys. Kristus og hans misjon var bare dunkelt forstått gjennom de skyggefulle ofrene. Selv Johannes tenkte at Kristi rike skulle være i Jerusalem, og at han ville opprette et timelig kongerike, hvis undersåtter ville være hellige.» Review and Herald, 8. april 1873.

The apostle Paul was also a connecting link prophet that was to identify the prophetic applications of the literal transitioning unto the spiritual. He understood that literal Jerusalem was no longer the Jerusalem of prophecy, for it then had transitioned unto heavenly Jerusalem.

Apostelen Paulus var også en profetisk bindeleddprofet som skulle identifisere de profetiske anvendelsene av den bokstavelige overgangen til det åndelige. Han forstod at det bokstavelige Jerusalem ikke lenger var profetiens Jerusalem, for det var da gått over til det himmelske Jerusalem.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> For denne Hagar er Sinai-fjellet i Arabia og svarer til det nåværende Jerusalem, som er i trelldom med sine barn. Men det Jerusalem som er der oppe, er fritt, og det er vår alles mor. Galaterne 4:25, 26.

In chapter two of 2 Thessalonians, which we have been considering, Paul identified that literal pagan Rome was the power that restrained spiritual papal Rome from ascending to the throne until the year 538. In the chapter he identifies that the “man of sin” which is seated in the temple of God, was the same “king” that Daniel identified in chapter eleven, verse thirty-six. The proof that the “king of the north” in the last six verses of Daniel eleven is the papacy became the key to establish the framework of truth employed by Future for America from the increase of knowledge in 1989.

I kapittel to i 2 Tessalonikerbrev, som vi har betraktet, påviste Paulus at det bokstavelige hedenske Roma var den makten som holdt det åndelige pavelige Roma tilbake fra å bestige tronen inntil år 538. I kapitlet identifiserer han at «syndens menneske», som sitter i Guds tempel, var den samme «konge» som Daniel identifiserte i kapittel elleve, vers trettiseks. Beviset for at «kongen i nord» i de seks siste versene av Daniel elleve er pavedømmet, ble nøkkelen til å etablere den sannhetens rammeverk som Future for America benyttet ut fra kunnskapsøkningen i 1989.

In the same chapter, Paul identified pagan Rome’s work of restraining the rise of the papacy, until the time when pagan Rome would be taken away, and thus identified that “the daily” in the book of Daniel was pagan Rome. That truth became the very key to establish the framework of truth which produced the increase of knowledge in 1798.

I det samme kapitlet identifiserte Paulus det hedenske Romas verk med å holde pavedømmets fremvekst tilbake, inntil den tid da det hedenske Roma skulle bli tatt bort, og identifiserte dermed at «det daglige» i Daniels bok var det hedenske Roma. Denne sannheten ble selve nøkkelen til å etablere den sannhetsrammen som frembrakte kunnskapsøkningen i 1798.

In William Miller’s history the message was proclaimed when a transition from the Philadelphian to the Laodicean movement was to take place. In Future for America’s history the transition from a Laodicean movement unto the Philadelphian movement is now taking place.

I William Millers historie ble budskapet forkynt da en overgang fra den filadelfiske til den laodikeiske bevegelsen skulle finne sted. I Future for Americas historie finner nå overgangen fra en laodikeisk bevegelse til den filadelfiske bevegelsen sted.

The truth that Paul set forth in 2 Thessalonians that identified the transition from literal pagan Rome unto spiritual papal Rome became the framework for Miller’s prophetic understanding. Both John the Baptist and Paul were raised up to explain the transition from literal to spiritual. William Miller was typified by John the Baptist and in his work it was essential that he recognized the relation and transition of pagan and papal Rome, the transition that John was raised up to identify.

Sannheten som Paulus la fram i 2 Tessalonikerbrev, og som identifiserte overgangen fra det bokstavelige hedenske Roma til det åndelige pavelige Roma, ble rammen for Millers profetiske forståelse. Både Johannes Døperen og Paulus ble oppreist for å forklare overgangen fra det bokstavelige til det åndelige. William Miller ble forutbildet ved Johannes Døperen, og i hans gjerning var det avgjørende at han erkjente forholdet mellom og overgangen fra hedensk og pavelig Roma, den overgangen som Johannes ble oppreist for å identifisere.

There are five references to “the daily” in the book of Daniel, and they always precede a symbol of the papal power. In the context of the prophetic transition we are considering, all five references include the transition from literal Rome to spiritual Rome. “The daily” in the book of Daniel is one of the truths represented upon Habakkuk’s two tables, and is therefore a foundational truth that was to be defended; a truth which would ultimately become covered up with false and counterfeit jewels and coins. It is no accident that every truth represented upon the two sacred charts has direct inspired endorsements within the writings of Ellen White. To reject any of the foundational truths (including “the daily”), is to simultaneously reject the authority of the Spirit of Prophecy.

Det finnes fem henvisninger til «det daglige» i Daniels bok, og de går alltid forut for et symbol på den pavelige makt. I sammenhengen med den profetiske overgangen vi betrakter, omfatter alle fem henvisningene overgangen fra det bokstavelige Roma til det åndelige Roma. «Det daglige» i Daniels bok er en av de sannhetene som er fremstilt på Habakkuks to tavler, og er derfor en grunnleggende sannhet som skulle forsvares; en sannhet som til slutt ville bli tildekket med falske og forfalskede juveler og mynter. Det er ikke tilfeldig at enhver sannhet som er fremstilt på de to hellige tavlene, har direkte inspirerte stadfestelser i Ellen Whites skrifter. Å forkaste noen av de grunnleggende sannhetene (innbefattet «det daglige»), er samtidig å forkaste Profetiens Ånds autoritet.

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Så så jeg med hensyn til ‘det daglige’ at ordet ‘offer’ ble tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten; og at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte domstidens rop. Da enheten besto, før 1844, var nesten alle forenet om den rette forståelsen av ‘det daglige’; men siden 1844 har, i forvirringen, andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Review and Herald, 1. november 1850.

Those “who gave the judgment hour cry,” understood “the daily” as a symbol of paganism, and/or pagan Rome. Their understanding included the fact that they understood that the word “sacrifice” did not belong in the passage in Daniel, where it had been added by the translators (by human wisdom) of the King James Bible. The pioneer understanding also included that “the daily” was always presented in connection with one of the two symbols of the papal power, and that paganism (“the daily”), always preceded the papal symbol. They were always identified in the sequence in which they arrived into prophetic history. The books of Daniel and Revelation never deviate from the historical sequence of paganism preceding papalism, and when the book of Revelation introduces the third desolating power of the false prophet, that sequence is always upheld.

De som «gav domstidens rop», forstod «det daglige» som et symbol på hedenskapet, og/eller det hedenske Roma. Deres forståelse omfattet det faktum at de erkjente at ordet «offer» ikke hørte hjemme i avsnittet i Daniel, hvor det var blitt tilføyd av oversetterne (ved menneskelig visdom) av King James-Bibelen. Pionerenes forståelse innbefattet også at «det daglige» alltid ble fremstilt i forbindelse med ett av de to symbolene på den pavelige makt, og at hedenskapet («det daglige») alltid gikk forut for det pavelige symbolet. De ble alltid identifisert i den rekkefølgen de trådte inn i den profetiske historien. Daniels bok og Johannes’ åpenbaring avviker aldri fra den historiske rekkefølgen der hedenskapet går forut for pavedømmet, og når Johannes’ åpenbaring innfører den tredje ødeleggende makten, den falske profet, blir denne rekkefølgen alltid opprettholdt.

Without Paul’s instruction that the literal things of prophecy transitioned to the spiritual in the time period of the cross, a dilemma is produced with Christ’s prediction of the destruction of Jerusalem found in all the gospels except John. The two symbols of the papacy connected with “the daily” in the book of Daniel are the abomination of desolation and the transgression of desolation. Those two symbols represent the mark of the beast (the abomination) and the image of the beast (the transgression).

Uten Paulus’ undervisning om at profetiens bokstavelige ting gikk over til det åndelige i den tidsperioden som hører korset til, oppstår det et dilemma med Kristi forutsigelse om Jerusalems ødeleggelse, slik den finnes i alle evangeliene unntatt Johannes. De to symbolene på pavedømmet som er knyttet til «det daglige» i Daniels bok, er ødeleggelsens styggedom og ødeleggelsens overtredelse. Disse to symbolene representerer dyrets merke (styggedommen) og dyrets bilde (overtredelsen).

The transgression that allows the papacy to murder those it deems as heretics is the combination of church and state, with the church in control of the relationship. Thus, Daniel represents the combination of church and state which is the image of the papal beast, as the transgression of desolation. The Bible identifies idolatry as an abomination, and all the idolatry of the papal power is represented with its idol sabbath, which John calls the mark of the beast, and Daniel calls the abomination that maketh desolate.

Overtredelsen som tillater pavedømmet å myrde dem det anser som kjettere, er sammenføyningen av kirke og stat, med kirken som den styrende part i forholdet. Slik fremstiller Daniel sammenføyningen av kirke og stat, som er bildet av det pavelige dyret, som ødeleggelsens overtredelse. Bibelen identifiserer avgudsdyrkelse som en vederstyggelighet, og all avgudsdyrkelsen til den pavelige makt er representert ved dens avgudssabbat, som Johannes kaller dyrets merke, og Daniel kaller den ødeleggende vederstyggelighet.

> And out of one of them came forth a little horn, which waxed exceeding great, toward the south, and toward the east, and toward the pleasant land. And it waxed great, even to the host of heaven; and it cast down some of the host and of the stars to the ground, and stamped upon them. Yea, he magnified himself even to the prince of the host, and by him the daily sacrifice was taken away, and the place of his sanctuary was cast down. And an host was given him against the daily sacrifice by reason of transgression, and it cast down the truth to the ground; and it practiced, and prospered. Daniel 8:9–12.

> Og ut fra en av dem kom det fram et lite horn, som vokste overmåte stort mot sør og mot øst og mot det fagre landet. Og det vokste seg stort, like til himmelens hær; og det kastet noen av hæren og av stjernene ned til jorden og trampet på dem. Ja, det opphøyet seg selv like til hærens fyrste, og ved ham ble det daglige offer tatt bort, og hans helligdoms sted ble styrtet ned. Og en hær ble gitt over til ham mot det daglige offer på grunn av overtredelse, og det kastet sannheten til jorden; og det handlet og hadde framgang. Daniel 8:9–12.

We will address these verses in greater detail in another article, but in verse eleven, the power that magnified itself against Christ was pagan Rome, when they attempted to kill him at his birth and then finally did so at the cross. The verse states that “by him” (pagan Rome), “the daily was taken away.” The Hebrew word translated as “taken away” is “rum,” and it means “to lift up and exalt”. Pagan Rome would lift up and exalt the religion of paganism, and they did that very thing in history. This is why they are called “pagan” Rome.

Vi vil behandle disse versene mer inngående i en annen artikkel, men i vers elleve var den makten som opphøyet seg mot Kristus, det hedenske Roma, da de forsøkte å drepe ham ved hans fødsel og deretter til sist gjorde det ved korset. Verset sier at «ved ham» (det hedenske Roma) ble «det daglige tatt bort». Det hebraiske ordet som er oversatt med «tatt bort», er «rum», og det betyr «å løfte opp og opphøye». Det hedenske Roma skulle løfte opp og opphøye hedenskapets religion, og nettopp dette gjorde de i historien. Derfor kalles de «det hedenske» Roma.

The next verse identifies that papal Rome, was given a “host” (military power), that was against, or was to overcome “the daily” (paganism). This also is a fact of history, for military strength was employed by the papacy (though she never has her own army), to overcome the restraint placed upon her rise to power. That power came from pagan Rome. The military power that she employed was given unto her through “transgression,” for the transgression that allowed her to control the armies of the kings that placed her on the throne in the year 538, was the transgression of the combination of church and state. First pagan Rome is addressed in verse eleven, informing the student that pagan Rome would stand up against Christ, and that it would exalt the religion of paganism.

Det neste verset identifiserer at det pavelige Roma fikk en «hær» (militær makt), som var imot, eller skulle overvinne, «det daglige» (hedenskapet). Også dette er et historisk faktum, for militær styrke ble tatt i bruk av pavedømmet (selv om det aldri har hatt sin egen hær) for å overvinne den hindring som var lagt på dets vei mot makten. Denne makten kom fra det hedenske Roma. Den militære makten som det benyttet, ble gitt det gjennom «overtredelse», for overtredelsen som gjorde det mulig for det å kontrollere hærene til de konger som satte det på tronen i året 538, var overtredelsen bestående i foreningen av kirke og stat. Først omtales det hedenske Roma i vers elleve, idet studenten gjøres oppmerksom på at det hedenske Roma ville reise seg mot Kristus, og at det ville opphøye hedenskapets religion.

The next verse describes the transgression of the combination of church and state that allowed the papacy to overcome and remove the restraint that pagan Rome had exercised against her. History upholds the application of both those verses. “The daily” represents either pagan Rome, the power that stood against Christ, or the religion of paganism that was exalted by pagan Rome. The symbol of “the daily” is then followed by the papacy, as it identifies the transgression of church and state that is what empowers the papacy with an army to do its dirty work. Daniel’s third use of “the daily,” is the question that produces the answer, that is the central pillar of Adventism.

Det neste verset beskriver overtredelsen i sammenslutningen av kirke og stat som gjorde det mulig for pavedømmet å overvinne og fjerne den tilbakeholdende makten som det hedenske Roma hadde utøvd mot henne. Historien stadfester anvendelsen av begge disse versene. «Det daglige» representerer enten det hedenske Roma, makten som stod imot Kristus, eller hedenskapets religion som ble opphøyet av det hedenske Roma. Symbolet «det daglige» etterfølges deretter av pavedømmet, idet det identifiserer overtredelsen av kirke og stat, som er det som utruster pavedømmet med en hær til å utføre sitt skitne arbeid. Daniels tredje bruk av «det daglige» er spørsmålet som frembringer svaret, og dette er adventismens sentrale søyle.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Så hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den som talte: Hvor lenge skal synet vare om det daglige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir overgitt til å tråkkes ned? Daniel 8:13.

In this verse, the question is asked of how long shall the vision be, thus asking for an answer that represents duration, and not a point in time. The question is not on what date will the vision be fulfilled, but what is the duration of the vision. The verse does not ask “When?”, it asks, “How long?” The vision is about the desolating powers of paganism, represented as “the daily,” and papalism as represented by the transgression of the papacy that is accomplished when she commits fornication with the kings of the earth. Those two desolating powers of paganism followed by papalism were to trample down the sanctuary and the host for a period of “seven times.”

I dette verset stilles spørsmålet om hvor lenge synet skal vare, og det etterspør således et svar som angir varighet, og ikke et tidspunkt. Spørsmålet gjelder ikke på hvilken dato synet skal oppfylles, men hva synets varighet er. Verset spør ikke: «Når?», det spør: «Hvor lenge?» Synet handler om hedenskapets ødeleggende makter, fremstilt som «det daglige», og pavemakten, slik den fremstilles ved pavedømmets overtredelse, som fullbyrdes når hun driver hor med jordens konger. Disse to ødeleggende maktene, hedenskapet etterfulgt av pavemakten, skulle tråkke helligdommen og hæren ned i en periode på «sju tider».

It is important to recognize that the trampling down of the literal sanctuary which began in the time of Babylon, and continued through to the destruction of Jerusalem by pagan Rome in 70 AD, was done by pagan powers from the beginning of the history to the end. Thus, it was literal paganism in the plural that trampled down the literal sanctuary and literal host (God’s people). But it was spiritual Rome that trampled down spiritual Jerusalem and spiritual Israel.

Det er viktig å erkjenne at nedtrampingen av den bokstavelige helligdommen, som begynte på Babylons tid og fortsatte fram til ødeleggelsen av Jerusalem ved det hedenske Roma i år 70 e.Kr., ble utført av hedenske makter fra historiens begynnelse til dens slutt. Det var således bokstavelig hedenskap, i flertall, som trampet ned den bokstavelige helligdommen og den bokstavelige hærskare (Guds folk). Men det var det åndelige Roma som trampet ned det åndelige Jerusalem og det åndelige Israel.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Men forgården som er utenfor templet, skal du la være og ikke måle; for den er gitt til hedningene, og den hellige stad skal de tråkke under fot i førtito måneder. Og jeg vil gi makt til mine to vitner, og de skal profetere i ett tusen to hundre og seksti dager, kledd i sekk. Åpenbaringen 11:2, 3.

John the Baptist was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from the earthly sanctuary to the heavenly, without knowing the fullness of his work. Paul was a connecting link prophet that identified the change of dispensation from literal Israel (the host) to spiritual Israel. The Jerusalem that was trampled down for forty-two months was spiritual Jerusalem.

Døperen Johannes var en profetisk forbindelseslenke som identifiserte dispensasjonsskiftet fra den jordiske helligdommen til den himmelske, uten å kjenne fylden av sin gjerning. Paulus var en profetisk forbindelseslenke som identifiserte dispensasjonsskiftet fra det bokstavelige Israel (hæren) til det åndelige Israel. Jerusalem som ble nedtrådt i førtito måneder, var det åndelige Jerusalem.

> “The periods here mentioned—forty and two months,” and ‘a thousand two hundred and threescore days’—are the same, alike representing the time in which the church of Christ was to suffer oppression from Rome. The 1260 years of papal supremacy began in A.D. 538, and would therefore terminate in 1798. At that time a French army entered Rome and made the pope a prisoner, and he died in exile. Though a new pope was soon afterward elected, the papal hierarchy has never since been able to wield the power which it before possessed.” The Great Controversy, 266.

> «De perioder som her nevnes — førtito måneder» og «ett tusen to hundre og seksti dager» — er de samme og fremstiller begge den tid da Kristi menighet skulle lide undertrykkelse fra Roma. De 1260 år med pavelig overhøyhet begynte i år 538 e.Kr. og ville derfor opphøre i 1798. På den tid drog en fransk hær inn i Roma og gjorde paven til fange, og han døde i landflyktighet. Selv om en ny pave snart etterpå ble valgt, har det pavelige hierarki siden aldri vært i stand til å utøve den makt som det tidligere hadde hatt.» The Great Controversy, 266.

Paul identified that at the transition which took place in the history of the cross, spiritual Jerusalem which “is above,” became the city which God chose to place his name, and literal Jerusalem ceased to be the Jerusalem of Bible prophecy.

Paulus fastslo at ved overgangen som fant stad i krossens historie, vart det åndelege Jerusalem, som «er der oppe», den byen Gud valde å setja namnet sitt på, og det bokstavlege Jerusalem slutta å vera det Jerusalem som bibelprofetien talar om.

> For this Agar is mount Sinai in Arabia, and answereth to Jerusalem which now is, and is in bondage with her children. But Jerusalem which is above is free, which is the mother of us all. Galatians 4:25, 26.

> For denne Hagar er fjellet Sinai i Arabia og svarer til det Jerusalem som nå er, og hun er i trelldom sammen med sine barn. Men det Jerusalem som er der oppe, er fritt, og det er mor til oss alle. Galaterne 4:25, 26.

This truth is essential to understand correctly, and the false application of literal Jerusalem as the symbol of Bible prophecy is part of the deception created by the Jesuits to undermine the truth that the pope of Rome is the antichrist. That false teaching produces a belief within apostate Protestantism that allows them to incorrectly look to the modern Jewish nation of Israel as a symbol of prophecy. Literal Jerusalem ceased to be God’s Jerusalem in the time of the cross.

Denne sannhet er avgjørende å forstå rett, og den falske anvendelsen av det bokstavelige Jerusalem som symbolet i Bibelens profeti er en del av det bedrag som ble skapt av jesuittene for å undergrave sannheten om at paven i Roma er antikrist. Denne falske læren frembringer innen den frafalne protestantismen en tro som får dem til uriktig å se på den moderne jødiske staten Israel som et profetisk symbol. Det bokstavelige Jerusalem opphørte å være Guds Jerusalem på korsets tid.

> “The city of Jerusalem is no longer a sacred place. The curse of God is upon it because of the rejection and crucifixion of Christ. A dark blot of guilt rests upon it, and never again will it be a sacred place until it has been cleansed by the purifying fires of heaven. At the time when this sin-cursed earth is purified from every stain of sin, Christ will again stand upon the Mount of Olives. As His feet rest upon it, it will part asunder, and become a great plain, prepared for the city of God.” Review and Herald, July 30, 1901.

> «Jerusalems by er ikke lenger et hellig sted. Guds forbannelse hviler over den på grunn av forkastelsen og korsfestelsen av Kristus. En mørk skyldflekk hviler over den, og aldri mer skal den være et hellig sted før den er blitt renset ved himmelens rensende ild. På den tid da denne syndsforbannede jord blir renset for enhver syndens flekk, skal Kristus igjen stå på Oljeberget. Når Hans føtter hviler på det, skal det kløves, og bli til en stor slette, beredt for Guds by.» Review and Herald, 30. juli 1901.

The relevance of the distinction between literal Jerusalem and spiritual Jerusalem will be addressed as we consider Christ’s prophecy of the end of the world. The fourth time Daniel identifies “the daily,” is in chapter eleven.

Relevansen av skillet mellom det bokstavelige Jerusalem og det åndelige Jerusalem vil bli behandlet når vi betrakter Kristi profeti om verdens ende. Den fjerde gangen Daniel identifiserer «det daglige», er i kapittel elleve.

> And arms shall stand on his part, and they shall pollute the sanctuary of strength, and shall take away the daily sacrifice, and they shall place the abomination that maketh desolate. Daniel 11:31.

> Og hærstyrker skal stå til hans tjeneste, og de skal vanhellige styrkens helligdom og ta bort det daglige offer, og de skal sette opp ødeleggelsens styggedom. Daniel 11:31.

This verse is identifying the work of pagan Rome in placing the papacy on the throne of the earth in the year 538. The “arms” represent the military strength of pagan Rome that stood up for the papacy beginning with Clovis, king of the Franks in the year 496. Different European kings worked for the placement of the papacy following Clovis, but the verse is identifying four things the European kings (arms) did for the papacy, once they transgressed by forming a church and state alliance with the whore of Tyre.

Dette verset identifiserer det hedenske Romas verk med å plassere pavedømmet på jordens trone i året 538. «Armene» representerer den militære styrken til det hedenske Roma som stod opp for pavedømmet, begynnende med Klodvig, frankernes konge, i året 496. Ulike europeiske konger arbeidet for pavedømmets innsættelse etter Klodvig, men verset identifiserer fire ting de europeiske kongene (armene) gjorde for pavedømmet, etter at de hadde overtrådt ved å inngå en allianse mellom kirke og stat med Tyrus’ skjøge.

Once they stood up for the papacy, they “polluted” or destroyed the city of Rome, which was the symbol of strength of both pagan and papal Rome. The pollution of the verse was carried out repeatedly through the years, as the city of Rome was brought under continuous military attacks. Those European kings (the arms), would also “take away the daily.” The Hebrew word translated as “take away” in this verse is not “rum,” as it was in chapter eight. In this verse, the word translated as “take away,” is “sur,” and it means to remove. The arms of the European kings would remove the pagan resistance to the rise of the papacy in the year 508. Then in the year 538, those arms would place the papacy on the throne of the earth. Then at the Counsel of Orleans, in that very year, the papacy implemented a Sunday law.

Da de først stilte seg på pavemaktens side, «besudlet» eller ødela de byen Roma, som var symbolet på styrken både i det hedenske og det pavelige Roma. Versets besudling ble utført gjentatte ganger gjennom årene, idet byen Roma ble utsatt for vedvarende militære angrep. Disse europeiske kongene (armene) skulle også «ta bort det daglige». Det hebraiske ordet som i dette verset er oversatt med «ta bort», er ikke «rum», slik det var i kapittel åtte. I dette verset er ordet som er oversatt med «ta bort», «sur», og det betyr å fjerne. Armene til de europeiske kongene skulle fjerne den hedenske motstanden mot pavemaktens fremvekst i året 508. Deretter, i året 538, skulle disse armene sette pavemakten på jordens trone. Så, ved konsilet i Orléans, i nettopp det året, innførte pavemakten en søndagslov.

Sunday as a day of worship is what Sister White calls the “idol” sabbath, and idolatry is the perfect biblical definition of the word “abomination”. In the year 538, the arms of pagan Rome placed the abomination that maketh desolate.

Søndag som en tilbedelsesdag er det søster White kaller den «avguds»-sabbaten, og avgudsdyrkelse er den fullkomne bibelske definisjonen av ordet «styggedom». I året 538 reiste det hedenske Romas armer den ødeleggende styggedom.

> “All who will exalt and worship the idol Sabbath, a day that God has not blessed, help the devil and his angels with all the power of their God-given ability, which they have perverted to a wrong use. Inspired by another spirit, which blinds their discernment, they cannot see that the exaltation of Sunday is entirely the institution of the Catholic Church.” Selected Messages, book 3, 423.

> «Alle som vil opphøye og tilbe avgudssabbaten, en dag som Gud ikke har velsignet, hjelper djevelen og hans engler med hele kraften av den evne Gud har gitt dem, og som de har fordreid til gal bruk. Inspirert av en annen ånd, som forblinder deres dømmekraft, kan de ikke se at opphøyelsen av søndagen fullt og helt er den katolske kirkes institusjon.» Selected Messages, bok 3, 423.

Prophecy and history uphold the application we have just identified for verse thirty-one. When we say prophecy upholds this application, we are referring to the fact that there are other prophecies which address these same facts, without bringing them into the discussion at this time. The fifth and final time Daniel uses “the daily,” is found in chapter twelve.

Profetien og historien stadfester den anvendelsen vi nettopp har identifisert for vers trettien. Når vi sier at profetien stadfester denne anvendelsen, sikter vi til det forhold at det finnes andre profetier som behandler disse samme forhold, uten å trekke dem inn i drøftelsen på dette tidspunkt. Den femte og siste gangen Daniel bruker «det daglige», finnes i kapittel tolv.

> And from the time that the daily sacrifice shall be taken away, and the abomination that maketh desolate set up, there shall be a thousand two hundred and ninety days. Blessed is he that waiteth, and cometh to the thousand three hundred and five and thirty days. Daniel 12:11, 12.

> Og fra den tid da det daglige offer blir tatt bort, og den ødeleggende styggedom blir satt opp, skal det gå ett tusen to hundre og nitti dager. Salig er den som venter og når fram til ett tusen tre hundre og fem og tretti dager. Daniel 12:11, 12.

Prophecy and history uphold that in the year 508, the resistance to the rise of the papacy essentially ended, when the last of three geographical obstacles (the Goths), were plucked up as Daniel chapter seven identifies.

Profeti og historie stadfester at i året 508 tok motstanden mot pavedømmets framvekst i det vesentlige slutt, da den siste av tre geografiske hindringer (goterne) ble rykket opp, slik Daniel kapittel sju angir.

> I considered the horns, and, behold, there came up among them another little horn, before whom there were three of the first horns plucked up by the roots: and, behold, in this horn were eyes like the eyes of man, and a mouth speaking great things. Daniel 7:8.

> Jeg gav akt på hornene, og se, det steg opp et annet, lite horn iblant dem; foran dette ble tre av de første hornene rykket opp med roten. Og se, på dette hornet var det øyne lik menneskeøyne og en munn som talte store ord. Daniel 7:8.

The three horns being removed are illustrated on the two sacred tables, and when the third of those three geographical obstacles was driven out of the city of Rome, in the year 508, the resistance against the rise of the papal power was taken away. The setting up referenced in verse eleven, represents the thirty years between 508 and 538. It identifies thirty years where the preparation of establishing the man of sin in the temple of God was accomplished.

De tre hornene som blir fjernet, er illustrert på de to hellige tavlene, og da den tredje av disse tre geografiske hindringene ble drevet ut av byen Roma i året 508, ble motstanden mot den pavelige makts fremvekst tatt bort. Oppreisningen det henvises til i vers elleve, representerer de tretti årene mellom 508 og 538. Den angir tretti år da forberedelsen til å opprette syndens menneske i Guds tempel ble fullført.

The word translated as “taken away” is also “sur,” which means to remove, and in 508, the resistance against the rise of the papacy was removed (taken away). From that date, twelve hundred and ninety years takes you to 1798, and the deadly wound of the papacy. Thirteen hundred and thirty-five days takes you to the first disappointment, and the beginning of the tarrying time at the very end of the year 1843. The verse promises a blessing to those who “cometh” to 1843. The word “cometh” means to touch. The first day of 1844, marks the first disappointment, but the last day of 1843, touches the first moment of 1844. The last day of a year touches the first day of the following year. The blessing associated with that date is upheld by history and prophecy.

Ordet som er oversatt med «tas bort», er også «sur», som betyr å fjerne, og i 508 ble motstanden mot pavedømmets oppkomst fjernet (tatt bort). Fra den datoen fører tolv hundre og nitti år deg til 1798 og pavedømmets dødelige sår. Tretten hundre og trettifem dager fører deg til den første skuffelsen og begynnelsen på ventetiden helt ved slutten av året 1843. Verset lover en velsignelse til dem som «kommer» til 1843. Ordet «kommer» betyr å berøre. Den første dagen i 1844 markerer den første skuffelsen, men den siste dagen i 1843 berører det første øyeblikket av 1844. Den siste dagen i et år berører den første dagen i det følgende året. Velsignelsen som er knyttet til denne datoen, stadfestes av historie og profeti.

We will continue our consideration of the significance of “the daily” as a foundational truth in the next article.

Vi vil fortsette vår behandling av betydningen av «det daglige» som en grunnleggende sannhet i den neste artikkelen.

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> «Alle budskapene som ble gitt fra 1840–1844, skal nå fremholdes med kraft, for det er mange mennesker som har mistet sin orientering. Budskapene skal gå til alle menighetene.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> «Kristus sa: ‘Salige er deres øyne, fordi de ser, og deres ører, fordi de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det dere ser, og har ikke sett det; og å høre det dere hører, og har ikke hørt det’ [Matteus 13:16, 17]. Salige er de øyne som så de ting som ble sett i 1843 og 1844.

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.” Manuscript Releases, volume 21, 437.

> «Budskapet ble gitt. Og det bør ikke være noen forsinkelse i å gjenta budskapet, for tidens tegn går i oppfyllelse; avslutningsverket må fullføres. Et stort verk vil bli utført på kort tid. Et budskap vil snart bli gitt etter Guds bestemmelse, og det vil svulme opp til et høyt rop. Da skal Daniel stå fram på sin plass for å avlegge sitt vitnesbyrd.» Manuscript Releases, bind 21, 437.

Back to Articles