Article

# Rome Establishes the Vision - Number Two

Roma etablerer synet – nummer to

Identifying Modern Rome and the Prophetic Vision in the Last Days

Å identifisere det moderne Roma og den profetiske visjonen i de siste dager

Author

Jeff Pippenger

Published

July 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall. Daniel 11:14.

> Og i de tider skal mange reise seg mot sydens konge; også voldsmennene blant ditt folk skal opphøye seg for å stadfeste synet; men de skal falle. Daniel 11:14.

The correct identification of the power in the last days that is represented as Modern Rome, and therefore the power that “establishes the vision” is essential and salvational. It represents an element of the final testing process of the one hundred and forty-four thousand. The word “vision” in the verse is the same Hebrew word which Solomon chose when he identified why God’s people perish.

Den riktige identifikasjonen av den makten i de siste dager som fremstilles som det moderne Roma, og dermed den makten som «stadfester synet», er avgjørende og frelsesmessig. Den representerer et element i den endelige prøvelsesprosessen for de hundre og førtifire tusen. Ordet «syn» i verset er det samme hebraiske ordet som Salomo valgte da han angav hvorfor Guds folk går til grunne.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Uten åpenbaring blir folket tøylesløst; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29:18.

All the prophets are speaking more directly concerning the last days than any other period of sacred history, and Solomon’s warning about the need of possessing the “vision” is a life-or-death proposition. Truth always divides and produces two classes of worshippers. In the verse, there is a class that perishes and a class that happily keeps the law. It should be noted however, that Solomon’s counsel is placed in the context of a controversy over “truth.” It is also in the context of the parable of the ten virgins, for the parable of the ten virgins is a primary illustration of the experience of God’s people in the last days.

Alle profetene taler mer direkte om de siste dager enn om noen annen periode i den hellige historie, og Salomos advarsel om nødvendigheten av å eie «synet» er et spørsmål om liv eller død. Sannheten skiller alltid og frembringer to klasser av tilbedere. I verset finnes det en klasse som går til grunne, og en klasse som med glede holder loven. Det bør imidlertid bemerkes at Salomos råd er satt i sammenhengen med en strid om «sannheten». Det er også i sammenhengen med lignelsen om de ti jomfruer, for lignelsen om de ti jomfruer er en grunnleggende illustrasjon av Guds folks erfaring i de siste dager.

> A fool uttereth all his mind: but a wise man keepeth it in till afterwards. If a ruler hearken to lies, all his servants are wicked. The poor and the deceitful man meet together: the Lord lighteneth both their eyes. The king that faithfully judgeth the poor, his throne shall be established forever. The rod and reproof give wisdom: but a child left to himself bringeth his mother to shame. When the wicked are multiplied, transgression increaseth: but the righteous shall see their fall. Correct thy son, and he shall give thee rest; yea, he shall give delight unto thy soul. Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:11–18.

> En dåre lar hele sitt sinn strømme ut, men en vis mann holder det tilbake til siden. Om en hersker lytter til løgn, blir alle hans tjenere ugudelige. Den fattige og den svikefulle mann møtes sammen; Herren gir lys til begges øyne. Den konge som trofast dømmer de fattige, hans trone skal stå fast til evig tid. Riset og tilrettevisning gir visdom, men et barn som er overlatt til seg selv, fører skam over sin mor. Når de ugudelige blir mange, tiltar overtredelsen; men de rettferdige skal se deres fall. Tukt din sønn, så skal han gi deg ro; ja, han skal gi din sjel glede. Hvor det ikke er noe syn, går folket til grunne; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29:11–18.

It is not my intent to point a finger at those that may hold to a different understanding of Modern Rome than I do. My intent is to illustrate that Solomon is addressing two classes of worshippers, which he identifies as a “wise man” and a “fool.” The “fool” is also identified as the “wicked.” The wise and foolish virgins of the parable are also identified in the prophetic line of Daniel chapter twelve as the wise and the wicked.

Det er ikke min hensikt å rette en anklagende finger mot dem som måtte ha en annen forståelse av det moderne Roma enn jeg har. Min hensikt er å vise at Salomo henvender seg til to klasser av tilbedere, som han betegner som en «vis mann» og en «dåre». «Dåren» blir også identifisert som den «ugudelige». De vise og de dårlige jomfruene i lignelsen blir også i den profetiske linjen i Daniel kapittel tolv identifisert som de vise og de ugudelige.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12,10.

Solomon and Daniel agree with one another, for all the prophetic testimony aligns in the last days. The wise understand the “increase of knowledge.”

Salomo og Daniel er enige med hverandre, for all den profetiske vitnesbyrdet samstemmer i de siste dager. De vise forstår «kunnskapens økning».

> And they that be wise shall shine as the brightness of the firmament; and they that turn many to righteousness as the stars for ever and ever. But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Daniel 12:3, 4.

> Og de forstandige skal skinne som himmelhvelvingens glans, og de som fører de mange til rettferdighet, som stjernene for evig og alltid. Men du, Daniel, lukk til ordene og forsegl boken inntil endetiden; mange skal fare hit og dit, og kunnskapen skal bli stor. Daniel 12:3, 4.

Verse ten identifies the three-step testing process that sifts the virgins, who are called to be among the one hundred and forty-four thousand. In both cases the sifting and testing process is based upon whether the virgins understand the increase of knowledge (the vision) that was unsealed at the time of the end in 1989.

Vers ti identifiserer den tretrinns prøvelsesprosessen som skiller ut jomfruene, som er kalt til å være blant de hundre og førtifire tusen. I begge tilfeller er sile- og prøvelsesprosessen basert på om jomfruene forstår kunnskapsøkningen (synet) som ble åpnet ved endens tid i 1989.

“The time of the end” in the last days was 1989, when verses forty through forty-five of Daniel eleven were unsealed. It was then established that the subject of the verses was the final rise and fall of the king of the north. It was then established that the king of the north in the verses is the papal power of the last days. Inspiration never uses the expression “Modern Rome.” The expression was invented by me, to represent the papal power of the last days, for prophetically “modern” represents the last days. Ellen White never used the expression “Modern Rome.”

«Endens tid» i de siste dager var 1989, da versene førti til førtifem i Daniel elleve ble åpnet. Det ble da fastslått at emnet for versene var den endelige oppreisning og det endelige fall til kongen i nord. Det ble da fastslått at kongen i nord i disse versene er de siste dagers pavelige makt. Inspirasjonen bruker aldri uttrykket «Det moderne Roma». Uttrykket ble oppfunnet av meg for å betegne de siste dagers pavelige makt, for profetisk representerer «moderne» de siste dager. Ellen White brukte aldri uttrykket «Det moderne Roma».

There are incorrect views of who the king of the north represents in the last six verses of Daniel eleven, but there is only one correct understanding. The understanding that the king of the north in the verses is the papal power was derived from many prophetic witnesses. Verse forty begins by identifying the papacy receiving a deadly wound in 1798, then verses forty-one through forty-three identify the dynamics involved with the healing of the deadly wound. Verse forty-four describes the message that enrages the papacy and leads into verse forty-five when the papal power comes to its final and complete end. The vision that was unsealed in 1989, is the vision of the final rise and fall of the papal power in the last days. That vision is the increase of knowledge that produces and manifests two classes of worshippers, based upon their acceptance or rejection of the knowledge located in those verses.

Det finnes uriktige oppfatninger om hvem nordens konge representerer i de siste seks versene av Daniel elleve, men det finnes bare én riktig forståelse. Forståelsen av at nordens konge i disse versene er pavemakten, er utledet fra mange profetiske vitner. Vers førti begynner med å identifisere at pavedømmet mottar et dødelig sår i 1798, deretter identifiserer versene førtien til førtitre de dynamikkene som er involvert i legingen av det dødelige såret. Vers førtifire beskriver budskapet som vekker pavemaktens vrede og leder inn i vers førtifem, når pavemakten kommer til sin endelige og fullstendige slutt. Synet som ble avforseglet i 1989, er synet om pavemaktens siste oppgang og fall i de siste dager. Dette synet er kunnskapsøkningen som frembringer og manifesterer to klasser av tilbedere, på grunnlag av deres aksept eller forkastelse av kunnskapen som finnes i disse versene.

According to the very same chapter where the increase of knowledge was unsealed in 1989, the “robbers of thy people,” who “exalt themselves” and ultimately “fall” are the symbol that establishes the “vision.” In the final sifting, the first testing question is who is represented as the “robbers of thy people,” for they are the prophetic symbol that establishes the “vision.” Are the robbers the papal power or are they the United States?

Ifølge det selvsamme kapitlet hvor kunnskapsøkningen ble avforseglet i 1989, er «røverne av ditt folk», som «opphøyer seg» og til sist «faller», det symbolet som stadfester «synet». I den endelige siktingen er det første prøvende spørsmålet hvem som fremstilles som «røverne av ditt folk», for de er det profetiske symbolet som stadfester «synet». Er røverne den pavelige makt, eller er de De forente stater?

The books of Daniel and Revelation are the same book, representing two witnesses of the same line of prophecy. Daniel is the beginning and Revelation is the ending, and together they represent two witnesses of the truth that is unsealed at the time of the end in 1989.

Bøkene Daniel og Åpenbaringen er den samme bok og representerer to vitner om den samme profetiske linjen. Daniel er begynnelsen, og Åpenbaringen er avslutningen, og sammen representerer de to vitner om sannheten som blir åpnet ved endens tid i 1989.

Daniel describes the purification process that was produced when the Lion of the tribe of Judah unsealed verses forty to forty-five in 1989. At that time a testing process began to determine and manifest who would be the “priests” that make up the covenant people who are the one hundred and forty-four thousand in the last days. Hosea contributes that those who reject the increase of knowledge of the last days will not become one of the priests who make up the one hundred and forty-four thousand.

Daniel beskriver den renselsesprosessen som ble frembrakt da Løven av Juda stamme åpnet opp versene førti til førtifem i 1989. På den tiden begynte en prøvelsesprosess for å fastslå og åpenbare hvem som skulle være de «prestene» som utgjør paktsfolket, de hundre og førtifire tusen i de siste dager. Hosea tilføyer at de som forkaster den økte kunnskapen i de siste dager, ikke vil bli blant de prestene som utgjør de hundre og førtifire tusen.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskap, vil også jeg forkaste deg, så du ikke skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Hosea 4:6.

The book of Revelation identifies that the knowledge that is unsealed and rejected by one class accomplishes their rejection just before probation closes.

Åpenbaringsboken viser at den kunnskapen som blir avseglet og forkastet av én klasse, fullbyrder deres forkastelse like før nådetiden avsluttes.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han sier til meg: «Besegl ikke ordene i profetien i denne boken; for tiden er nær. Den som gjør urett, la ham fortsatt gjøre urett; og den som er uren, la ham fortsatt være uren; og den som er rettferdig, la ham fortsatt være rettferdig; og den som er hellig, la ham fortsatt være hellig.» Åpenbaringen 22:10, 11.

The Millerite history illustrates the history of the one hundred and forty-four thousand, and together the Millerites and the one hundred and forty-four thousand represent the beginning and ending of the message and work of the three angels of Revelation chapter fourteen. The parallel histories identify the events connected with the close of probation. The work of both histories has been typified by Elijah and John the Baptist.

Milleritt-historien illustrerer historien om de hundre og førtifire tusen, og sammen representerer millerittene og de hundre og førtifire tusen begynnelsen og avslutningen på budskapet og verket til de tre englene i Åpenbaringen kapittel fjorten. De parallelle historiene identifiserer de begivenheter som er knyttet til prøvetidens avslutning. Begge historiers verk er blitt forbilledlig fremstilt ved Elia og Johannes døperen.

> “With trembling, William Miller began to unfold to the people the mysteries of the kingdom of God, carrying his hearers down through the prophecies to the second advent of Christ. With every effort he gained strength. As John the Baptist heralded the first advent of Jesus and prepared the way for His coming, so William Miller and those who joined with him proclaimed the second advent of the Son of God.” Early Writings, 229, 230.

> «Med beven begynte William Miller å utfolde for folket Guds rikes mysterier, idet han førte sine tilhørere gjennom profetiene frem til Kristi annet komme. Med hver anstrengelse vant han styrke. Slik Johannes døperen varslet Jesu første komme og beredte veien for hans komme, slik forkynte William Miller og de som sluttet seg til ham Guds Sønns annet komme.» Early Writings, 229, 230.

The Millerite message identified the “events” connected with the close of probation, as represented by both Elijah and John the Baptist.

Millerittbudskapet identifiserte de «begivenheter» som er knyttet til prøvetidens avslutning, slik disse er fremstilt ved både Elia og Johannes Døperen.

> “It was needful that men should be awakened to their danger; that they should be roused to prepare for the solemn events connected with the close of probation.” The Great Controversy, 310.

> «Det var nødvendig at menneskene ble vekket til bevissthet om sin fare; at de ble oppvakt til å forberede seg på de høytidelige begivenheter som er knyttet til nådetidens avslutning.» The Great Controversy, 310.

In 1989, with the collapse of the Soviet Union the portion of the book of Daniel that related to the last days was unsealed and a testing process began. The test was based upon the ability or inability of God’s people to understand or reject the increase of knowledge that is represented in the last six verses of Daniel chapter eleven; verses that lead to the first verse of chapter twelve, which identifies the “close of probation.” The message of the “events connected with the close of probation” was then unsealed, and the work of those who were the candidates to be the “priests” of the one hundred and forty-four thousand began. Their work was to “understand” and proclaim the message represented in the passage. The message and the work of the one hundred and forty-four thousand, was to present the unsealed message in order to rouse men “to prepare for the solemn events connected with the close of probation.”

I 1989, ved Sovjetunionens sammenbrudd, ble den delen av Daniels bok som angikk de siste dager, åpnet, og en prøvelsesprosess begynte. Prøven var basert på Guds folks evne eller manglende evne til å forstå eller forkaste den økningen i kunnskap som er fremstilt i de seks siste versene i Daniel kapittel elleve; vers som leder frem til det første verset i kapittel tolv, som identifiserer «nådetidens avslutning». Budskapet om «begivenhetene i forbindelse med nådetidens avslutning» ble da åpnet, og arbeidet til dem som var kandidatene til å bli «prester» blant de hundre og førtifire tusen, begynte. Deres arbeid var å «forstå» og forkynne budskapet som er fremstilt i avsnittet. Budskapet og arbeidet til de hundre og førtifire tusen var å fremlegge det åpnede budskapet for å vekke mennesker til å «forberede seg på de høytidelige begivenhetene i forbindelse med nådetidens avslutning».

> “Today, in the spirit and power of Elias and of John the Baptist, messengers of God’s appointment are calling the attention of a judgment-bound world to the solemn events soon to take place in connection with the closing hours of probation and the appearance of Christ Jesus as King of kings and Lord of lords. Soon every man is to be judged for the deeds done in the body. The hour of God’s judgment has come, and upon the members of His church on earth rests the solemn responsibility of giving warning to those who are standing as it were on the very brink of eternal ruin. To every human being in the wide world who will give heed must be made plain the principles at stake in the great controversy being waged, principles upon which hang the destinies of all mankind.” Prophets and Kings, 715, 716.

> «I dag, i Elias’ og Johannes Døperens ånd og kraft, kaller sendebud som Gud har utnevnt, oppmerksomheten til en verdensbefolkning som er underlagt dommen, til de høytidelige begivenheter som snart skal finne sted i forbindelse med nådetidens avsluttende timer og Kristus Jesu åpenbarelse som kongenes Konge og herrenes Herre. Snart skal hvert menneske dømmes for de gjerninger som er gjort i legemet. Guds domstime er kommet, og på medlemmene av Hans menighet på jorden hviler det høytidelige ansvar å advare dem som, så å si, står på selve randen av evig undergang. For hvert menneske i den vide verden som vil gi akt, må de prinsipper som står på spill i den store strid som utkjempes, gjøres klare, de prinsipper som hele menneskehetens skjebne avhenger av.» Prophets and Kings, 715, 716.

The history of John the Baptist and Christ, as well as the history of the Millerites illustrates the message and work of the one hundred and forty-four thousand. Both John and Christ understood their message as representing the close of probation.

Historien om Johannes Døperen og Kristus, så vel som historien om millerittene, illustrerer budskapet og arbeidet til de hundre og førtifire tusen. Både Johannes og Kristus forstod sitt budskap som representerende prøvetidens avslutning.

> But when he saw many of the Pharisees and Sadducees come to his baptism, he said unto them, O generation of vipers, who hath warned you to flee from the wrath to come? Matthew 3:7.

> Men da han så mange av fariseerne og saddukeerne komme til sin dåp, sa han til dem: Ormeyngel, hvem har lært dere å flykte fra den kommende vrede? Matteus 3:7.

Christ presented the destruction of Jerusalem, the same destruction which John had warned the quibbling Jews about, as approaching. Jesus employed the destruction as a symbol of the “wrath” that begins when He, as Michael, stands up in Daniel chapter twelve, verse one.

Kristus framstilte Jerusalems ødeleggelse, den samme ødeleggelsen som Johannes hadde advart de ordkløvende jødene om, som nært forestående. Jesus brukte ødeleggelsen som et symbol på den «vrede» som begynner når Han, som Mikael, reiser seg i Daniel kapittel tolv, vers én.

> “Christ saw in Jerusalem a symbol of the world hardened in unbelief and rebellion, and hastening on to meet the retributive judgments of God. The woes of a fallen race, pressing upon His soul, forced from His lips that exceeding bitter cry. He saw the record of sin traced in human misery, tears, and blood; His heart was moved with infinite pity for the afflicted and suffering ones of earth; He yearned to relieve them all. But even His hand might not turn back the tide of human woe; few would seek their only Source of help. He was willing to pour out His soul unto death, to bring salvation within their reach; but few would come to Him that they might have life.

> Kristus så i Jerusalem et symbol på verden, forherdet i vantro og opprør, og hastende frem for å møte Guds gjengjeldende dommer. Veene over en fallen slekt, som tynget Hans sjel, tvang fra Hans lepper dette overmåte bitre rop. Han så syndens spor tegnet i menneskelig elendighet, tårer og blod; Hans hjerte ble rørt av uendelig medynk med jordens hjemsøkte og lidende; Han lengtet etter å lindre dem alle. Men selv Hans hånd kunne ikke vende tilbake strømmen av menneskelig nød; få ville søke den eneste Kilden til hjelp. Han var villig til å utøse sin sjel til døden for å bringe frelsen innen deres rekkevidde; men få ville komme til Ham for at de kunne ha liv.

> “The Majesty of heaven in tears! the Son of the infinite God troubled in spirit, bowed down with anguish! The scene filled all heaven with wonder. That scene reveals to us the exceeding sinfulness of sin; it shows how hard a task it is, even for Infinite Power, to save the guilty from the consequences of transgressing the law of God. Jesus, looking down to the last generation, saw the world involved in a deception similar to that which caused the destruction of Jerusalem. The great sin of the Jews was their rejection of Christ; the great sin of the Christian world would be their rejection of the law of God, the foundation of His government in heaven and earth. The precepts of Jehovah would be despised and set at nought. Millions in bondage to sin, slaves of Satan, doomed to suffer the second death, would refuse to listen to the words of truth in their day of visitation. Terrible blindness! strange infatuation!” The Great Controversy, 22.

> «Himmelens Majestet i tårer! den uendelige Guds Sønn grepet av uro i ånden, bøyd ned av angst! Synet fylte hele himmelen med undring. Dette synet åpenbarer for oss syndens overveldende syndighet; det viser hvor hard en oppgave det er, selv for den Uendelige Kraft, å frelse de skyldige fra følgene av å overtre Guds lov. Da Jesus skuet ned mot den siste slekt, så han verden innviklet i et bedrag lik det som forårsaket Jerusalems ødeleggelse. Jødenes store synd var deres forkastelse av Kristus; den kristne verdens store synd ville være deres forkastelse av Guds lov, grunnvollen for Hans styre i himmel og på jord. Jehovas bud ville bli foraktet og satt til intet. Millioner i syndens trelldom, Satans slaver, dømt til å lide den annen død, ville nekte å lytte til sannhetens ord på sin hjemsøkelses dag. Fryktelig blindhet! underlig forblindelse!» The Great Controversy, 22.

The warning message proclaimed by John the Baptist and also by Christ was the same warning message, just as the warning message of the Millerites was the same message identifying the events connected with the close of probation as the one hundred and forty-four thousand will proclaim. Three witnesses; John the Baptist, Christ and the Millerites testifying that the work and message of the one hundred and forty-four thousand is a life-or-death testing process accomplished by the increase of knowledge that was unsealed in 1989. The message unsealed at that time is the last day vision that must be understood by the wise if they are to be the “priests” that make up the one hundred and forty-four thousand. If those candidates do not understand that vision, they are identified as wicked, or as fools, and they perish. They and their children are rejected in agreement with their rejection of the vision that is the increase of knowledge.

Advarselsbudskapet som ble forkynt av døperen Johannes og også av Kristus, var det samme advarselsbudskapet, likesom millerittenes advarselsbudskap var det samme budskapet som de hundre og førtifire tusen skal forkynne, og som identifiserer begivenhetene knyttet til prøvetidens avslutning. Tre vitner; døperen Johannes, Kristus og millerittene, vitner om at de hundre og førtifire tusens verk og budskap er en prøvende prosess på liv og død, fullbyrdet ved den kunnskapsøkning som ble avseglet opp i 1989. Budskapet som da ble avseglet opp, er synet for de siste dager, som de vise må forstå dersom de skal være de «prester» som utgjør de hundre og førtifire tusen. Hvis disse kandidatene ikke forstår dette synet, blir de identifisert som ugudelige, eller som dårer, og de går fortapt. De og deres barn blir forkastet i samsvar med deres forkastelse av synet, som er kunnskapsøkningen.

God’s Word identifies that Rome is the power that exalts itself, robs God’s people, and then falls and establishes the vision. The question of whether Modern Rome is the papal power or the United States is the test that identifies that those candidates are either wise or foolish virgins. The test is a prophetic test derived from the book of Daniel, that is thereafter confirmed and brought to perfection in the book of Revelation. The subject of Modern Rome is not simply a choice between the papal power or the United States, it is the final test for the one hundred and forty-four thousand. It is a prophetic test, and correctly understood it encompasses every representation of the final testing process that is set forth within God’s sanctified prophetic testimony.

Guds Ord identifiserer at Roma er den makten som opphøyer seg selv, plyndrer Guds folk, og deretter faller og stadfester synet. Spørsmålet om hvorvidt det moderne Roma er pavemakten eller De forente stater, er prøven som identifiserer hvorvidt disse kandidatene er kloke eller dårlige jomfruer. Prøven er en profetisk prøve utledet av Daniels bok, som deretter bekreftes og fullendes i Åpenbaringsboken. Emnet om det moderne Roma er ikke simpelthen et valg mellom pavemakten eller De forente stater; det er den siste prøven for de hundre og førtifire tusen. Det er en profetisk prøve, og når den forstås rett, omfatter den enhver fremstilling av den avsluttende prøveprosessen som er fremlagt i Guds helligede profetiske vitnesbyrd.

The testing process of the time of John the Baptist and Christ was derived from the book of Daniel, as was the testing process in the time of the Millerites. As a prophetic test, the methodology of how truth is established is as essential for those candidates to correctly apply, as is simply holding to the correct view of who is Modern Rome. Whether the correct identification of Modern Rome, or the application of the correct methodology is considered, both elements of the test are couched in the book of Daniel. In Daniel chapter one, Daniel navigated through a three-step testing process beginning with diet, then a visual test, followed by a test accomplished by Nebuchadnezzar, a biblical symbol of the King of the North, the papal power of the last days.

Prøvingsprosessen på Johannes Døperens og Kristi tid var avledet av Daniels bok, slik også prøvingsprosessen på millerittenes tid var det. Som en profetisk prøve er metodikken for hvordan sannhet blir fastslått, like avgjørende for at disse kandidatene skal anvende den rett, som det simpelthen er å holde fast ved det riktige synet på hvem det moderne Roma er. Enten man betrakter den korrekte identifikasjonen av det moderne Roma, eller anvendelsen av den korrekte metodikken, er begge elementene i prøven forankret i Daniels bok. I Daniel kapittel 1 gikk Daniel gjennom en prøvingsprosess i tre trinn, som begynte med kosthold, deretter en visuell prøve, etterfulgt av en prøve utført av Nebukadnesar, et bibelsk symbol på Kongen i nord, den pavelige makt i de siste dager.

> As for these four children, God gave them knowledge and skill in all learning and wisdom: and Daniel had understanding in all visions and dreams. Now at the end of the days that the king had said he should bring them in, then the prince of the eunuchs brought them in before Nebuchadnezzar. And the king communed with them; and among them all was found none like Daniel, Hananiah, Mishael, and Azariah: therefore stood they before the king. And in all matters of wisdom and understanding, that the king inquired of them, he found them ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm. Daniel 1:17–20.

> Og disse fire guttene gav Gud kunnskap og innsikt i all slags skriftlærdom og visdom; og Daniel hadde forstand på alle syner og drømmer. Da nå de dagene var til ende som kongen hadde fastsatt for at de skulle føres inn, førte overhoffmesteren dem fram for Nebukadnesar. Og kongen talte med dem; og blant dem alle ble det ikke funnet noen som Daniel, Hananja, Misjael og Asarja; derfor ble de stående for kongen. Og i alle saker som krevde visdom og forstand, som kongen spurte dem om, fant han dem ti ganger bedre enn alle spåmennene og stjernetolkerne som var i hele hans rike. Daniel 1:17–20.

“At the end of the days,” which is prophetically the last days when the one hundred and forty-four thousand are tested, Daniel and the three worthies were found “ten times better than all the magicians and astrologers that were in all his realm,” and Daniel had “understanding in all visions and dreams.” Daniel represents the one hundred and forty four thousand, who in the last days understand the increase of knowledge that arrived when Christ, as the Lion of the tribe of Judah, unsealed “that portion of the book of Daniel that related to the last days,” in 1989.

«Ved dagenes ende», som profetisk er de siste dager når de hundre og førtifire tusen blir prøvet, ble Daniel og de tre verdige funnet «ti ganger bedre enn alle magikere og stjernetydere som var i hele hans rike», og Daniel hadde «forstand på alle syner og drømmer». Daniel representerer de hundre og førtifire tusen, som i de siste dager forstår den økning i kunnskap som kom da Kristus, som Løven av Judas stamme, åpnet seglet på «den delen av Daniels bok som angikk de siste dager», i 1989.

Daniel did not simply understand more than others concerning dreams and visions, he had “understanding in all visions and dreams.” He represents those who employ the methodology of line upon line, for that methodology brings “all visions and dreams” together into one cohesive message. The message that brings together all dreams and visions into one prophetic line identifies the “events connected with the close of probation.” That message is established by the prophetic symbol that is Modern Rome, the power who exalts itself, robs God’s people, and falls.

Daniel forstod ikke bare mer enn andre når det gjaldt drømmer og syner; han hadde «forstand på alle syner og drømmer». Han representerer dem som anvender metodikken linje på linje, for denne metodikken fører «alle syner og drømmer» sammen til ett sammenhengende budskap. Budskapet som fører sammen alle drømmer og syner til én profetisk linje, identifiserer de «begivenheter som står i forbindelse med nådetidens avslutning». Dette budskapet er stadfestet ved det profetiske symbolet som er det moderne Roma, den makten som opphøyer seg selv, berøver Guds folk og faller.

That power can only be established by applying the correct methodology. Most who profess to study the Bible reject the methodology of line upon line, and some who profess to employ it, misapply the rules that make up the methodology of line upon line. Those rules were first put into the public record by the Millerites, and God’s last day people have been forewarned that those who are actually the messengers of the third angel will be using William Miller’s rules of prophetic interpretation.

Den kraften kan bare etableres ved å anvende den rette metodikken. De fleste som bekjenner at de studerer Bibelen, forkaster metodikken med linje på linje, og noen som bekjenner å benytte den, anvender feil de reglene som utgjør metodikken med linje på linje. Disse reglene ble først ført inn i det offentlige vitnesbyrd av millerittene, og Guds folk i de siste dager er blitt advart på forhånd om at de som faktisk er den tredje engels budbærere, vil bruke William Millers regler for profetisk fortolkning.

> “Those who are engaged in proclaiming the third angel’s message are searching the Scriptures upon the same plan that Father Miller adopted.” Review and Herald, November 25, 1884.

> «De som er engasjert i å forkynne den tredje engels budskap, gransker Skriftene etter den samme plan som fader Miller fulgte.» Review and Herald, 25. november 1884.

William Miller represented the beginning of the three angels of Revelation fourteen, and he was typified by John the Baptist, who was the beginning of the message of which Christ was the ending. Sister White directly aligns the testing process of John the Baptist to Christ with the testing process of the three angels. John began the message, and it was not until just before the cross, when Christ had taken His disciples to Caesarea Philippi, that Jesus then added the details of the message that John had begun. The first truth John identified when He saw Christ, was identifying Christ as the Lamb of God, that takes away the sins of the world.

William Miller representerte begynnelsen på de tre englene i Åpenbaringen fjorten, og han ble fremstilt ved Johannes Døperen, som var begynnelsen på det budskapet hvor Kristus var avslutningen. Søster White sammenstiller direkte Johannes Døperens prøvelsesprosess frem til Kristus med prøvelsesprosessen knyttet til de tre englene. Johannes begynte budskapet, og det var ikke før like før korset, da Kristus hadde tatt sine disipler med til Cæsarea Filippi, at Jesus så tilføyde detaljene til det budskapet Johannes hadde begynt. Den første sannheten Johannes identifiserte da han så Kristus, var å identifisere Kristus som Guds Lam, som tar bort verdens synder.

> These things were done in Bethabara beyond Jordan, where John was baptizing. The next day John seeth Jesus coming unto him, and saith, Behold the Lamb of God, which taketh away the sin of the world. This is he of whom I said, After me cometh a man which is preferred before me: for he was before me. John 1:28–30.

> Dette skjedde i Betabara på den andre siden av Jordan, der Johannes døpte. Dagen etter ser Johannes Jesus komme til seg og sier: Se, Guds Lam, som bærer bort verdens synd. Dette er han som jeg sa om: Etter meg kommer en mann som er kommet foran meg, for han var før meg. Johannes 1:28–30.

Then began the three-and-a-half-year period of testing that ended at the cross. After John was murdered just before the cross, Jesus then began to explain that very first statement of John.

Så begynte den tre og et halvt år lange prøvetiden som endte ved korset. Etter at Johannes ble myrdet like før korset, begynte Jesus deretter å forklare nettopp den aller første uttalelsen fra Johannes.

> When Jesus came into the coasts of Caesarea Philippi, he asked his disciples, saying, Whom do men say that I the Son of man am? And they said, Some say that thou art John the Baptist: some, Elias; and others, Jeremias, or one of the prophets. He saith unto them, But whom say ye that I am? And Simon Peter answered and said, Thou art the Christ, the Son of the living God. And Jesus answered and said unto him, Blessed art thou, Simon Barjona: for flesh and blood hath not revealed it unto thee, but my Father which is in heaven. And I say also unto thee, That thou art Peter, and upon this rock I will build my church; and the gates of hell shall not prevail against it. And I will give unto thee the keys of the kingdom of heaven: and whatsoever thou shalt bind on earth shall be bound in heaven: and whatsoever thou shalt loose on earth shall be loosed in heaven. Then charged he his disciples that they should tell no man that he was Jesus the Christ. From that time forth began Jesus to show unto his disciples, how that he must go unto Jerusalem, and suffer many things of the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised again the third day. Matthew 16:13–21.

> Da Jesus kom til traktene ved Cæsarea Filippi, spurte han sine disipler og sa: Hvem sier folk at jeg, Menneskesønnen, er? De sa: Noen sier at du er døperen Johannes; andre Elias; og atter andre Jeremias eller en av profetene. Han sier til dem: Men hvem sier dere at jeg er? Da svarte Simon Peter og sa: Du er Kristus, den levende Guds Sønn. Jesus svarte og sa til ham: Salig er du, Simon Barjona; for kjøtt og blod har ikke åpenbart dette for deg, men min Far i himlene. Og jeg sier også deg at du er Peter, og på denne klippe vil jeg bygge min menighet, og dødsrikets porter skal ikke få makt over den. Og jeg vil gi deg nøklene til himlenes rike, og det du binder på jorden, skal være bundet i himlene, og det du løser på jorden, skal være løst i himlene. Deretter bød han sine disipler at de ikke skulle si til noen at han var Jesus Kristus. Fra den tid begynte Jesus å vise sine disipler at han måtte gå til Jerusalem og lide meget av de eldste og yppersteprestene og de skriftlærde, og bli slått i hjel, og reises opp på den tredje dag. Matteus 16:13–21.

Caesarea Philippi is the name of Panium in the time of Christ, and Panium is identified in the verse which follows verse fourteen of Daniel eleven, where the robbers of thy people, who exalt themselves, but fall, are introduced. The message of John the Baptist, inspired and perfect, was the message at the beginning that represented the Millerite message, that had been established upon Miller’s rules. Christ’s message at the ending, built upon and expanded John’s message, and it typified the message at the ending of the three angels, that is based upon Miller’s rules and the details that are added to Miller’s message when the methodology of line upon line arrives at the ending.

Caesarea Filippi er navnet på Panium på Kristi tid, og Panium identifiseres i verset som følger etter vers fjorten i Daniel elleve, hvor ditt folks voldsmenn, som opphøyer seg selv, men faller, blir ført inn. Johannes Døperens budskap, inspirert og fullkomment, var budskapet i begynnelsen som representerte millerittbudskapet, som var blitt grunnlagt på Millers regler. Kristi budskap ved avslutningen, bygget på og utvidet Johannes’ budskap, og det var et forbilde på budskapet ved avslutningen av de tre englene, som er basert på Millers regler og de detaljene som legges til Millers budskap når metodologien linje på linje kommer til avslutningen.

To arrive at an incorrect understanding of the symbol that establishes the vision with the symbol of Modern Rome parallels those in the history of Christ that rejected the message of the cross. We are informed that the Jews who rejected the message of John the Baptist could not be benefitted by the teachings of Jesus, and that the history of those Jews that did that very thing represents those who rejected the first angel’s message. The Millerites identified the robbers of thy people, which I later coined with the words, “Modern Rome,” as the papal power.

Å komme fram til en uriktig forståelse av det symbolet som knytter synet til symbolet på det moderne Roma, tilsvarer dem i Kristi historie som forkastet korsets budskap. Vi blir underrettet om at de jødene som forkastet Johannes Døperens budskap, ikke kunne ha gagn av Jesu lære, og at historien om de jødene som gjorde nettopp dette, representerer dem som forkastet den første engels budskap. Millerittene identifiserte røverne av ditt folk, som jeg senere betegnet med ordene «det moderne Roma», som den pavelige makt.

We will continue these considerations in the next article.

Vi vil fortsette disse betraktningene i den neste artikkelen.

Back to Articles