Article

# Panium - Number Twenty

Panium – Nummer tjue

Daniel 11’s Sequence and the 2025 Warning

Sekvensen i Daniel 11 og advarselen for 2025

Author

Jeff Pippenger

Published

March 2, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

The pioneer application of the history which fulfilled verses ten through sixteen identified that Rome, who established the vision arrived in the year 200 BC, the same year as the battle of Panium, and I am suggesting that in 2025 Rome arrived and established the vision with the inauguration of Trump and Pope Leo. 2025 represents the only time a pope and President were inaugurated in the same year. The beast and its image was lifted up for all who are willing to see in 2025. Unlike the pioneers, I am applying the sequence of the verses, instead of the history that initially fulfilled the verses. I agree with the history, but am drawing upon a sequence within the verses as the framework for the history, as opposed to using the history to define the framework of the verses. I contend that the two approaches are both accurate.

Pionerenes anvendelse av den historien som oppfylte vers ti til seksten, identifiserte at Roma, som opprettet synet, ankom i året 200 f.Kr., det samme året som slaget ved Panium, og jeg foreslår at Roma i 2025 ankom og opprettet synet med innsettelsen av Trump og pave Leo. 2025 representerer den eneste gangen en pave og en president ble innsatt i det samme året. Dyret og dets bilde ble løftet opp for alle som er villige til å se i 2025. I motsetning til pionerene anvender jeg versenes rekkefølge, i stedet for den historien som opprinnelig oppfylte versene. Jeg er enig i historien, men trekker på en rekkefølge innenfor versene som rammeverket for historien, i motsetning til å bruke historien til å definere rammeverket for versene. Jeg hevder at begge tilnærmingene er korrekte.

## The Revolution of the Maccabees

Makkabeernes revolusjon

I apply the line of the Maccabees in a similar fashion. The Maccabean revolt in 167 BC was well after the battle of Panium in 200 BC, and well before Pompey captured Jerusalem in 63 BC. The line which begins at verse sixteen with general Pompey’s conquering of Jerusalem in 63 BC, and continues through to Tiberias Caesar who reigned when Jesus was crucified. The cross and Tiberias is represented in verse twenty-two of chapter eleven.

Jeg anvender makkabeerlinjen på lignende vis. Makkabeeropprøret i 167 f.Kr. fant sted lenge etter slaget ved Panion i 200 f.Kr., og lenge før Pompeius inntok Jerusalem i 63 f.Kr. Linjen som begynner i vers seksten med general Pompeius’ erobring av Jerusalem i 63 f.Kr., fortsetter frem til keiser Tiberius, som regjerte da Jesus ble korsfestet. Korset og Tiberius er fremstilt i vers tjueto i kapittel elleve.

> And with the arms of a flood shall they be overflown from before him, and shall be broken; yea, also the prince of the covenant. Daniel 11:22.

> Og med en flods armer skal de oversvømmes foran ham og bli knust; ja, også paktens fyrste. Daniel 11:22.

General Pompey conquering Jerusalem in 63 BC in verse sixteen, and then the cross in 31 AD in verse twenty-two, represents a line of prophecy that begins at a symbol of the Sunday law and ends with a symbol of the Sunday law. Verse twenty-three is a break in the passage, thus marking verse twenty-two as the end of the prophetic line that began in verse sixteen. Accompanied with the distinct ending of the line in verse twenty-two, is the fact that verse twenty-two is a symbol of the same waymark represented in verse sixteen, thus providing an alpha and omega witness that verses sixteen to twenty-two represents a distinct prophetic line.

General Pompeius’ erobring av Jerusalem i 63 f.Kr. i vers seksten, og deretter korset i 31 e.Kr. i vers tjueto, representerer en profetisk linje som begynner ved et symbol på søndagsloven og ender ved et symbol på søndagsloven. Vers tjuetre er et brudd i avsnittet og markerer således vers tjueto som slutten på den profetiske linjen som begynte i vers seksten. Sammen med den tydelige avslutningen på linjen i vers tjueto, kommer det forhold at vers tjueto er et symbol på det samme veimerket som er representert i vers seksten, og gir dermed et alfa- og omega-vitnesbyrd om at versene seksten til tjueto representerer en særskilt profetisk linje.

Add to this that verses fifteen and sixteen are marking the transition from the Seleucid kingdom to the Roman power, and you see a break in continuity from the Seleucids in verse fifteen unto the Romans in verse sixteen and the line of verse sixteen to twenty-two is clearly isolated as a singular prophetic line. Verse sixteen introduces the next power who will dominate Judea, thus marking a transition of prophetic history just as with verse twenty-three. The line begins and ends with a symbol of the Sunday law, and the line ends in the twenty-second verse of the eleventh chapter.

Legg dertil at vers femten og seksten markerer overgangen fra det selevkidiske riket til den romerske makten, og da ser du et brudd i kontinuiteten fra selevkidene i vers femten til romerne i vers seksten, og linjen fra vers seksten til tjueto er tydelig isolert som én enkelt profetisk linje. Vers seksten introduserer den neste makten som skal dominere Judea, og markerer dermed en overgang i den profetiske historien, slik også vers tjuetre gjør. Linjen begynner og ender med et symbol på søndagsloven, og linjen ender i det tjueandre verset i det ellevte kapittel.

## Smith—and Three Caesars

Smith—og tre keisere

The fact that verse sixteen represents the Sunday law, as does verse twenty-two—demands that the two verses be aligned upon each other. Uriah Smith comments on verse twenty-three, and explains why it represents a history that began further back in the history of the previous verses, as opposed to representing a history that follows immediately after the cross of verse twenty-two.

Det faktum at vers seksten representerer søndagsloven, slik også vers tjueto gjør, krever at de to versene må stilles opp i samsvar med hverandre. Uriah Smith kommenterer vers tjuetre og forklarer hvorfor det representerer en historie som begynte lenger tilbake i de foregående versenes historie, i motsetning til å representere en historie som følger umiddelbart etter korset i vers tjueto.

> “‘VERSE 23. And after the league made with him he shall work deceitfully: for he shall come up, and shall become strong with a small people.’

> «‘VERS 23. Og etter at pakten er inngått med ham, skal han fare fram med svik; for han skal stige opp og bli sterk med et lite folk.’»

> “The ‘him’ with whom the league here spoken of is made, must be the same power which has been the subject of the prophecy from the 14th verse; and that this is the Roman power is shown beyond controversy in the fulfilment of the prophecy in three individuals, as already noticed, who successively ruled over the Roman Empire; namely, Julius, Augustus, and Tiberius Caesar. The first, on returning to the fort of his own land in triumph, stumbled and fell, and was not found. Verse 19. The second was a raiser of taxes; and he reigned in the glory of the kingdom, and died neither in anger nor in battle, but peacefully in his own bed. Verse 20. The third was a dissembler, and one of the vilest of characters. He entered upon the kingdom peaceably, but both his reign and life were ended by violence. And in his reign the Prince of the covenant, Jesus of Nazareth, was put to death upon the cross. Verses 21. 22. Christ can never be broken or put to death again; hence in no other government, and at no other time, can we find a fulfilment of these events. Some attempt to apply these verses to Antiochus, and make one of the Jewish high priests the prince of the covenant, though they are never called such. This is the same kind of reasoning which endeavors to make the reign of Antiochus a fulfilment of the little horn of Daniel 8; and it is offered for the same purpose; namely, to break the great chain of evidence by which it is shown that the Advent doctrine is the doctrine of the Bible, and that Christ is now at the door. But the evidence cannot be overthrown; the chain cannot be broken.

> Den «ham» som den pakt det her tales om, blir inngått med, må være den samme makt som har vært gjenstand for profetien fra vers 14; og at dette er den romerske makt, vises hevet over all innvending i profetiens oppfyllelse i tre personer, slik allerede bemerket, som etter hverandre hersket over Romerriket; nemlig Julius, Augustus og keiser Tiberius. Den første snublet og falt da han vendte tilbake til sitt eget lands festning i triumf, og ble ikke funnet. Vers 19. Den andre var en skatteoppkrever; og han regjerte i rikets herlighet og døde verken i vrede eller i strid, men fredelig i sin egen seng. Vers 20. Den tredje var en hykler og en av de usleste karakterer. Han tiltrådte riket fredelig, men både hans regjering og hans liv fikk en voldelig ende. Og i hans regjeringstid ble paktens fyrste, Jesus fra Nasaret, tatt av dage på korset. Vers 21. 22. Kristus kan aldri mer knuses eller drepes; derfor kan vi i intet annet styre og til ingen annen tid finne en oppfyllelse av disse hendelser. Noen forsøker å anvende disse versene på Antiokus og gjøre en av de jødiske yppersteprestene til paktens fyrste, skjønt de aldri kalles slik. Dette er den samme slags resonnement som søker å gjøre Antiokus’ regjering til en oppfyllelse av det lille horn i Daniel 8; og det fremsettes med samme hensikt; nemlig å bryte den store beviskjede hvorved det påvises at adventlæren er Bibelens lære, og at Kristus nå står for døren. Men beviset kan ikke omstyrtes; kjeden kan ikke brytes.

> “Having taken us down through the secular events of the empire to the end of the seventy weeks, the prophet, in verse 23, takes us back to the time when the Romans became directly connected with the people of God by the Jewish league, BC 161: from which point we are then taken down in a direct line of events to the final triumph of the church, and the setting up of God’s everlasting kingdom. The Jews, being grievously oppressed by the Syrian kings, sent an embassy to Rome, to solicit the aid of the Romans, and to join themselves in ‘a league of amity and confederacy with them.’ 1 Mac.8; Prideaux, II, 234; Josephus’s Antiquities, book 12, chap.10, sec.6. The Romans listened to the request of the Jews, and granted them a decree, couched in these words:—

> «Etter å ha ført oss gjennom rikets sekulære begivenheter frem til slutten av de sytti ukene, fører profeten oss i vers 23 tilbake til den tid da romerne ved den jødiske alliansen, 161 f.Kr., kom i direkte forbindelse med Guds folk; fra dette punkt blir vi deretter ført videre i en direkte begivenhetslinje til kirkens endelige triumf og opprettelsen av Guds evige rike. Jødene, som var hardt undertrykt av de syriske kongene, sendte en sendeflokk til Roma for å anmode om romernes hjelp og for å knytte seg til dem i «en pakt om vennskap og forbund». 1 Mak. 8; Prideaux, II, 234; Josephus’ Antiquities, bok 12, kap. 10, seksj. 6. Romerne lyttet til jødenes anmodning og innvilget dem et dekret, avfattet med disse ord:—»

> “‘The decree of the senate concerning a league of assistance and friendship with the nation of the Jews. It shall not be lawful for any that are subject to the Romans, to make war with the nation of the Jews, nor to assist those that do so, either by sending them corn, or ships, or money; and if any attack be made upon the Jews, the Romans shall assist them as far as they are able; and again, if any attack be made upon the Romans, the Jews shall assist them. And if the Jews have a mind to add to, or to take from, this league of assistance, that shall be done with the common consent of the Romans. And whatever addition shall thus be made, it shall be of force.’ ‘This decree,’ says Josephus, ‘was written by Eupolemus, the son of John, and by Jason, the son of Eleazer, when Judas was high priest of the nation, and Simon, his brother, was general of the army. And this was the first league that the Romans made with the Jews, and was managed after this manner.’

> «‘Senatets dekret om en pakt om hjelp og vennskap med jødenes nasjon. Det skal ikke være tillatt for noen som er underlagt romerne, å føre krig mot jødenes nasjon, heller ikke å yte bistand til dem som gjør det, verken ved å sende dem korn, skip eller penger; og dersom noe angrep blir rettet mot jødene, skal romerne hjelpe dem så langt de er i stand; og likeså, dersom noe angrep blir rettet mot romerne, skal jødene hjelpe dem. Og dersom jødene ønsker å føye noe til eller ta noe bort fra denne bistandspakten, skal det skje med romernes felles samtykke. Og enhver tilføyelse som således blir gjort, skal ha gyldighet.’ ‘Dette dekretet,’ sier Josefus, ‘ble skrevet av Eupolemus, sønn av Johannes, og av Jason, sønn av Eleasar, da Judas var folkets yppersteprest og Simon, hans bror, var hærens øverstkommanderende. Og dette var den første pakt som romerne inngikk med jødene, og den ble ordnet på denne måten.’»

> “At this time the Romans were a small people, and began to work deceitfully, or with cunning, as the word signifies. And from this point they rose by a steady and rapid ascent to the height of power which they afterward attained.” Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 270, 271.

> «På denne tiden var romerne et lite folk, og de begynte å handle svikefullt, eller med list, slik ordet betegner. Og fra dette punkt steg de ved en jevn og rask oppstigning til den makthøyde som de siden oppnådde.» Uriah Smith, Daniel and the Revelation, 270, 271.

Not only does the cross of verse twenty-two end a line with a symbol that is also at the beginning of the line, but the next verse drops back into the history which preceded the cross, to roughly thirty years after Panium and roughly one hundred years before Rome conquered Jerusalem. The waymark of the league of the Jews that Smith here identifies as 161 BC, is identified by other pioneers as 158 BC. The point I am focusing on here is not so much the date, but that verses sixteen to twenty-two represents a line of prophetic history that the Sunday law is both the alpha and omega of the line. Then once the line of verse sixteen unto twenty-two is set forth, verse twenty-three repeats and enlarges upon the history within the line of verses sixteen to twenty-two. The prophetic line of history represented by verse twenty-three is the history of the Maccabees, and the history of the Maccabees is a perfect parallel to the history of the United States.

Ikke bare avslutter korset i vers tjue-to en linje med et symbol som også står ved begynnelsen av linjen, men det neste verset går tilbake til den historien som gikk forut for korset, til om lag tretti år etter Panium og om lag hundre år før Roma erobret Jerusalem. Veimerket for jødenes forbund, som Smith her identifiserer som 161 f.Kr., blir av andre pionerer identifisert som 158 f.Kr. Poenget jeg her fokuserer på, er ikke så mye datoen, men at vers seksten til tjue-to representerer en linje av profetisk historie der søndagsloven både er linjens alfa og omega. Når så linjen fra vers seksten til og med tjue-to er framstilt, gjentar vers tjue-tre og utdyper historien innenfor linjen i vers seksten til tjue-to. Den profetiske historielinjen som representeres ved vers tjue-tre, er makkabeernes historie, og makkabeernes historie er en fullkommen parallell til De forente staters historie.

## Two Dynasties

To dynastier

The Maccabees represent a rebellion against the Seleucid kingdom that began during the reign of Antiochus Epiphanes. The rebellion was against the northern Seleucid kingdom and it resulted in a victory that led to one of two Judean dynasties in the period that ultimately led to the destruction of Jerusalem in 70 AD. The first dynasty was the Hasmonean and the second was the Herodian. The Herodian dynasty was the second Judean government after deliverance from the northern Seleucid kingdom. It was directly connected to the Roman system, whereas; the prior Hasmonean dynasty was essentially Jewish. The Hasmonean dynasty began in 141 BC and in 37 BC the Herodian dynasty began and lasted until 70 AD.

Makkabeerne representerer et opprør mot det selevkidiske riket som begynte under Antiokus Epifanes’ regjeringstid. Opprøret var rettet mot det nordlige selevkidiske riket, og det resulterte i en seier som førte til den ene av to judeiske dynastier i den perioden som til slutt ledet frem til Jerusalems ødeleggelse i år 70 e.Kr. Det første dynastiet var det hasmoneiske, og det andre var det herodianske. Det herodianske dynastiet var den andre judeiske regjeringen etter utfrielsen fra det nordlige selevkidiske riket. Det var direkte knyttet til det romerske systemet, mens det foregående hasmoneiske dynastiet i hovedsak var jødisk. Det hasmoneiske dynastiet begynte i 141 f.Kr., og i 37 f.Kr. begynte det herodianske dynastiet og varte til år 70 e.Kr.

The dynasties represent the government of Judea, the ancient and literal glorious land. The Maccabean revolt was from 167 to 160 BC. In 164 BC the Maccabees drove Antiochus Epiphanes out of Jerusalem and cleansed and rededicated the temple after Antiochus had desecrated it, but it was not until 141 BC that the northern Seleucid power was fully vanquished and the Hasmonean dynasty began.

Dynastiene representerer Judeas styre, det gamle og bokstavelige herlige land. Det makkabeiske opprøret varte fra 167 til 160 f.Kr. I 164 f.Kr. drev makkabeerne Antiochos Epifanes ut av Jerusalem og renset og vigslet templet på nytt etter at Antiochos hadde vanhelliget det, men det var ikke før i 141 f.Kr. at den nordlige selevkidiske makten var fullstendig overvunnet og det hasmoneiske dynasti begynte.

The Herodian dynasty is a key to this line, for it was Herod the Great who called to execute the babies at the time of Jesus birth, and his son was ruling when Jesus died. Herod the Great was the father, and he was a king over Judea, but his son was only a tetrarch, meaning he was a ruler over a fourth of the kingdom, like a governor rather than a king. That is why he lacked the authority which required him to connect with Pilate to crucify Christ. Jesus’ birth was the prophetic “time of the end” in his line of prophecy, and His death represents the Sunday law. The first Herod represents 1989, and the last Herod is the Sunday law. Herod the father to Herod the son is the prophetic line of Christ.

Det herodianske dynastiet er en nøkkel til denne linjen, for det var Herodes den store som gav befaling om å drepe spedbarna på tidspunktet for Jesu fødsel, og hans sønn regjerte da Jesus døde. Herodes den store var faren, og han var konge over Judea, men hans sønn var bare en tetrark, hvilket betyr at han var hersker over en fjerdedel av riket, som en stattholder snarere enn en konge. Det er derfor han manglet den myndighet som gjorde det nødvendig for ham å knytte seg til Pilatus for å korsfeste Kristus. Jesu fødsel var den profetiske «endetid» i hans profetiske linje, og Hans død representerer søndagsloven. Den første Herodes representerer 1989, og den siste Herodes er søndagsloven. Herodes, faren, til Herodes, sønnen, er Kristi profetiske linje.

The line of the Maccabees begins with a victorious rebellion against a northern king who had enforced his Greek customs, culture as well as the Greek religion upon the Jews. The beginning of the Hasmonean dynasty represented 1798. Why so, you might ask? If one dynasty begins at a prophetic “time of the end,” as it was with the Herodian dynasty at Christ’s birth, then the other dynasty would of prophetic necessity have the same beginning. The two dynasties both begin with a time of the end, when we apply Christ birth as the “time of the end,” but the foolish never see the unsealed light associated with the time of the end.

Makkabeernes linje begynner med et seirende opprør mot en nordlig konge som hadde påtvunget jødene sine greske skikker, sin kultur så vel som den greske religion. Begynnelsen på det hasmoneiske dynasti representerte 1798. Hvorfor det, kan du spørre? Dersom ett dynasti begynner ved en profetisk «endens tid», slik det var med det herodianske dynasti ved Kristi fødsel, da må det andre dynasti av profetisk nødvendighet ha den samme begynnelse. Begge dynastiene begynner med en endens tid når vi anvender Kristi fødsel som «endens tid», men de dårlige ser aldri det åpnede lys som er forbundet med endens tid.

> “In ours, as in Christ’s day, there may be a misreading or misinterpreting of the Scriptures. If the Jews had studied the Scriptures with earnest, prayerful hearts, their searching would have been rewarded with a true knowledge of the time, and not only the time, but also the manner of Christ’s appearing. They would not have ascribed the glorious second appearing of Christ to his first advent. They had the testimony of Daniel; they had the testimony of Isaiah and the other prophets; they had the teaching of Moses; and here was Christ in their very midst, and still they were searching the Scriptures for evidence in regard to his coming. And they were doing unto Christ the very things that had been prophesied they would do. They were so blinded they knew not what they were doing.

> «I vår tid, likesom på Kristi tid, kan Skriftene bli feil lest eller feiltolket. Dersom jødene hadde gransket Skriftene med oppriktige, bedende hjerter, ville deres søken ha blitt belønnet med sann kunnskap om tiden, og ikke bare om tiden, men også om måten Kristus skulle tre frem på. De ville ikke ha tillagt Kristi herlige annet komme hans første komme. De hadde Daniels vitnesbyrd; de hadde vitnesbyrdet fra Jesaja og de andre profetene; de hadde Mose undervisning; og her var Kristus midt iblant dem, og likevel gransket de Skriftene for bevis angående hans komme. Og de gjorde mot Kristus nettopp de ting som det var profetert at de skulle gjøre. De var så forblindet at de ikke visste hva de gjorde.»

> “And many are doing the same things today, in 1897, because they have not had experience in the testing messages comprehended in the first, second and third angels’ messages. There are those who are searching the Scriptures for proof that these messages are still in the future. They gather together the truthfulness of the messages, but they fail to give them their proper place in prophetic history. Therefore such are in danger of misleading the people in regard to locating the messages. They do not see and understand the time of the end, or when to locate the messages. The day of God is coming with stealthy tread; but the supposed wise and great men are prating about ‘Higher Education.’ They know not the signs of Christ’s coming, or of the end of the world.” Paulson Collection, 423, 424.

> «Og mange gjør de samme tingene i dag, i 1897, fordi de ikke har hatt erfaring i de prøvende budskapene som er innbefattet i den første, den andre og den tredje engels budskap. Det finnes dem som gransker Skriftene for å finne bevis for at disse budskapene ennå ligger i fremtiden. De samler sammen budskapenes sannferdighet, men de unnlater å gi dem deres rette plass i den profetiske historie. Derfor står slike i fare for å villede folket når det gjelder å fastslå budskapenes plassering. De ser og forstår ikke endens tid, eller hvor budskapene skal plasseres. Guds dag kommer med stille listende skritt; men de angivelig vise og store menn prater om ‘Higher Education.’ De kjenner ikke tegnene på Kristi komme eller på verdens ende.» Paulson Collection, 423, 424.

Identifying Christ’s birth as the “time of the end,” and therefore as the key of bringing the line of the Maccabees into the present truth context of the latter days, is making Christ the very center of the passage, which is also evidence the application is valid.

Å identifisere Kristi fødsel som «endens tid», og derfor som nøkkelen til å føre makkabeernes linje inn i den nåværende sannhetskonteksten for de siste dager, gjør Kristus til selve sentrum i avsnittet, noe som også er et bevis på at anvendelsen er gyldig.

The line of the Maccabees illustrates the spiritual glorious land, and the illustration begins in a period where the citizens of the glorious land break away from the king of the north’s political and religious domination. The Maccabean revolt that led to the Hasmonean dynasty represents 1776, and the revolt against the king of the north that was accomplished by the Maccabees represented the Revolutionary War. The twenty-two years of 1776 unto 1798 represents the Maccabean rebellion that led to the Hasmonean dynasty at the time of the end in 1798, which continued until the Herodian dynasty began at the time of the end in 1989. The Herodian dynasty continued until the destruction of Jerusalem in 70 AD.

Makkabeernes slektslinje illustrerer det åndelige herlige landet, og illustrasjonen begynner i en periode der innbyggerne i det herlige landet bryter med kongen i nordens politiske og religiøse herredømme. Makkabeeropprøret som førte til det hasmoneiske dynastiet representerer 1776, og opprøret mot kongen i nord som ble fullført av makkabeerne representerte den amerikanske uavhengighetskrigen. De tjueto årene fra 1776 til 1798 representerer makkabeeropprøret som førte til det hasmoneiske dynastiet ved endens tid i 1798, som fortsatte inntil det herodianske dynastiet begynte ved endens tid i 1989. Det herodianske dynastiet fortsatte inntil Jerusalems ødeleggelse i år 70 e.Kr.

What is important to recognize in this line of history is twofold; it is an illustration of the ancient glorious land that typifies the modern glorious land, and it begins within a line of history that starts with verse sixteen, where Rome conquers the glorious land for the first time, thus identifying the primary theme of the line. The line of verse sixteen unto verse twenty-two represents the glorious land, and its context is the soon-coming Sunday law. The line also represents the two classes of worshippers that influence both dynastic governments. The Sadducees were less in numbers but generally controlled the Jewish religious and political systems in both dynastic periods. The religious system was managed by a priesthood, and that priesthood was also influenced by both Sadducees and Pharisees. The Hasmonean and Herodian governments were both influenced by the Pharisees and Sadducees, and the two dynasties represent the government of the United States from 1798 unto the Sunday law.

Det som er viktig å erkjenne i denne historiske linjen, er todelt; den er en illustrasjon av det gamle herlige land, som er et forbilde på det moderne herlige land, og den begynner innenfor en historisk linje som starter med vers seksten, hvor Roma erobrer det herlige land for første gang og således identifiserer linjens primære tema. Linjen fra vers seksten til vers tjueto representerer det herlige land, og dens sammenheng er den snart kommende søndagsloven. Linjen representerer også de to klasser av tilbedere som øver innflytelse på begge dynastiske regjeringer. Saddukeerne var færre i antall, men kontrollerte generelt de jødiske religiøse og politiske systemene i begge dynastiske perioder. Det religiøse systemet ble forvaltet av et presteskap, og dette presteskapet ble også påvirket av både saddukeere og fariseere. Både det hasmoneiske og det herodianske styret ble påvirket av fariseerne og saddukeerne, og de to dynastiene representerer De forente staters regjering fra 1798 og frem til søndagsloven.

The Pharisees and Sadducees represent two parties of political persuasions that are distinguished by their stand upon the issue of slavery. The Democrats are pro-slavery and the Republicans are anti-slavery; and together they interact with the political apparatus of the constitutional government of the United States. That government is the earth beast of Revelation thirteen, and the external history of the earth beast is represented by its republican horn. The internal history is represented by the protestant horn. The horns are separated on the beast, for the beast is the Constitution that separates the state horn from the church horn, but they move through history together. The republican horn has two influences either for or against slavery. The protestant horn has two influences either for the seventh-day Sabbath or the first day of the sun.

Fariseerne og saddukeerne representerer to partier med politiske overbevisninger som kjennetegnes ved sitt standpunkt i spørsmålet om slaveri. Demokratene er for slaveri, og republikanerne er mot slaveri; og sammen virker de innenfor det politiske apparatet til De forente staters konstitusjonelle regjering. Denne regjeringen er jorddyret i Åpenbaringen tretten, og jorddyrets ytre historie fremstilles ved dets republikanske horn. Den indre historien fremstilles ved det protestantiske hornet. Hornene er adskilt på dyret, for dyret er Konstitusjonen, som skiller statshornet fra kirkehornet, men de beveger seg gjennom historien sammen. Det republikanske hornet har to innflytelser enten for eller mot slaveri. Det protestantiske hornet har to innflytelser enten for den syvendedags sabbat eller solens første dag.

Roughly thirty years after the battle of Panium the Maccabees mark the history of the United States as the sixth kingdom of Bible prophecy. Then roughly a century later, verse sixteen is fulfilled when Jerusalem is conquered, typifying the cross. Judea is the second of the three obstacles Rome subdues as it takes control of the world. General Pompey conquered Syria in 65 BC, and then Judah in 63 BC. Augustus Caesar would conquer the third obstacle at the battle of Actium in 31 BC. This history is represented in the line of verse sixteen to twenty-two.

Omtrent tretti år etter slaget ved Panium markerer makkabeerne De forente staters historie som det sjette riket i Bibelens profeti. Så, omtrent et århundre senere, blir vers seksten oppfylt når Jerusalem blir erobret, noe som er et forbilde på korset. Judea er det andre av de tre hindrene Roma underkuer idet det overtar kontrollen over verden. General Pompeius erobret Syria i 65 f.Kr., og deretter Juda i 63 f.Kr. Augustus Cæsar skulle erobre det tredje hinderet i slaget ved Actium i 31 f.Kr. Denne historien er fremstilt i linjen fra vers seksten til tjueto.

By the time of the cross the Maccabean history has been running for almost two hundred years. Uriah Smith identifies that the history represented by the league with the Jews in verse twenty-three is to be aligned to a starting point in history that occurred almost two hundred years before the history of the cross in verse twenty-two. The history of the cross in verse twenty-two must be aligned with verse sixteen, for verse sixteen is also the Sunday law. This means the line of the Maccabees, which is the history of the glorious land of Judah, begins well before verse sixteen’s Sunday law.

På korsets tid hadde den makkabeiske historien pågått i nesten to hundre år. Uriah Smith fastslår at den historien som fremstilles ved forbundet med jødene i vers tjuetre, må knyttes til et utgangspunkt i historien som inntraff nesten to hundre år før korsets historie i vers tjueto. Korsets historie i vers tjueto må samordnes med vers seksten, for vers seksten er også søndagsloven. Dette betyr at makkabeernes linje, som er historien om Judas herlige land, begynner lenge før søndagsloven i vers seksten.

When we understand that the Millerite history illustrates the history of the one hundred and forty-four thousand, we can align the time of the end for the Millerites in 1798, with the time of the end for the one hundred and forty-four thousand in 1989. When we do this, we are overlaying the history of the first and second angels, with the history of the third angel. 1798 and 1989 are the alpha and omega waymark of the history of verse forty of Daniel eleven.

Når vi forstår at milleritt-historien illustrerer de hundre og førtifire tusens historie, kan vi samordne endetiden for millerittene i 1798 med endetiden for de hundre og førtifire tusen i 1989. Når vi gjør dette, legger vi historien om den første og den andre engel over historien om den tredje engel. 1798 og 1989 er alfa- og omega-veimerkene i historien til vers førti i Daniel elleve.

Verse forty begins at the “time of the end,” which is easily proved to be 1798; and when correctly understood, the collapse of the Soviet Union in 1989, fulfilled verse forty, and that fulfillment was also “the time of the end.” Two “time of the ends,” in one verse, that is in the same chapter as the line of the Maccabees. The Maccabean revolt that led to the Hasmonean dynasty represents the twenty-two years from 1776 unto 1798. In 1798 the Hasmonean dynasty began and the Herodian dynasty began in 1989.

Vers førti begynner ved «endetiden», noe som lett kan bevises å være 1798; og når det forstås riktig, oppfylte Sovjetunionens sammenbrudd i 1989 vers førti, og den oppfyllelsen var også «endetiden». To «endetider» i ett vers, som står i det samme kapitlet som linjen om makkabeerne. Makkabeeropprøret, som førte til det hasmoneiske dynasti, representerer de tjue to årene fra 1776 til 1798. I 1798 begynte det hasmoneiske dynasti, og det herodianske dynasti begynte i 1989.

Verse ten of Daniel eleven identifies 1989, and verse sixteen is the Sunday law. The line of history within those verses represent three battles, and a demise of a southern king and the entrance of Rome into prophetic history. It also contains the line of two dynasties that typify the change that occurs when the earth beast of Revelation thirteen who “had two horns like a lamb, and” “spake as a dragon.” Sequentially the first Jewish dynasty is the lamb and the second Roman dynasty is the dragon. The first dynasty was Jewish, the second was Roman. Whether Jewish or Roman the earth beast had two horns.

Vers ti i Daniel elleve identifiserer 1989, og vers seksten er søndagsloven. Historiens linje innenfor disse versene representerer tre slag, en sydkonges undergang og Roms inntreden i den profetiske historien. Den inneholder også linjen til to dynastier som typifiserer den forandringen som finner sted når jorddyret i Åpenbaringen tretten, som «hadde to horn lik et lam, og» «talte som en drage». I rekkefølge er det første jødiske dynastiet lammet og det andre romerske dynastiet dragen. Det første dynastiet var jødisk, det andre var romersk. Enten det var jødisk eller romersk, hadde jorddyret to horn.

The Jewish dynasty represents the Protestant horn and the Roman dynasty represents the Republican horn. Both horns also possess a prophetic division of two. The Sadducees and Pharisees provide the framework of the pro-slavery Democrats as opposed to the anti-slavery Republicans; while also representing a twofold division of foolish virgins in contrast with the wise virgins. The Pharisees as foolish virgins are purged at the first disappointment and the Sadducees are purged at the second temple cleansing. The Pharisees, like unto the church of Sardis professed to have a name of life, but were dead, and are purged first, then the Sadducees who denied the power of God, denied the power and message of the Midnight Cry. The Sadducees are the covenant people who are being passed by, the Sadducees are those who are satisfied with the feelings of good emotions.

Det jødiske dynasti representerer det protestantiske hornet, og det romerske dynasti representerer det republikanske hornet. Begge horn besitter også en profetisk todeling. Saddukeerne og fariseerne danner rammen for de slaverivennlige demokratene i motsetning til de antislaveriske republikanerne; samtidig som de også representerer en todelt inndeling av dårlige jomfruer i kontrast til de kloke jomfruene. Fariseerne som dårlige jomfruer blir utrenset ved den første skuffelsen, og saddukeerne blir utrenset ved den andre tempelrenselsen. Fariseerne, likesom menigheten i Sardes, bekjente å ha et navn om at de levde, men var døde, og blir utrenset først; deretter saddukeerne, som fornektet Guds kraft, fornektet Midnattsropets kraft og budskap. Saddukeerne er paktsfolket som blir gått forbi; saddukeerne er de som er tilfreds med følelsen av gode emosjoner.

> “The coming of Christ, as announced by the first angel’s message, was understood to be represented by the coming of the bridegroom. The widespread reformation under the proclamation of His soon coming, answered to the going forth of the virgins. In this parable, as in that of Matthew 24, two classes are represented. All had taken their lamps, the Bible, and by its light had gone forth to meet the Bridegroom. But while ‘they that were foolish took their lamps, and took no oil with them,’ ‘the wise took oil in their vessels with their lamps.’ The latter class had received the grace of God, the regenerating, enlightening power of the Holy Spirit, which renders His word a lamp to the feet and a light to the path. In the fear of God they had studied the Scriptures to learn the truth, and had earnestly sought for purity of heart and life. These had a personal experience, a faith in God and in His word, which could not be overthrown by disappointment and delay. Others ‘took their lamps, and took no oil with them.’ They had moved from impulse. Their fears had been excited by the solemn message, but they had depended upon the faith of their brethren, satisfied with the flickering light of good emotions, without a thorough understanding of the truth or a genuine work of grace in the heart. These had gone forth to meet the Lord, full of hope in the prospect of immediate reward; but they were not prepared for delay and disappointment. When trials came, their faith failed, and their lights burned dim.” The Great Controversy, 393.

> «Kristi komme, slik den ble kunngjort i den første engels budskap, ble forstått som fremstilt ved brudgommens komme. Den vidt utbredte reformasjonen under forkynnelsen av Hans snare komme, svarte til jomfruenes utgang. I denne lignelsen, som i den i Matteus 24, fremstilles to klasser. Alle hadde tatt sine lamper, Bibelen, og var ved dens lys gått ut for å møte Brudgommen. Men mens «de uforstandige tok sine lamper og tok ikke olje med seg», «tok de kloke olje i sine kar sammen med lampene sine». Den sistnevnte klassen hadde mottatt Guds nåde, Den Hellige Ånds gjenfødende, opplysende kraft, som gjør Hans ord til en lampe for foten og et lys på stien. I gudsfrykt hadde de gransket Skriftene for å lære sannheten å kjenne, og hadde alvorlig søkt hjertets og livets renhet. Disse hadde en personlig erfaring, en tro på Gud og på Hans ord, som ikke kunne omstyrtes ved skuffelse og forsinkelse. Andre «tok sine lamper og tok ikke olje med seg». De hadde handlet ut fra innskytelse. Deres frykt var blitt vakt av det høytidelige budskapet, men de hadde støttet seg på sine brødres tro, tilfreds med det flimrende lyset av gode følelser, uten en grundig forståelse av sannheten eller et ekte nådeverk i hjertet. Disse var gått ut for å møte Herren, fulle av håp ved utsikten til umiddelbar lønn; men de var ikke forberedt på forsinkelse og skuffelse. Da prøvelser kom, sviktet deres tro, og deres lys brente svakt.» The Great Controversy, 393.

Whether political or religious both classes unite against the wise at the crisis at midnight. This being said, we began the article by raising the point that I am applying verse fourteen based upon its placement in the flow of the verses, in contradiction with the historical sequence represented by the verses. I employ that logic in agreement with the placement of verse twenty-three. The placement of a waymark is to correspond to its historical fulfillment. The league that the Jews made with Rome during the Maccabean time period defined where the verse would be applied. The “robbers” of verse fourteen, who establish the vision did so in 200 BC, the very year of the battle of Panium, but the battle and the robbers are two different symbols.

Enten politiske eller religiøse, begge klasser forener seg mot de vise i krisen ved midnatt. Når dette er sagt, innledet vi artikkelen med å fremholde det poeng at jeg anvender vers fjorten på grunnlag av dets plassering i versenes strøm, i motsetning til den historiske rekkefølgen som versene fremstiller. Jeg benytter den logikken i samsvar med plasseringen av vers tjuetre. Plasseringen av et veimerke skal svare til dets historiske oppfyllelse. Den alliansen som jødene inngikk med Roma i makkabeertiden, fastsatte hvor verset skulle anvendes. «Røverne» i vers fjorten, som stadfester synet, gjorde det i 200 f.Kr., selve året for slaget ved Panium, men slaget og røverne er to forskjellige symboler.

The “robbers” become part of the narrative, not to establish a direct connection with the date of the battle of Panium, but to identify the relation they made with the weakened five-year-old ruler of Egypt that was about to be defeated by Antiochus. They did not want a disruption of the importation of Egyptian wheat to the Roman Empire. The prophetic relation of Rome with the vulnerable five-year-old Egyptian king is the subject of the verse. That intercession is identifying the aftermath of the fallout that follows Putin’s attempt to include the subjection of the Ukrainian church to the Russian church as it had formerly been, before 1989. That attempt starts the progressive demise of his southern kingdom, and when Putin dies as did Ptolemy, or is somehow exiled as was Uzziah and Napoleon, he is prophetically removed and his kingdom is then being handled by a series of less competent leaders. Then, in the time of the five-year old king, papal Rome intercedes to protect its interests, which is the Ukrainian church.

«Røverne» blir en del av fortellingen, ikke for å etablere en direkte forbindelse med datoen for slaget ved Panium, men for å identifisere det forholdet de etablerte til Egypts svekkede fem år gamle hersker, som stod i ferd med å bli beseiret av Antiochus. De ønsket ikke en avbrytelse i importen av egyptisk hvete til Romerriket. Roms profetiske forhold til den sårbare fem år gamle egyptiske kongen er versets emne. Denne mellomkomsten identifiserer ettervirkningene av det sammenbrudd som følger Putins forsøk på å innlemme den ukrainske kirkes underordning under den russiske kirke, slik det tidligere hadde vært, før 1989. Dette forsøket innleder den gradvise undergangen for hans sørlige rike, og når Putin dør slik Ptolemaios gjorde, eller på en eller annen måte blir forvist slik Ussia og Napoleon ble, blir han profetisk fjernet, og hans rike blir deretter styrt av en rekke mindre kompetente ledere. Så, i tiden til den fem år gamle kongen, griper det pavelige Roma inn for å verne sine interesser, som er den ukrainske kirke.

The papacy is not picking sides between Russian or Ukrainian orthodoxy; she is playing every side to bring all the religious bodies under her authority as represented in Isaiah four.

Pavedømmet velger ikke side mellom russisk eller ukrainsk ortodoksi; det spiller på alle sider for å bringe alle de religiøse samfunn inn under sin myndighet, slik dette er fremstilt i Jesaja fire.

> And in that day seven women shall take hold of one man, saying, We will eat our own bread, and wear our own apparel: only let us be called by thy name, to take away our reproach. In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem. Isaiah 4:1–3.

> Og på den dag skal sju kvinner gripe fatt i én mann og si: Vi vil ete vårt eget brød og kle oss i våre egne klær; la oss bare få bære ditt navn, så vår vanære blir tatt bort. På den dag skal Herrens spire være skjønn og herlig, og jordens frukt skal være ypperlig og fagker for dem av Israel som er sluppet unna. Og det skal skje at den som er tilbake i Sion, og den som blir igjen i Jerusalem, skal kalles hellig, hver den som er oppskrevet blant de levende i Jerusalem. Jesaja 4:1–3.

The papacy takes control of all the religious bodies, represented as seven women, meaning all the churches. Those seven churches wish to be called catholic, which means universal, and they are clearly not God’s people, for they intend to wear their own apparel. The unification of all the religious bodies who wish to wear their own human garments does so in the time when those in “Jerusalem shall be called holy,” which is when the branch of the Lord transforms from a Laodicean to Philadelphian people, which is where the papacy becomes the head of all the religious bodies in the very time she will also be made the head of the political bodies.

Pavedømmet tar kontroll over alle de religiøse sammenslutningene, fremstilt som sju kvinner, det vil si alle kirkene. Disse sju kirkene ønsker å kalles katolske, som betyr universelle, og de er tydeligvis ikke Guds folk, for de akter å bære sine egne klær. Sammenslutningen av alle de religiøse organer som ønsker å bære sine egne menneskelige klesplagg, finner sted på den tid da de i «Jerusalem skal kalles hellige», hvilket er når Herrens spire forvandles fra et laodikeisk til et filadelfisk folk, og det er da pavedømmet blir overhode for alle de religiøse sammenslutningene nettopp på den tid da hun også skal gjøres til overhode for de politiske makter.

In 1989, the Ukrainian church was a symbol of the king of the north sweeping away the Soviet Union, and Putin will seek to restore the former relationship of submission, and receive leprosy on his forehead and begin a persecution against the religion that refused his demands. That persecution took place in Ptolemy’s own nation, in the city of Alexandria, so the churches within Russia that are influenced by Rome will become Putin’s target, and his ending. As Trump prepares for the battle of Panium his open relationship with the protector of the weakened Egyptian child king is identified in 2025. The Roman power that in 200 BC protected the Egyptian child-king, will not then protect the child-king. She will help to end the child king. Rome as Egypt’s protector in 200 BC, represents Rome as Egypt’s destroyer at the battle of Panium.

I 1989 var den ukrainske kirken et symbol på at nordens konge feide Sovjetunionen bort, og Putin vil søke å gjenopprette det tidligere underkastelsesforholdet, og motta spedalskhet på sin panne og begynne en forfølgelse mot den religionen som nektet hans krav. Den forfølgelsen fant sted i Ptolemaios’ egen nasjon, i byen Alexandria, så kirkene innenfor Russland som er påvirket av Roma, vil bli Putins mål, og hans ende. Idet Trump forbereder seg på slaget ved Panium, blir hans åpne forhold til beskytteren av den svekkede egyptiske barnekongen identifisert i 2025. Den romerske makten som i 200 f.Kr. beskyttet den egyptiske barnekongen, vil da ikke beskytte barnekongen. Hun vil bidra til å gjøre ende på barnekongen. Roma som Egypts beskytter i 200 f.Kr., representerer Roma som Egypts ødelegger i slaget ved Panium.

## Millerites

Millerittane

The Millerites did not see three Roman powers, they only saw two, but their truth was truth, just the same. The prophetic logic of Antiochus as a symbol allows us to apply verse fourteen in a history that precedes verse fifteen, even if the history which initially fulfilled the verses placed both verse fourteen and fifteen in the year 200 BC. I am claiming verse sixteen is the soon-coming Sunday law and that verse fourteen was 2025, and verse fifteen is the yet future battle of Panium. Antiochus proves the three battles are one prophetic line for he is at all three battles, but he also proves the claim I am asserting that the latter-day application of the verses, when rightly divided with line upon line methodology.

Millérittene så ikke tre romerske makter; de så bare to, men deres sannhet var like fullt sannhet. Den profetiske logikken ved Antiokus som et symbol gjør det mulig å anvende vers fjorten på en historie som går forut for vers femten, selv om den historien som opprinnelig oppfylte versene, plasserte både vers fjorten og femten i året 200 f.Kr. Jeg hevder at vers seksten er den snart kommende søndagsloven, og at vers fjorten var 2025, og vers femten er det ennå fremtidige slaget ved Panium. Antiokus beviser at de tre slagene er én profetisk linje, for han er til stede ved alle tre slagene, men han beviser også den påstanden jeg fremsetter: at de siste dagers anvendelse av versene, når de rettelig deles ved metodologien linje på linje.

Antiochus was at all three battles and in the latter days he represents the papacies proxy power in 1989 (Reagan and the USA), 2014 (Zelenskyy and the Ukraine), and then at the battle of Panium it is the same proxy power as 1989, for Jesus always represents the end with the beginning. Ronald Reagan is dead and buried, so the historical witness of Antiochus is accurate to the Millerite understanding, but subject to the rules which govern a line upon line application. The last papal proxy power in the verses is Trump, even though historically Antiochus was at all three battles. In order to fulfill verse thirteen Trump had to lose the second election, for in verse thirteen he “returns,” stronger than ever, strong enough to take a bullet through the ear, which along with the right thumb and right big toe is what was to be anointed with blood, when the priests were anointed.

Antiokus var til stede i alle de tre slagene, og i de siste dager representerer han pavedømmets stedfortredende makt i 1989 (Reagan og USA), 2014 (Zelenskyj og Ukraina), og deretter, i slaget ved Panium, er det den samme stedfortredende makten som i 1989, for Jesus fremstiller alltid enden ved begynnelsen. Ronald Reagan er død og begravet, så Antiokus’ historiske vitnesbyrd er i samsvar med den millerittiske forståelsen, men underlagt de reglene som styrer en anvendelse linje på linje. Den siste pavelige stedfortredende makten i versene er Trump, selv om Antiokus historisk var til stede i alle de tre slagene. For å oppfylle vers tretten måtte Trump tape det andre valget, for i vers tretten «vender» han tilbake, sterkere enn noensinne, sterk nok til å få en kule gjennom øret, hvilket, sammen med høyre tommel og høyre stortå, var det som skulle salves med blod da prestene ble salvet.

Reagan typified Trump, for Reagan is the first of the final eight presidents from the time of the end in 1989. Lincoln typified Trump, for he was the first Republican president. Lincoln was assassinated by proslavery Democrats in alliance with Rome, and both Ronald Reagan and his popish counterpart John Paul II survived assassination attempts. Trump was politically assassinated in 2020, with the stolen election in fulfillment of Revelation eleven, verse seven, and then in 2024 he was resurrected in fulfillment of verse eleven.

Reagan var et forbilde på Trump, for Reagan er den første av de siste åtte presidentene fra endetidens begynnelse i 1989. Lincoln var et forbilde på Trump, for han var den første republikanske presidenten. Lincoln ble myrdet av slaveritilhengende demokrater i allianse med Roma, og både Ronald Reagan og hans pavelige motstykke Johannes Paul II overlevde attentatforsøk. Trump ble politisk myrdet i 2020, ved det stjålne valget til oppfyllelse av Åpenbaringen 11, vers 7, og deretter ble han i 2024 oppreist til liv igjen til oppfyllelse av vers 11.

> And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. … And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:7, 11.

> Og når de har fullført sitt vitnesbyrd, skal dyret som stiger opp av avgrunnen, føre krig mot dem og seire over dem og drepe dem. … Og etter tre og en halv dag kom livets Ånd fra Gud inn i dem, og de stod på sine føtter; og stor frykt falt over dem som så dem. Åpenbaringen 11:7, 11.

Trump’s resurrection was his “return” of verse thirteen, and it also provided a parallel of a characteristic of Rome, for Rome is “the eighth that is of the seven,” and Trump is an image of Rome.

Trumps oppstandelse var hans «gjenkomst» i vers tretten, og den ga også en parallell til et kjennetegn ved Roma, for Roma er «den åttende som er av de sju», og Trump er et bilde på Roma.

> And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:11.

> Og dyret som var, og ikke er, også han er den åttende og er av de sju, og går bort til fortapelse. Åpenbaringen 17:11.

Trump’s second term makes him the eighth president since Reagan, and because he was also the sixth, Trump, in alignment with the papacy is “the eight, that is of the seven.” Eight is the symbol of resurrection, which emphasizes that he, as an image of the papacy needed to have a deadly wound that was healed in order to “return.”

Trumps andre periode gjør ham til den åttende presidenten siden Reagan, og fordi han også var den sjette, er Trump, i samsvar med pavedømmet, «den åttende, og er av de sju». Åtte er oppstandelsens symbol, noe som understreker at han, som et bilde på pavedømmet, måtte ha et dødssår som ble leget for å kunne «vende tilbake».

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. Revelation 13:3.

> Og jeg så et av dets hoder som om det var såret til døde; og dets dødelige sår ble legt; og all verden undret seg over dyret. Åpenbaringen 13:3.

When the deadly wound is healed the world “wonders after the beast,” and when Trump was resurrected as the eighth that is of the seven in 2024, he “returned” and the whole world wondered after him.

Når det dødelige såret leges, undrer verden seg «over dyret», og da Trump ble oppreist som den åttende, som er av de sju, i 2024, «vendte» han tilbake, og hele verden undret seg over ham.

> And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. And they heard a great voice from heaven saying unto them, Come up hither. And they ascended up to heaven in a cloud; and their enemies beheld them. Revelation 11:11, 12.

> Og etter tre og en halv dag kom livets Ånd fra Gud inn i dem, og de stod på sine føtter; og stor frykt falt på dem som så dem. Og de hørte en høy røst fra himmelen som sa til dem: Kom hit opp. Og de steg opp til himmelen i en sky; og deres fiender så dem. Åpenbaringen 11:11, 12.

Trump “returned” in the election of 2024, and then in 2025 he and pope Leo were both inaugurated. Jesus gave a direct and fair warning, to any who wished to see.

Trump «vendte tilbake» i valget i 2024, og deretter ble både han og pave Leo innsatt i 2025. Jesus gav en direkte og rettferdig advarsel til enhver som ønsket å se.

> When ye therefore shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, stand in the holy place, (whoso readeth, let him understand.) Matthew 24:15.

> Når dere derfor ser ødeleggelsens styggedom, som det er talt om ved profeten Daniel, stå på det hellige sted, (den som leser, han forstå det.) Matteus 24:15.

Mark says it perhaps a little clearer.

Markus sier det kanskje litt klarere.

> But when ye shall see the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, standing where it ought not, (let him that readeth understand,) then let them that be in Judaea flee to the mountains. Mark 13:14.

> Men når dere ser ødeleggelsens styggedom, som profeten Daniel har talt om, stå der hvor den ikke burde stå, (den som leser, forstå det,) da må de som er i Judea, flykte til fjellene. Markus 13:14.

The abomination of desolation is Rome in each of its three phases. Pagan, papal and modern Rome is each a symbol of warning for the people of God. The warning is to be recognized when Rome is in a “holy place” or where “it ought not” be. The glorious land is the holy land in Scripture, and the United States is the spiritual glorious land.

Ødeleggelsens styggedom er Roma i hver av sine tre faser. Det hedenske, det pavelige og det moderne Roma er hver for seg et advarselssymbol for Guds folk. Advarselen skal kjennes igjen når Roma er på et «hellig sted» eller der «det ikke burde være». Det herlige landet er det hellige landet i Skriften, og De forente stater er det åndelige herlige landet.

> And the Lord shall inherit Judah his portion in the holy land, and shall choose Jerusalem again. Be silent, O all flesh, before the Lord: for he is raised up out of his holy habitation. Zechariah 2:12, 13.

> Og Herren skal arve Juda som sin del i det hellige land og igjen utvelge Jerusalem. Vær stille, alt kjød, for Herrens åsyn; for han reiser seg fra sin hellige bolig. Sakarja 2:12, 13.

When you see Rome standing in the holy place the Lord is choosing Jerusalem as His covenant people for the final time. When Reagan, the first of eight presidents arranged a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy, it represented an open alliance with Rome by the eighth and last president since the time of the end in 1989. Omega symbols often reverse attributes of the alpha symbol.

Når dere ser Roma stå på det hellige sted, velger Herren Jerusalem som sitt paktsfolk for siste gang. Da Reagan, den første av åtte presidenter, inngikk en hemmelig allianse med antikrist i Bibelens profeti, representerte det en åpen allianse med Roma ved den åttende og siste presidenten siden endetidens begynnelse i 1989. Omegategn vender ofte egenskapene ved alfasymbolet om.

The inauguration of pope Leo and Trump in 2025 is identifying an open relationship between the sea beast and the earth beast of Revelation thirteen. The reversal to an open alliance of Trump and Leo that was typified by the secret alliance of Reagan and John Paul II, informs us that the support of the Egyptian child-king that fulfilled verse fourteen in 200 BC, represents a lack of support in the latter-days.

Innvielsen av pave Leo og Trump i 2025 identifiserer et åpent forhold mellom havdyret og jorddyret i Åpenbaringen tretten. Omvendelsen til en åpen allianse mellom Trump og Leo, som ble forbildet ved den hemmelige alliansen mellom Reagan og Johannes Paul II, underretter oss om at støtten til det egyptiske barnekongedømmet som oppfylte vers fjorten i 200 f.Kr., representerer mangel på støtte i de siste dager.

2025 establishes the external foundational vision or prophecy, for it lifts up Rome as the warning of Rome that is identified by Daniel with the symbolism of “the abomination of desolation.” The warning of the abomination of desolation takes place in advance of the destruction represented by “desolation.” In the siege of Jerusalem under Cestius the warning was represented by the banners of Rome’s authority being placed within the sacred precincts of the sanctuary. Those who saw, understood, obeyed and left the city and were protected when the siege was re-engaged. They saw the Roman warning sign. The Christians who separated from the compromised church of Pergamos and thereafter the church of Thyatira fled into the wilderness when they saw the man of sin setting in the temple of God. Those witnesses identify a warning of the abomination of desolation spoken of by Daniel in the latter days.

2025 etablerer det ytre grunnleggende synet eller profetien, for det opphøyer Roma som advarselen om Roma, som av Daniel identifiseres med symbolikken i «ødeleggelsens vederstyggelighet». Advarselen om ødeleggelsens vederstyggelighet finner sted forut for den ødeleggelsen som er fremstilt ved «ødeleggelse». Under beleiringen av Jerusalem under Cestius ble advarselen fremstilt ved at bannerne for Romas myndighet ble satt opp innenfor helligdommens hellige område. De som så, forsto, adlød og forlot byen, og ble beskyttet da beleiringen ble gjenopptatt. De så det romerske advarselstegnet. De kristne som skilte seg fra den kompromitterte menigheten i Pergamos og deretter menigheten i Thyatira, flyktet ut i ødemarken da de så syndens menneske sitte i Guds tempel. Disse vitnene identifiserer en advarsel om ødeleggelsens vederstyggelighet som Daniel talte om i de siste dager.

We have repeatedly shown that 1888 was the siege of Cestius, and the conclusion of the Sunday law crisis is the siege of Titus. The Blair Sunday law bills of the 1880’s in accompaniment with the Sunday laws that were implemented in some southern states during the 1880’s was the warning of Cestius that also marked the dividing line on Sister White’s counsel on country living. Before the 1880’s her counsel was that in the future we would need to move to the country, but after the 1880’s country living was something that was to have already been accomplished. The warning sign of the Blair Bills, promoting the papal power’s mark of authority being discussed in 1880’s typified the Patriot Act at 9/11, for the angel of Revelation eighteen appeared in both those histories.

Vi har gjentatte ganger vist at 1888 var Cestius’ beleiring, og at avslutningen på søndagslovkrisen er Titus’ beleiring. Blairs søndagslovforslag på 1880-tallet, sammen med de søndagslovene som ble iverksatt i enkelte sørstater i løpet av 1880-årene, var Cestius-advarselen, som også markerte skillelinjen i Søster Whites råd om livet på landet. Før 1880-årene var hennes råd at vi i fremtiden ville måtte flytte ut på landet, men etter 1880-årene var livet på landet noe som allerede skulle ha vært gjennomført. Varseltegnet i Blairs lovforslag, som fremmet pavemaktens autoritetsmerke idet dette ble drøftet i 1880-årene, var et forbilde på Patriot Act ved 9/11, for engelen i Åpenbaringen atten viste seg i begge disse historiene.

9/11 was the warning of Cestius placing his authority in the holy place where it should not be, for at 9/11 Roman law replaced English law. In the Pelosi Trials of 2021 the due process clause was repudiated, and represents another footstep towards the siege of Titus, which ends at the soon-coming Sunday law in the United States. The siege is a period of time. 1888 speaks to the rebellion of the internal Protestant horn, and 9/11 speaks to the rebellion of the external Republican horn. The inauguration of the pope from the glorious land in the same year that the final president is also inaugurated represents the final warning of the abomination of desolation standing where it ought not, just before the battle of Panium. The battle of Panium leads directly into the Sunday law and the battle of Actium, which represented the third and final obstacle for pagan Rome, and then pagan Rome ruled supremely for 360 years in fulfillment of Daniel 11:24. At the Sunday law the sixth and seventh kingdoms are both conquered by Rome, and modern Rome then reigns for one symbolic hour, or forty-two symbolic months.

9/11 var advarselen om at Cestius plasserte sin myndighet på det hellige sted hvor den ikke burde være, for ved 9/11 erstattet romersk lov engelsk lov. I Pelosi-prosessene i 2021 ble due process-klausulen forkastet, og dette representerer enda et skritt mot Titus’ beleiring, som ender ved den snart kommende søndagsloven i USA. Beleiringen er et tidsrom. 1888 taler om opprøret til det indre protestantiske hornet, og 9/11 taler om opprøret til det ytre republikanske hornet. Innsettelsen av paven fra det herlige landet i det samme år som den siste presidenten også innsettes, representerer den siste advarselen om ødeleggelsens styggedom som står der den ikke burde stå, like før slaget ved Panium. Slaget ved Panium leder direkte inn i søndagsloven og slaget ved Actium, som representerte den tredje og siste hindringen for det hedenske Roma, og deretter hersket det hedenske Roma suverent i 360 år til oppfyllelse av Daniel 11:24. Ved søndagsloven blir både det sjette og det sjuende riket erobret av Roma, og det moderne Roma hersker deretter i én symbolsk time, eller førtito symbolske måneder.

In verse sixteen Pompey, who has just conquered pagan Rome’s first obstacles of Syria then conquers Jerusalem. Pompey takes down Rome’s first two obstacles and Augustus Caesar conquers the third at Actium. Modern Rome first conquers the king of the south in 1989 in fulfillment of verse forty, and as typified by verse ten. Then at the Sunday law modern Rome conquers its second and third obstacle with the United States and then the United Nations immediately agrees to give their kingdom to the papal power. Pagan Rome conquered two with Pompey and then one, and papal Rome conquered one in 1989, and then its next two in verse sixteen, which is where Pompey is marked with his second conquering.

I vers seksten er det Pompeius, som nettopp har erobret det hedenske Romas første hindringer i Syria, som deretter erobrer Jerusalem. Pompeius overvinner Romas to første hindringer, og Augustus Cæsar erobrer den tredje ved Actium. Det moderne Roma erobrer først sydens konge i 1989 som oppfyllelse av vers førti, og som forbildegjøres i vers ti. Deretter, ved søndagsloven, erobrer det moderne Roma sin annen og tredje hindring gjennom De forente stater, og så samtykker De forente nasjoner umiddelbart i å gi sitt rike til pavemakten. Det hedenske Roma erobret to med Pompeius og deretter én, og det pavelige Roma erobret én i 1989, og deretter sine neste to i vers seksten, hvor Pompeius markeres med sin annen erobring.

Whether it was the third obstacle at Actium for pagan Rome, or when the third obstacle, represented by the Goths being driven out of the city of Rome in 538, when Rome overcomes the third obstacle it rules supremely.

Enten det var den tredje hindringen ved Actium for det hedenske Roma, eller den tredje hindringen, fremstilt ved at goterne ble drevet ut av byen Roma i 538 – når Roma overvinner den tredje hindringen, hersker det suverent.

> Surely the Lord God will do nothing, but he revealeth his secret unto his servants the prophets. Amos 3:7.

> For Herren Gud gjør ingen ting uten at han åpenbarer sitt råd for sine tjenere, profetene. Amos 3,7.

The Lord will surely give the final manifestation of the warning sign that is represented as the abomination of desolation in the book of Daniel, before the desolation arrives. That warning sign is the open alliance in contrast with Reagan’s secret alliance being represented in 2025. The Lord will not bring punishment, without first giving warning, and Amos is very direct about what the secret revelation to His servants is, and who it is directed at.

Herren vil visselig gi den endelige åpenbarelsen av varsels tegnet som i Daniels bok er fremstilt som ødeleggelsens styggedom, før ødeleggelsen kommer. Dette varsels tegnet er den åpne alliansen, i kontrast til Reagans hemmelige allianse som blir representert i 2025. Herren vil ikke føre straffedom over noen uten først å gi advarsel, og Amos er meget direkte om hva den hemmelige åpenbaringen til Hans tjenere er, og hvem den er rettet mot.

> Hear this word that the Lord hath spoken against you, O children of Israel, against the whole family which I brought up from the land of Egypt, saying, You only have I known of all the families of the earth: therefore I will punish you for all your iniquities. Amos 3:1, 2.

> Hør dette ordet som Herren har talt mot dere, Israels barn, mot hele den slekt som jeg førte opp fra landet Egypt, idet han sa: Bare dere har jeg kjent blant alle jordens slekter; derfor vil jeg straffe dere for alle deres misgjerninger. Amos 3:1, 2.

Amos is addressing the last generation of God’s chosen covenant people who are to be punished, in alignment with the 25 men who bow to the sun in Ezekiel eight. Amos is presenting the Laodicean message, which is the third angel’s message during the blotting out of sin in the time of the judgment of the living. Amos’s warning is based upon a unification of two parties.

Amos henvender seg til den siste generasjon av Guds utvalgte paktsfolk som skal bli straffet, i samsvar med de 25 mennene som bøyer seg for solen i Esekiel åtte. Amos fremlegger Laodikea-budskapet, som er den tredje engels budskap under utslettelsen av synd i tiden for dommen over de levende. Amos’ advarsel er basert på en forening av to parter.

> Can two walk together, except they be agreed? Will a lion roar in the forest, when he hath no prey? will a young lion cry out of his den, if he have taken nothing? Can a bird fall in a snare upon the earth, where no gin is for him? shall one take up a snare from the earth, and have taken nothing at all? Shall a trumpet be blown in the city, and the people not be afraid? shall there be evil in a city, and the Lord hath not done it? Amos 3:3–6.

> Kan vel to vandre sammen uten at de er blitt enige? Brøler en løve i skogen når den ikke har noe bytte? Skriker en ung løve ut fra sitt hi dersom den ikke har fanget noe? Kan en fugl falle i en snare på jorden hvor det ikke er satt noen felle for den? Tar man opp en snare fra jorden uten at den i det hele tatt har fanget noe? Blåses det i basun i byen uten at folket blir redde? Skal det være ulykke i en by uten at Herren har gjort det? Amos 3:3–6.

The warning of two walking together as one, is set within the context of a snare catching a bird from the earth. Birds are symbols of religious bodies, and the papacy is a cage of every unclean and hateful bird in Revelation.

Advarselen om at to vandrer sammen som én, er satt inn i sammenhengen av en snare som fanger en fugl fra jorden. Fugler er symboler på religiøse samfunn, og pavedømmet er i Åpenbaringen et bur for hver uren og hatefull fugl.

> And he cried mightily with a strong voice, saying, Babylon the great is fallen, is fallen, and is become the habitation of devils, and the hold of every foul spirit, and a cage of every unclean and hateful bird. For all nations have drunk of the wine of the wrath of her fornication, and the kings of the earth have committed fornication with her, and the merchants of the earth are waxed rich through the abundance of her delicacies. Revelation 18:2, 3.

> Og han ropte med mektig røst og sa: Babylon, den store, er falt, er falt, og er blitt et tilholdssted for djeveler og et skjulested for hver uren ånd og et bur for hver uren og avskyelig fugl. For alle folkeslag har drukket av vinen fra hennes horeeris vredesvin, og jordens konger har drevet hor med henne, og jordens kjøpmenn er blitt rike ved overfloden av hennes vellyst. Åpenbaringen 18:2, 3.

A bird in a cage is a captured bird, and when a nation commits fornication with the whore of Rome it becomes a captured bird, and the bird that is lifted up above all the other prophetic birds is the power whose threefold house is built, is established at the Sunday law, in her place, which is Shinar, which is Babylon. It is the bird that received a deadly wound in 1798, or as Zechariah states, had a lead cover placed over its basket, but was thereafter lifted up by the birds of spiritualism and apostate Protestantism.

En fugl i et bur er en fanget fugl, og når en nasjon driver hor med Roms skjøge, blir den en fanget fugl, og den fuglen som løftes opp over alle de andre profetiske fuglene, er den makten hvis trefoldige hus blir bygget, blir opprettet ved søndagsloven, på sitt sted, som er Sinear, som er Babylon. Det er fuglen som mottok et dødelig sår i 1798, eller, som Sakarja sier, fikk et lokk av bly lagt over sin kurv, men som deretter ble løftet opp av spiritismens og den frafalne protestantismens fugler.

> Then the angel that talked with me went forth, and said unto me, Lift up now thine eyes, and see what is this that goeth forth. And I said, What is it? And he said, This is an ephah that goeth forth. He said moreover, This is their resemblance through all the earth. And, behold, there was lifted up a talent of lead: and this is a woman that sitteth in the midst of the ephah. And he said, This is wickedness. And he cast it into the midst of the ephah; and he cast the weight of lead upon the mouth thereof. Then lifted I up mine eyes, and looked, and, behold, there came out two women, and the wind was in their wings; for they had wings like the wings of a stork: and they lifted up the ephah between the earth and the heaven. Then said I to the angel that talked with me, Whither do these bear the ephah? And he said unto me, To build it an house in the land of Shinar: and it shall be established, and set there upon her own base. Zechariah 5:5–11.

> Da gikk engelen som talte med meg, fram og sa til meg: Løft nå dine øyne og se hva dette er som kommer fram. Og jeg sa: Hva er det? Og han sa: Dette er en efa som kommer fram. Videre sa han: Dette er deres skikkelse over hele jorden. Og se, et talent bly ble løftet opp; og dette er en kvinne som sitter midt i efaen. Og han sa: Dette er ugudeligheten. Og han kastet den ned i midten av efaen; og han kastet blyloddet over dens åpning. Da løftet jeg opp mine øyne og så, og se, det kom fram to kvinner, og vinden var i deres vinger; for de hadde vinger som storkens vinger, og de løftet efaen opp mellom jorden og himmelen. Da sa jeg til engelen som talte med meg: Hvor bærer disse efaen hen? Og han sa til meg: For å bygge den et hus i landet Sinear; og det skal bli reist opp, og satt der på sin egen grunnvoll. Sakarja 5:5–11.

Amos’s snare catches the bird from the earth, for it represents the alliance that precedes the soon-coming Sunday law where the earth-bird is captured, and according to Amos the alliance is a rebuke to Laodicean Seventh-day Adventism, for there will be a warning trumpet blown in the city, which they will refuse to hear.

Amos’ snare fanger fuglen fra jorden, for den representerer alliansen som går forut for den snart kommende søndagsloven, hvor jordens fugl blir fanget; og ifølge Amos er alliansen en irettesettelse av laodikeisk syvendedagsadventisme, for det skal blåses i en varselsbasun i byen, men den vil de nekte å høre.

> Shall a trumpet be blown in the city, and the people not be afraid? shall there be evil in a city, and the Lord hath not done it? Surely the Lord God will do nothing, but he revealeth his secret unto his servants the prophets. The lion hath roared, who will not fear? the Lord God hath spoken, who can but prophesy? Amos 3:6–8.

> Skal det blåses i basun i byen uten at folket blir grepet av frykt? Skal det skje en ulykke i en by uten at Herren har gjort det? For Herren Gud gjør ikke noe uten at han åpenbarer sitt råd for sine tjenere profetene. Løven har brølt, hvem vil ikke frykte? Herren Gud har talt, hvem kan annet enn å profetere? Amos 3:6–8.

The Lion who roars is the Lion of the tribe of Judah, who represents Christ when He seals and unseals His prophetic Word. The open alliance of 2025 is the siege of Cestius and the symbol of the robbers of God’s people is established when you see two walking together that should never co-exist. Rome allied and aligned with Protestants is an oxymoron, for to be a Protestant means to protest against Rome.

Løven som brøler, er Løven av Juda stamme, som representerer Kristus når Han forsegler og åpner sitt profetiske Ord. Den åpne alliansen i 2025 er Cestius’ beleiring, og symbolet på røverne blant Guds folk blir stadfestet når dere ser to vandre sammen som aldri skulle sameksistere. Roma i allianse og samstemt med protestanter er et oksymoron, for å være protestant betyr å protestere mot Roma.

We will continue these things in the next article.

Vi vil fortsette med disse tingene i den neste artikkelen.

## Too Late to Escape the Snare

For sent å unnslippe snaren

> “And let it be remembered, it is the boast of Rome that she never changes. The principles of Gregory VII and Innocent III are still the principles of the Roman Catholic Church. And had she but the power, she would put them in practice with as much vigor now as in past centuries. Protestants little know what they are doing when they propose to accept the aid of Rome in the work of Sunday exaltation. While they are bent upon the accomplishment of their purpose, Rome is aiming to re-establish her power, to recover her lost supremacy. Let the principle once be established in the United States that the church may employ or control the power of the state; that religious observances may be enforced by secular laws; in short, that the authority of church and state is to dominate the conscience, and the triumph of Rome in this country is assured.

> «Og la det bli erindret at det er Romas skryt at hun aldri forandrer seg. Prinsippene til Gregor VII og Innocens III er fremdeles prinsippene til den romersk-katolske kirke. Og dersom hun bare hadde makten, ville hun sette dem ut i praksis med like stor kraft nå som i tidligere århundrer. Protestanter vet lite om hva de gjør når de foreslår å ta imot Romas hjelp i arbeidet med å opphøye søndagen. Mens de er opptatt av å virkeliggjøre sitt formål, sikter Roma mot å gjenreise sin makt, å vinne tilbake sitt tapte overherredømme. Når først det prinsipp blir fastslått i Amerikas forente stater at kirken kan bruke eller kontrollere statens makt; at religiøse skikker kan håndheves ved verdslige lover; kort sagt, at kirke og stats myndighet skal herske over samvittigheten, da er Romas seier i dette landet sikret.»

> “God’s word has given warning of the impending danger; let this be unheeded, and the Protestant world will learn what the purposes of Rome really are, only when it is too late to escape the snare. She is silently growing into power. Her doctrines are exerting their influence in legislative halls, in the churches, and in the hearts of men. She is piling up her lofty and massive structures in the secret recesses of which her former persecutions will be repeated. Stealthily and unsuspectedly she is strengthening her forces to further her own ends when the time shall come for her to strike. All that she desires is vantage ground, and this is already being given her. We shall soon see and shall feel what the purpose of the Roman element is. Whoever shall believe and obey the word of God will thereby incur reproach and persecution.” The Great Controversy, 581.

> «Guds ord har gitt advarsel om den forestående fare; dersom dette blir oversett, vil den protestantiske verden først få vite hva Romas hensikter virkelig er, når det er for sent å unnslippe snaren. Hun vokser stille i makt. Hennes læresetninger utøver sin innflytelse i lovgivende forsamlinger, i kirkene og i menneskers hjerter. Hun reiser sine høye og massive byggverk, i hvis hemmelige avlukker hennes tidligere forfølgelser skal bli gjentatt. Listig og ubemerket styrker hun sine krefter for å fremme sine egne mål når tiden kommer for henne til å slå til. Alt hun ønsker, er et gunstig utgangspunkt, og dette blir henne allerede gitt. Vi skal snart se og få føle hva hensikten med det romerske element er. Enhver som vil tro og adlyde Guds ord, vil derved pådra seg vanære og forfølgelse.» The Great Controversy, 581.

> “There is a world lying in wickedness, in deception, and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind is carried to the future when the signal will be given, ‘Behold the Bridegroom cometh; go ye out to meet Him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable. That oil is the righteousness of Christ. It represents character, and character is not transferable. No man can secure it for another. Each must obtain for himself a character purified from every stain of sin.” Bible Echo, May 4, 1896.

> «Det finnes en verden som ligger i ondskap, i bedrag og villfarelse, i selve dødsskyggen,—sovende, sovende. Hvem kjenner sjelenød for å vekke dem? Hvilken røst kan nå dem? Mine tanker føres frem til den tid da signalet vil bli gitt: ‘Se, Brudgommen kommer; gå ut for å møte Ham.’ Men noen vil ha ventet med å skaffe den olje som trengs for å fylle lampene sine, og for sent vil de oppdage at karakteren, som oljen er et bilde på, ikke kan overføres. Den oljen er Kristi rettferdighet. Den representerer karakter, og karakter kan ikke overføres. Intet menneske kan sikre den for et annet. Hver enkelt må selv skaffe seg en karakter renset fra enhver syndens flekk.» Bible Echo, 4. mai 1896.

> “As I viewed poor souls dying for want of the present truth, and some who professed to believe the truth were letting them die by withholding the necessary means to carry forward the work of God, the sight was too painful, and I begged of the angel to remove it from me. I saw that when the cause of God called for some of their property, like the young man who came to Jesus (Matthew 19:16–22) they went away sorrowful, and that soon the overflowing scourge would pass over and sweep their possessions all away, and then it would be too late to sacrifice earthly goods, and lay up a treasure in heaven.” Early Writings, 49.

> «Da jeg så stakkars sjeler dø av mangel på den nærværende sannhet, og noen som bekjente å tro sannheten lot dem dø ved å holde tilbake de nødvendige midler til å føre Guds verk videre, var synet for smertefullt, og jeg ba engelen om å ta det bort fra meg. Jeg så at når Guds sak krevde noe av deres eiendom, lik den unge mannen som kom til Jesus (Matteus 19:16–22), gikk de bedrøvet bort, og at den overveldende svøpe snart ville fare over og rive all deres eiendom bort, og da ville det være for sent å ofre jordiske goder og samle seg en skatt i himmelen.» Early Writings, 49.

> “Judas saw that his entreaties were in vain, and he rushed from the hall exclaiming, It is too late! It is too late! He felt that he could not live to see Jesus crucified, and in despair went out and hanged himself.” The Desire of Ages, 722.

> «Judas så at hans bønner var forgjeves, og han fór ut av salen og utbrøt: Det er for sent! Det er for sent! Han følte at han ikke kunne leve og se Jesus korsfestet, og i fortvilelse gikk han bort og hengte seg.» The Desire of Ages, 722.

Back to Articles