Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Fourteen

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirken – nummer fjorten

Number Fourteen

Tallet fjorten

Author

Jeff Pippenger

Published

December 20, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

The history of “God’s marvelous works,” is also represented by the prophetic question of “how long.” The history represented in those two, and many other symbols, represents the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. In that period there is a debate over the true and the many other false latter rain messages. There is only one genuine latter rain message. The story line of the sacred history where God performs His marvelous works is placed within the context of the book of Joel where the “new wine” is cut off from one class while being poured out upon the other class.

Historien om «Guds underfulle gjerninger» fremstilles også ved det profetiske spørsmålet «hvor lenge». Historien som fremstilles ved disse to, og mange andre symboler, fremstiller beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen. I denne perioden pågår det en strid om det sanne og de mange andre falske budskapene om senregnet. Det finnes bare ett ekte budskap om senregnet. Handlingslinjen i den hellige historien, hvor Gud utfører sine underfulle gjerninger, er plassert innenfor rammen av Joels bok, hvor «den nye vin» blir avskåret fra den ene klassen mens den blir utøst over den andre klassen.

There are a few contrasts in the book of Joel that are to be noted. The root of the word “parable” means “placing beside” and inherently involves a contrast of two classes. We have touched some of the ‘contrasts’ in the book of Joel previously, pointing out that the crown of pride that is worn by the drunkards that rule Jerusalem is contrasted with those who wear the crown of glory. We have not yet shared how the symbol of joy is the opposite, but a counterpart of being ashamed, but it is, and we intend to show that. The subject of alpha and omega is also located in the book of Joel and that principle of the first illustrating the last is also confirmed by Peter’s two sermons in the book of Acts.

Det finnes noen kontraster i Joels bok som må legges merke til. Roten i ordet «lignelse» betyr «å sette ved siden av» og innebærer i seg selv en kontrast mellom to klasser. Vi har tidligere berørt noen av «kontrastene» i Joels bok og påpekt at stolthetens krone, som bæres av drankerne som hersker over Jerusalem, står i kontrast til dem som bærer herlighetens krone. Vi har ennå ikke vist hvordan gledes-symbolet er det motsatte, men et motstykke til det å bli til skamme, men det er det, og det har vi til hensikt å vise. Emnet om alfa og omega finnes også i Joels bok, og det prinsippet at det første illustrerer det siste, blir også bekreftet av Peters to taler i Apostlenes gjerninger.

Acts chapter two takes place on Pentecost at 9 AM (the third hour) and chapter three is the ninth hour (3 PM) the time of the evening sacrifice. In Acts two the message Peter proclaims is in the upper room of a private residence, but his sermon in chapter three is given in the temple. They are tied together by the call to repentance in both meetings. Same message, two geographical places representing the symbol of a doubling within the Pentecostal message that is divided between the courtyard and the temple. In Revelation eleven John is told to measure the temple, but leave off the courtyard for it was given to the Gentiles.

Apostlenes gjerninger kapittel to finner sted på pinse ved den tredje time (kl. 9 om morgenen), og kapittel tre ved den niende time (kl. 3 om ettermiddagen), tiden for kveldsofferet. I Apostlenes gjerninger 2 blir budskapet Peter forkynner fremført i øvresalen i en privat bolig, men hans preken i kapittel 3 blir holdt i tempelet. De er knyttet sammen ved kallet til omvendelse i begge samlingene. Det samme budskapet, to geografiske steder som representerer symbolet på en dobling innenfor pinsebudskapet, som er delt mellom forgården og tempelet. I Åpenbaringen 11 blir Johannes bedt om å måle tempelet, men å la forgården være, for den var gitt til hedningene.

> And there was given me a reed like unto a rod: and the angel stood, saying, Rise, and measure the temple of God, and the altar, and them that worship therein. But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. Revelation 11:1, 2.

> Og det ble gitt meg et rør lik en stav; og engelen sto der og sa: Reis deg og mål Guds tempel og alteret og dem som tilber der. Men forgården som er utenfor templet, skal du holde utenfor og ikke måle; for den er gitt til hedningene, og den hellige stad skal de trå under fot i førtito måneder. Åpenbaringen 11:1, 2.

Thus, the doubling of the two sermons and the division of the two sermon’s location, identifies two audiences for the latter rain in the book of Joel. One audience is the Gentiles outside the temple and the other is the Jews in the temple. In the judgment of the living the house of God is judged first, and from 9/11 unto the Sunday law the temple is judged, and from the Sunday law until the close of human probation the Gentiles are judged. That judgment occurs during the latter rain identified by Peter as being set forth in the book of Joel. What the courtyard (the Gentiles) and the temple (God’s church) in the division represented in Acts chapters two and three, is also the distinction in Joel of the former rain and the latter rain. The former rain arrived at 9/11 and is poured out while God’s temple is being judged. When that process is finished the latter rain is poured out upon the Gentiles in the courtyard.

Slik viser fordoblingen av de to prekenene og delingen av de to prekenenes sted at det finnes to tilhørerskarer for senregnet i Joels bok. Den ene tilhørerskaren er hedningene utenfor tempelet, og den andre er jødene i tempelet. I dommen over de levende blir Guds hus dømt først, og fra 11. september og frem til søndagsloven blir tempelet dømt, og fra søndagsloven og inntil menneskenes prøvetids avslutning blir hedningene dømt. Denne dommen finner sted under senregnet, som Peter viser til som fremstilt i Joels bok. Det som forgården (hedningene) og tempelet (Guds menighet) i den oppdelingen som er fremstilt i Apostlenes gjerninger kapittel to og tre representerte, er også skillet i Joel mellom høstregnet og senregnet. Høstregnet kom ved 11. september og blir utøst mens Guds tempel blir dømt. Når den prosessen er fullført, blir senregnet utøst over hedningene i forgården.

> Be glad then, ye children of Zion, and rejoice in the Lord your God: for he hath given you the former rain moderately, and he will cause to come down for you the rain, the former rain, and the latter rain in the first month. Joel 2:23.

> Gled dere da, Sions barn, og fryd dere i Herren deres Gud; for han har gitt dere det første regnet i rett mål, og han lar regnet falle ned for dere, det første regnet og det sene regnet, i den første måned. Joel 2:23.

It is not my point currently to identify the prophetic distinction between joy and being ashamed, but the verse informs God’s people to “be glad” because of the latter rain message. The latter rain message produces prophetic joy in God’s people. That being said the subject of the former or early rain, followed by the latter rain is an illustration of the stone of stumbling that was set aside and marveled at. The symbol of the corner stone that ultimately becomes the cap stone is what is marvelous in the eyes of both God and His people.

Det er ikke mitt anliggende her å fastslå det profetiske skillet mellom glede og det å bli til skamme, men verset sier til Guds folk at de skal «glede seg» på grunn av budskapet om sildigregnet. Budskapet om sildigregnet frembringer profetisk glede i Guds folk. Når det er sagt, er emnet om høstregnet eller det tidlige regnet, etterfulgt av sildigregnet, en illustrasjon av snublesteinen som ble satt til side og undret seg over. Symbolet på hjørnesteinen, som til slutt blir sluttsteinen, er det som er underfullt i både Guds og Hans folks øyne.

The marvelous stone represents the Alpha and Omega of prophecy. The principle of the alpha and omega in terms of prophetic application is identified by Alpha and Omega repeatedly in His Word, and He is the Word. For this reason, that what has been revealed of this principle has been revealed to us and our children forever. The year 1863 is the cap stone of Bible prophecy, and it is the cap stone of the period of the third angel from 1844 unto 1863. 1844 was the foundation stone 1863 the cap stone of that prophetic period. 1844 to 1863 is an established prophetic period, just as established as 538 unto 1798. The fact that mankind does not know something which God has established, does not make that thing un-established!

Den vidunderlige steinen representerer profetiens Alfa og Omega. Prinsippet om alfa og omega, med hensyn til profetisk anvendelse, blir gjentatte ganger identifisert av Alfa og Omega i Hans Ord, og Han er Ordet. Av denne grunn er det som er blitt åpenbart om dette prinsippet, blitt åpenbart for oss og våre barn til evig tid. Året 1863 er Bibelprofetiens toppstein, og det er toppsteinen i den tredje engels periode fra 1844 til 1863. 1844 var grunnsteinen, 1863 toppsteinen i den profetiske perioden. 1844 til 1863 er en fastsatt profetisk periode, like fastsatt som 538 til 1798. Det forhold at menneskeheten ikke kjenner noe som Gud har fastsatt, gjør ikke den ting ufastsatt!

We ended the previous article with the following passage.

Vi avsluttet den forrige artikkelen med følgende avsnitt.

> “I was shown that his relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel. There were murmurers against Moses, when in adverse circumstances, and there have been murmurers against him.” Testimonies, volume 3, 85.

> «Det ble vist meg at hans forhold til Guds folk i noen henseender lignet Moses’ forhold til Israel. Det var knurrere mot Moses under ugunstige forhold, og det har også vært knurrere mot ham.» Testimonies, bind 3, 85.

In 1863, James White represented “in some respects” “Moses to Israel.”

I 1863 representerte James White «i noen henseender» «Moses for Israel».

The period of 1844 unto 1863 was typified in the period of the Red Sea deliverance unto the first Kadesh. The first Kadesh is an alpha and the second Kadesh is the omega—providing two forty-year periods that lead to Kadesh and both ended in rebellion.

Tidsrommet fra 1844 til 1863 ble forbildliggjort i perioden fra utfrielsen ved Rødehavet til det første Kadesj. Det første Kadesj er alfa, og det andre Kadesj er omega — og dermed fremtrer to førtiårsperioder som leder til Kadesj, og begge endte i opprør.

The Spirit of Prophecy aligns the Red Sea crossing with the great disappointment of 1844. The Bible aligns the Red Sea crossing with the cross, and Sister White confirms the disappointment of the disciples at the cross was typifying the great disappointment of 1844. It was the Lord’s will to go directly into the Promise Land, and the geographical marker of the entrance into the Promise Land was Jericho, which is where in this second week of December, 2025, that the archeologists just dug out ancient Jericho—only to find to their dismay that the fallen walls they discovered there had all fallen outward, not inward as they always do during a siege. In an ancient siege the walls were beaten down and pushed over towards the inside. Not so with Jericho.

Profetiens Ånd bringer overgangen over Rødehavet i samsvar med den store skuffelsen i 1844. Bibelen bringer overgangen over Rødehavet i samsvar med korset, og Søster White bekrefter at disiplenes skuffelse ved korset var et forbilde på den store skuffelsen i 1844. Det var Herrens vilje å gå direkte inn i Det lovede land, og det geografiske kjennetegnet på inngangen til Det lovede land var Jeriko, hvor arkeologene nettopp i denne andre uken av desember 2025 gravde frem det gamle Jeriko—for så til sin bestyrtelse å oppdage at de falne murene de fant der, alle hadde falt utover, ikke innover slik de alltid gjør under en beleiring. Under en oldtidsbeleiring ble murene slått ned og presset over mot innsiden. Slik var det ikke med Jeriko.

> So the people shouted when the priests blew with the trumpets: and it came to pass, when the people heard the sound of the trumpet, and the people shouted with a great shout, that the wall fell down flat, so that the people went up into the city, every man straight before him, and they took the city. Joshua 6:20.

> Da prestene blåste i basunene, satte folket i et rop. Og det skjedde da folket hørte lyden av basunen, og folket ropte med et stort rop, at muren falt sammen, så folket drog opp i byen, hver mann rett framfor seg, og de inntok byen. Josva 6:20.

The archeologists also found jars with food, identifying that when the walls came down it was not a long drawn-out siege. It also answered a question among the archeological group as to why the biblical record of the fall of Jericho identifies them going “up” into Jericho over a hill or ramp, which they now know was created when the walls fell outward.

Arkeologene fant også krukker med mat, noe som viser at da murene falt, var det ikke en langvarig beleiring. Det besvarte også et spørsmål blant arkeologene om hvorfor den bibelske beretningen om Jerikos fall omtaler at de gikk «opp» inn i Jeriko over en høyde eller rampe, som de nå vet ble dannet da murene falt utover.

The first obstacle which announced the entrance into the Promised Land was Jericho, a city of influence and wealth. Jericho is 1863, and Jericho is a subject of Bible prophecy, not only as an illustration of the Sunday law time period, but also in connection with its fall and rise. Jericho also had its own specific prophetic curse pronounced upon it. Joshua pronounced a curse upon the man who rebuilt Jericho, and in so doing identified that the man who rebuilt Jericho would lose his youngest and oldest sons in the re-building of that cursed city. One son was to be lost at the laying of the foundation and the other at the raising of the gate. That prophecy was fulfilled, and the record of its fulfillment is recorded in the Bible, making Jericho an established biblical symbol.

Det første hinderet som varslet inngangen til det lovede land, var Jeriko, en by preget av innflytelse og rikdom. Jeriko er 1863, og Jeriko er et emne i bibelprofetien, ikke bare som en illustrasjon av søndagslovens tidsperiode, men også i forbindelse med sitt fall og sin gjenreisning. Jeriko hadde også sin egen særegne profetiske forbannelse uttalt over seg. Josva uttalte en forbannelse over den mannen som gjenoppbygde Jeriko, og identifiserte dermed at den mannen som gjenoppbygde Jeriko, ville miste sine yngste og eldste sønner under gjenoppbyggingen av den forbannede byen. Den ene sønnen skulle gå tapt ved leggingen av grunnvollen og den andre ved oppreisningen av porten. Denne profetien ble oppfylt, og beretningen om dens oppfyllelse er nedtegnet i Bibelen, noe som gjør Jeriko til et etablert bibelsk symbol.

Within its historical demise, and in its prophetic curse, followed by the historical fulfillment of that prophecy, we find three witnesses speaking about Jericho in 1863. All three of those testimonies are to be applied to 1863. Those three witnesses stand together just as three Moses’s stand prophetically at the end of their respective forty-year periods. One of those forty-year periods is clearly aligned with Millerite history, establishing that all three representations of Moses at the end of each forty-year period align with the history of 1863—the history of the third angel.

Innenfor dens historiske undergang, og i dens profetiske forbannelse, etterfulgt av den historiske oppfyllelsen av denne profetien, finner vi tre vitner som taler om Jeriko i 1863. Alle disse tre vitnesbyrdene skal anvendes på 1863. Disse tre vitnene står sammen, slik som tre Moses-skikkelser står profetisk ved slutten av sine respektive førtiårsperioder. En av disse førtiårsperiodene er tydelig samordnet med millerittisk historie, og fastslår at alle tre fremstillingene av Moses ved slutten av hver førtiårsperiode er samordnet med historien om 1863—den tredje engels historie.

Two of those three witnesses of Moses’ forty years end at Kadesh, the third conclusion of the forty years was the Jordan River, and the conclusion of the second was the Red Sea. The conclusion of the first forty years was Moses fleeing Egypt. All three are describing a flight out of Egypt in fulfillment of Abraham’s four-hundred and thirty year prophecy of bondage in Egypt.

To av disse tre vitnesbyrdene om Moses’ førti år ender ved Kadesj; den tredje avslutningen på de førti årene var Jordanelven, og avslutningen på den andre var Rødehavet. Avslutningen på de første førti årene var at Moses flyktet fra Egypt. Alle tre beskriver en flukt ut av Egypt til oppfyllelse av Abrahams profeti om fire hundre og tretti års trelldom i Egypt.

Moses’ three forty-year periods, whose endings (capstone) represents a type of deliverance from Egypt, were a fulfillment of Abraham’s prophecy of captivity in and deliverance out of Egyptian bondage. As the prophesied deliverer of Abraham’s covenant promise, Moses himself began by being saved out of the water, as his name means. Thereafter Moses led God’s people through the waters of the Red Sea and thereafter to the shore of the deliverance, represented by the Jordan River. The alpha of Moses life was saving from the water of the Nile and omega was the salvation represented by the water of the Jordan River. The alpha of Moses life illustrated by the experience defined by his name and his parents, being godly parents knew that the baby had been sentenced to death, as he would be forty years later after killing the Egyptian. As godly parents who knew their son needed to be saved from the death sentence, prepared for him an ark, that passed from the Hebrew world unto the Egyptian world, just as Moses left at the end of forty years the Egyptian world for the Hebrew world.

Moses’ tre førtiårsperioder, hvis avslutninger (sluttstein) representerer et forbilde på utfrielse fra Egypt, var en oppfyllelse av Abrahams profeti om fangenskap i og utfrielse ut av det egyptiske slaveriet. Som den profeterte utfrier av Abrahams paktsløfte begynte Moses selv med å bli frelst opp av vannet, slik hans navn betyr. Deretter førte Moses Guds folk gjennom vannene i Rødehavet og siden til utfrielsens bredd, fremstilt ved Jordan-elven. Alfaen i Moses’ liv var frelsen fra Nilens vann, og omega var den frelse som er fremstilt ved Jordan-elvens vann. Alfaen i Moses’ liv, illustrert ved den erfaring som ble definert av hans navn og hans foreldre, idet de var gudfryktige foreldre, visste at barnet var dømt til døden, slik han førti år senere skulle være etter å ha drept egypteren. Som gudfryktige foreldre, som visste at deres sønn måtte frelses fra dødsdommen, gjorde de i stand for ham en ark, som gikk over fra den hebraiske verden til den egyptiske verden, likesom Moses ved slutten av førti år forlot den egyptiske verden for den hebraiske verden.

Moses repeated the story of Noah in his salvation from the water. The very first mention of Moses as the “deliverer” of Abraham’s four-hundred and thirty year covenant prophecy was a repetition of the history where God entered into covenant with mankind, therefore bringing Abraham’s covenant prophecy of a chosen people together with the covenant promise to all mankind. This identifies a baptism in the transfer of the baby Moses to Pharaoh’s daughter, for the death was acknowledged by the parent’s work, the burial is represented by the ark upon the water, and the resurrection is Pharaoh’s daughter.

Moses gjentok Noahs historie i sin frelse fra vannet. Den aller første omtalen av Moses som «befrieren» i Abrahams paktprofeti om fire hundre og tretti år var en gjentakelse av historien der Gud inngikk pakt med menneskeheten, og slik ble Abrahams paktprofeti om et utvalgt folk ført sammen med paktsløftet til hele menneskeheten. Dette identifiserer en dåp i overføringen av barnet Moses til faraos datter; for døden ble erkjent ved foreldrenes handling, begravelsen er framstilt ved arken på vannet, og oppstandelsen er faraos datter.

Moses’ life begins with the baptism of Noah’s ark being typified. This then means that from the outset the number “8” is associated with Moses, for the root of his covenant relationship began with the number “8” from the covenant of Noah, and his work was to institute the rite of circumcision on the “eighth” day. He was then tested and he failed on the very rite. Moses life begins with a baptism and forty years later there is a death (of an Egyptian) that marks the point where the Egyptian Moses dies and becomes strictly a son of Abraham. The beginning and ending of Moses’s first forty years is represented by a baptism. The first identified a transition from Hebrew to Egyptian and the last from Egyptian to Hebrew. Forty years after that, Moses takes God’s people through the baptism of the Red Sea, on his way to the baptism at the Jordan, which he never made.

Moses’ liv begynner med at Noahs arks dåp blir forbilledliggjort. Dette betyr da at tallet «8» fra begynnelsen av er forbundet med Moses, for roten til hans paktsforhold begynte med tallet «8» fra Noahs pakt, og hans gjerning var å innstifte omskjærelsens rite på den «åttende» dag. Han ble deretter prøvet, og han sviktet nettopp i denne riten. Moses’ liv begynner med en dåp, og førti år senere kommer en død (på en egypter) som markerer punktet hvor den egyptiske Moses dør og blir strengt tatt en Abrahams sønn. Begynnelsen og avslutningen av Moses’ første førti år er representert ved en dåp. Den første identifiserte en overgang fra hebreer til egypter, og den siste fra egypter til hebreer. Førti år etter dette fører Moses Guds folk gjennom Rødehavets dåp, på vei mot dåpen ved Jordan, som han aldri nådde.

God’s people under the guidance of Joshua entered the Promised Land without Moses for he died just before the baptism of the Jordan River arrived. Moses said, and Peter repeated that the Lord thy God would raise up a prophet like unto Moses. The prophet who was typified by Moses was Christ, and He began His work exactly where Moses left off. He began His work at His baptism, and that baptism was the exact place Joshua baptized ancient Israel when they crossed the Jordan into the Promised Land. The gospels inform us that John was baptizing at Bethabara, which is the crossing point, and means ferry crossing.

Guds folk gikk under Josvas ledelse inn i det lovede land uten Moses, for han døde like før Jordanflodens dåp fant sted. Moses sa, og Peter gjentok det, at Herren din Gud skulle oppreise en profet lik Moses. Den profeten som Moses var et forbilde på, var Kristus, og Han begynte sitt verk nøyaktig der Moses sluttet. Han begynte sitt verk ved sin dåp, og den dåpen fant sted på nøyaktig det stedet hvor Josva døpte Israels folk i gammel tid da de krysset Jordan inn i det lovede land. Evangeliene opplyser oss om at Johannes døpte i Betabara, som er overfartsstedet, og betyr fergested.

The Red Sea is the symbol of the rebellion of Egypt, identifying Moses prophetic testimony in this line as truth. The Nile River to the Red Sea (sometimes called a river) and on to the Jordan. Moses, meaning ‘saved out of the water’ begins and ends his testimony at the water of deliverance, and each of those waters manifest two classes of worshippers.

Rødehavet er symbolet på Egypts opprør, og stadfester Moses’ profetiske vitnesbyrd i denne linjen som sannhet. Nilen til Rødehavet (som undertiden kalles en elv) og videre til Jordan. Moses, som betyr «frelst opp av vannet», begynner og avslutter sitt vitnesbyrd ved utfrielsens vann, og hvert av disse vannene åpenbarer to klasser av tilbedere.

The first forty years of Moses represents the first angel’s message and the second forty years is the second angel, the third being the third. The three angels possess their own peculiar prophetic characteristics such as that all three messages are represented in the first message. We have demonstrated this phenomenon publicly for years in connection with the first three chapters of the book of Daniel.

De første førti årene av Moses representerer den første engels budskap, og de andre førti årene er den andre engel, den tredje er den tredje. De tre englene har sine egne særegne profetiske kjennetegn, slik at alle tre budskapene er representert i det første budskapet. Vi har offentlig påvist dette fenomenet i årevis i forbindelse med de tre første kapitlene i Daniels bok.

Daniel feared God in chapter one and refused to eat the Babylonian diet, and God glorified him in the second and dietary visual test that followed, which led to the judgment and third test carried out by Nebuchadnezzar himself. Daniel chapter one is the first angel of Revelation fourteen who announces “fear God,” “give him glory” as Daniel did in the second dietary and visual test, for “the hour of the judgment” of Nebuchadnezzar has come.

Daniel fryktet Gud i kapittel én og nektet å spise den babylonske kosten, og Gud herliggjorde ham i den andre og kostholds- og synsprøven som fulgte, noe som førte til dommen og den tredje prøven utført av Nebukadnesar selv. Daniel kapittel én er den første engelen i Åpenbaringen fjorten, som forkynner: «Frykt Gud», «gi ham ære», slik Daniel gjorde i den andre kostholds- og synsprøven, for «dommens time» over Nebukadnesar er kommet.

The first forty years of Moses’s life began because his parents feared God. When Pharaoh’s daughter saw the ark in the water, Moses had passed the second test, which is a visual test. Then Pharaoh’s daughter judged that he was not to die. Judgment also arrived at the end of the first forty; when He slew the Egyptian and had to flee Egypt.

De første førti årene av Moses’ liv begynte fordi hans foreldre fryktet Gud. Da Faraos datter så arken i vannet, hadde Moses bestått den andre prøven, som er en visuell prøve. Da dømte Faraos datter at han ikke skulle dø. Dom kom også ved slutten av de første førti, da han slo egypteren i hjel og måtte flykte fra Egypt.

In the second forty years, the second angel of Revelation fourteen announcing the fall of Babylon was typified by the fall of Egypt. In that fall, at the end of the forty years there was a tremendous manifestation of the power of God, as there was at the end of the second angel’s message during the Midnight Cry of 1844.

I de andre førti årene ble den andre engelen i Åpenbaringen fjorten, som forkynner Babylons fall, forbildet ved Egypts fall. I dette fallet, ved slutten av de førti årene, var det en mektig åpenbarelse av Guds kraft, slik det også var ved slutten av den andre engelens budskap under midnattsropet i 1844.

The third forty years begins with the judgment of death being pronounced on virtually the entire congregation, and it ends with the judgment of death upon the leader of that congregation.

De tredje førti årene begynner med at dødsdommen blir uttalt over så godt som hele menigheten, og de ender med dødsdommen over lederen for den menigheten.

Sister White identifies that our work is to combine the three angels’ messages.

Søster White fastslår at vår gjerning er å forene de tre englebudskapene.

> “The Lord is about to punish the world for its iniquity. He is about to punish religious bodies for their rejection of the light and truth which has been given them. The great message, combining the first, second, and third angels’ messages, is to be given to the world. This is to be the burden of our work.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 950.

> «Herren er i ferd med å straffe verden for dens misgjerning. Han er i ferd med å straffe de religiøse samfunn for deres forkastelse av det lys og den sannhet som er blitt gitt dem. Det store budskapet, som forener den første, den andre og den tredje engels budskap, skal gis til verden. Dette skal være tyngdepunktet i vårt arbeid.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 950.

Moses’ first forty years represents the first angel of Revelation fourteen, and his second period of forty years is the second angel and the third forty-year period is the third angel. Our “great message” is to combine “the first, second, and third angels’ messages” which places all three symbols of Moses’ in 1863, and therefore three Moses’ at the Sunday law.

Moses’ første førti år representerer den første engelen i Åpenbaringen fjorten, og hans andre periode på førti år er den andre engelen, og den tredje førtiårsperioden er den tredje engelen. Vårt «store budskap» er å forene «den første, den andre og den tredje engels budskap», noe som plasserer alle tre av Moses’ symboler i 1863, og derfor tre Moses’er ved søndagsloven.

1844 to 1863 includes two witnesses of both forty-year periods that led to Kadesh. Inspiration identifies that a third cannot exist without a first and a second, the first forty years of Moses’ life must also represent 1844 to 1863. Moses is killing the Egyptian in 1863, along with Moses striking the Rock with his rod of authority and also when Moses asks to see God’s glory in the history of the rebellion of the golden calf. There are three Moses’ at 1863 and the Sunday law, and they are all forty years old.

1844 til 1863 omfatter to vitner om begge førtiårsperiodene som førte til Kadesj. Inspirasjonen identifiserer at en tredje ikke kan eksistere uten en første og en andre; de første førti årene av Moses’ liv må derfor også representere 1844 til 1863. Moses dreper egypteren i 1863, sammen med Moses som slår på Klippen med sin autoritets stav, og også når Moses ber om å få se Guds herlighet i historien om opprøret med gullkalven. Det er tre Moses ved 1863 og søndagsloven, og de er alle førti år gamle.

Moses’ three periods each contain a deliverance by water; Moses in the basket aligns with Moses through the Red Sea which aligns with Moses twice at the Jordan River: the Nile, the Red Sea and twice at the Jordan. Waters of deliverance are represented in each of the three periods, for they all align with the period when the water of deliverance is being poured out during the latter rain period.

Moses’ tre perioder inneholder hver en utfrielse ved vann; Moses i kurven svarer til Moses gjennom Rødehavet, som svarer til Moses to ganger ved Jordanelven: Nilen, Rødehavet og to ganger ved Jordan. Utfrielsens vann er representert i hver av de tre periodene, for de svarer alle til den perioden da utfrielsens vann blir utøst under senregnsperioden.

At the end of the third period of forty years Moses struck the Rock with his rod. At the end of the second forty years his rod parted the Red Sea. At the end of the first forty years, he rejected the rod of Egyptian authority, chose to suffer with his people.

Ved slutten av den tredje perioden på førti år slo Moses på Klippen med sin stav. Ved slutten av de andre førti årene skilte hans stav Rødehavet. Ved slutten av de første førti årene forkastet han staven som symbol på egyptisk myndighet og valgte å lide sammen med sitt folk.

At the end of the first period an Egyptian died, and at the end of the second period the military, firstborn and leadership of Egypt died. At the end of the third period the nation of Israel, Aaron and Moses had all died. These are three parallel histories that “line upon line” each represent 1844 unto 1863—the history of the third angel, which in turn represents 9/11 to the Sunday law, and the Pentecostal season when the waters of deliverance are poured out.

Ved slutten av den første perioden døde en egypter, og ved slutten av den andre perioden døde Egypts militære, førstefødte og lederskap. Ved slutten av den tredje perioden var Israels nasjon, Aron og Moses alle døde. Dette er tre parallelle historier som, «bud på bud», hver for seg representerer 1844 til 1863—historien om den tredje engel, som igjen representerer 11. september til søndagsloven, og pinsetiden når utfrielsens vann blir utøst.

Moses is at both rebellions at Kadesh, and the Kadesh rebellions are both capstones in their respective periods. They both represent 1863, which is also the capstone of the period of the third angel, starting with the alpha in 1844 unto the capstone of 1863. When considering the marvelous light of the stone that begins as the foundation and ends as the cap stone it is recognized that the capstone is always prophetically larger. The few drops at the beginning of the Pentecostal season, leading to the full outpouring at the capstone on the day of Pentecost, illustrates this truth.

Moses er til stede ved begge opprørene i Kadesj, og opprørene i Kadesj er begge sluttsteiner i sine respektive perioder. Begge representerer 1863, som også er sluttsteinen i den tredje engels periode, fra alfaen i 1844 og frem til sluttsteinen i 1863. Når en betrakter det vidunderlige lyset fra steinen som begynner som grunnvollen og ender som sluttsteinen, erkjennes det at sluttsteinen alltid er profetisk større. De få dråpene ved begynnelsen av den pinsefestlige tiden, som leder frem til den fulle utgytelsen ved sluttsteinen på pinsedagen, illustrerer denne sannheten.

At 9/11, the sprinkling began and it ends at the full outpouring at the Sunday law. This truth identifies Moses’ sin at the second and omega Kadesh as a greater sin than the rebellion in the first alpha Kadesh rebellion. The alpha rebellion produced the death of an entire nation, and omega rebellion produced the death of one man (Moses), but the one man’s sin was greater than the entire nations corporate sin. The man who sins dies, and at that level there is no distinction between the sins of Moses or any other Israelite, but prophetically Moses’ striking Christ a second time was greater, for it was the capstone of that forty-year period.

Ved 11. september begynte bestenkelsen, og den avsluttes ved den fulle utgytelsen under søndagsloven. Denne sannheten identifiserer Moses’ synd ved den andre og omega-Kadesj som en større synd enn opprøret ved den første alfa-Kadesj-opprøret. Alfa-opprøret førte til døden for en hel nasjon, og omega-opprøret førte til én manns død (Moses), men den ene mannens synd var større enn hele nasjonens kollektive synd. Den mann som synder, skal dø, og på det nivået er det ingen forskjell mellom Moses’ synder og noen annen israelitts, men profetisk var Moses’ det å slå Kristus en annen gang større, for det var sluttstenen på den førtiårige perioden.

The rebellion of Moses at the second omega Kadesh was a greater sin than the rebellion of the children of Israel rejecting the message of Joshua and Caleb. Moses prophetically stands at 1863, where he dies in the wilderness for his rebellion. Moses also stands at 1863, where the former covenant people die in the wilderness for their rebellion, but Moses did not participate in that rebellion. 1863 aligns with the Sunday law, as does Aaron’s rebellion of the golden calf. That history, which aligns with Kadesh, 1863, and the Sunday law, Moses is praying to see God’s glory.

Moses’ opprør ved det andre omega-Kadesj var en større synd enn Israels barns opprør da de forkastet Josvas og Kalebs budskap. Moses står profetisk ved 1863, hvor han dør i ørkenen på grunn av sitt opprør. Moses står også ved 1863, hvor det tidligere paktsfolket dør i ørkenen på grunn av sitt opprør, men Moses deltok ikke i det opprøret. 1863 svarer til søndagsloven, likesom Arons opprør med gullkalven gjør det. I denne historien, som svarer til Kadesj, 1863 og søndagsloven, ber Moses om å få se Guds herlighet.

Kadesh represents 1863, and Moses is at both Kadesh’s, so upon two biblical witnesses, who are both cap stones we establish that the third forty-year period which does not end at Kadesh represents 1863 as well. There ‘Moses the unsanctified’ is crucifying Christ afresh, as he rejects the Rock. In 1863, and the giving of the Law at Sinai, ‘Moses the sanctified’ is seeking Gods’ character. In 1863 Moses represents a wise and also a foolish virgin.

Kadesj representerer 1863, og Moses er ved begge Kadesj, så på grunnlag av to bibelske vitner, som begge er hjørnesteiner, fastslår vi at også den tredje førtiårsperioden, som ikke ender ved Kadesj, representerer 1863. Der korsfester «Moses, den usanktigede» Kristus på ny, idet han forkaster Klippen. I 1863, og ved lovgivningen på Sinai, søker «Moses, den helligede» Guds karakter. I 1863 representerer Moses både en klok og en dåreaktig jomfru.

> “The Pharisee and the publican represent two great classes into which those who come to worship God are divided. Their first two representatives are found in the first two children that were born into the world.” Christ’s Object Lessons, 152.

> «Fariseeren og tolleren representerer to store klasser som de deles inn i, de som kommer for å tilbe Gud. Deres to første representanter finnes i de to første barna som ble født inn i verden.» Ord som lever, 152.

At Kadesh and 1863, Moses represents “two great classes into which those who” “worship God are divided”. Moses is an example of the one hundred and forty-four thousand as is Peter.

Ved Kadesj og 1863 representerer Moses «to store klasser som de» «som tilber Gud, er delt inn i». Moses er et eksempel på de hundre og førtifire tusen, slik også Peter er det.

> “For each of the classes represented by the Pharisee and the publican there is a lesson in the history of the apostle Peter. In his early discipleship Peter thought himself strong. Like the Pharisee, in his own estimation he was ‘not as other men are.’ When Christ on the eve of His betrayal forewarned His disciples, ‘All ye shall be offended because of Me this night,’ Peter confidently declared, ‘Although all shall be offended, yet will not I.’ Mark 14:27, 29. Peter did not know his own danger. Self-confidence misled him. He thought himself able to withstand temptation; but in a few short hours the test came, and with cursing and swearing he denied his Lord.” Christ’s Object Lessons, 152.

> «For hver av de klasser som er representert ved fariseeren og tolleren, finnes det en lærdom i apostelen Peters historie. I sitt tidlige disippelskap mente Peter at han var sterk. Likesom fariseeren var han, etter sin egen vurdering, ‘ikke som andre mennesker er’. Da Kristus, på tærskelen til sitt forræderi, advarte sine disipler på forhånd: ‘I skal alle ta anstøt av meg i denne natt,’ erklærte Peter selvsikkert: ‘Om enn alle tar anstøt, så skal likevel ikke jeg gjøre det.’ Mark 14:27, 29. Peter kjente ikke sin egen fare. Selvtillit ledet ham vill. Han mente seg i stand til å motstå fristelsen; men i løpet av få korte timer kom prøven, og med banning og sverging fornektet han sin Herre.» Christ’s Object Lessons, 152.

At the Sunday law, which is 1863, Peter represents two classes. Those who receive the mark of the beast or those who receive the seal of God. When Jesus changed Simon’s name to Peter, it symbolized the one-hundred and forty-four thousand. That understanding is also symbolized by multiplying Peter’s name using the number from the letter position in the English alphabet. If we use that same technique on 1863, we get 144.

Ved søndagsloven, som er 1863, representerer Peter to klasser: dem som mottar dyrets merke, eller dem som mottar Guds segl. Da Jesus forandret Simons navn til Peter, symboliserte det de hundre og førtifire tusen. Denne forståelsen symboliseres også ved å multiplisere bokstavene i Peters navn ved hjelp av tallet fra bokstavenes plassering i det engelske alfabetet. Dersom vi anvender den samme teknikken på 1863, får vi 144.

Two of the three symbols of Moses which align with 1863, establish that the third period must align also. The two lines of Kadesh identify the story of the wise and foolish virgins, and the third period identifies an attempt to employ human effort to accomplish a godly work. To trust in human power as did Moses with the Egyptian represents trust in human authority over ordained authority.

To av de tre symbolene hos Moses som stemmer overens med 1863, fastslår at den tredje perioden også må stemme overens. De to linjene ved Kadesj identifiserer fortellingen om de kloke og de dårlige jomfruene, og den tredje perioden identifiserer et forsøk på å bruke menneskelig anstrengelse for å utføre et guddommelig verk. Å sette sin lit til menneskelig makt, slik Moses gjorde med egypteren, representerer tillit til menneskelig myndighet fremfor forordnet myndighet.

Sister White states her husbands, “relation to the people of God was similar, in some respects, to that of Moses to Israel.” In 1863, Moses was represented by James White. In 1863, James White is slaying an Egyptian, striking Christ a second time and praying for the rebels who rejected the message of “rest” set forth by Joshua and Caleb. Moses is both a foolish virgin when he struck the Rock a second time and a wise virgin as he interceded for the rebels of Israel.

Søster White sier at hennes manns «forhold til Guds folk på noen måter var likt Moses’ forhold til Israel». I 1863 ble Moses fremstilt ved James White. I 1863 slår James White i hjel en egypter, slår Kristus for annen gang og ber for opprørerne som forkastet budskapet om «hvile» som ble fremsatt av Josva og Kaleb. Moses er både en uforstandig jomfru da han slo på Klippen for annen gang, og en klok jomfru idet han gikk i forbønn for Israels opprørere.

We will close this article with the passage in Numbers fourteen where Moses is at 1863, when he is given a view of God’s glory in the parallel history represented by the golden calf rebellion.

Vi vil avslutte denne artikkelen med avsnittet i Fjerde Mosebok fjorten, der Moses befinner seg ved 1863, når han får et syn av Guds herlighet i den parallelle historien som er fremstilt ved opprøret omkring gullkalven.

In the passage the Lord asks “how long” would he have to deal with the rebels of Israel, which is the same question Isaiah asked the Lord in chapter six. Notice that the book of Numbers places this history in the period when the earth is lightened with God’s glory, as the angels also marked in verse three of Isaiah six. 9/11 was the foundation stone of the history of 1844 to 1863 and the Sunday law is the capstone. The setting in Numbers is nothing less than an illustration of the song or the parable of the vineyard, as ancient Israel is being passed by as the Lord entered into covenant with Joshua.

I avsnittet spør Herren «hvor lenge» han skulle måtte ha med Israels opprørere å gjøre, hvilket er det samme spørsmålet Jesaja stilte Herren i kapittel seks. Legg merke til at 4. Mosebok plasserer denne historien i den perioden da jorden blir opplyst av Guds herlighet, slik englene også markerte i vers tre i Jesaja 6. 9/11 var grunnsteinen i historien fra 1844 til 1863, og søndagsloven er hjørnesteinen. Scenen i 4. Mosebok er intet mindre enn en illustrasjon av sangen eller lignelsen om vingården, idet det gamle Israel blir forbigått da Herren inngikk pakt med Josva.

> And all the congregation lifted up their voice, and cried; and the people wept that night. And all the children of Israel murmured against Moses and against Aaron: and the whole congregation said unto them, Would God that we had died in the land of Egypt! or would God we had died in this wilderness! And wherefore hath the Lord brought us unto this land, to fall by the sword, that our wives and our children should be a prey? were it not better for us to return into Egypt? And they said one to another, Let us make a captain, and let us return into Egypt.

> Da løftet hele menigheten sin røst og skrek, og folket gråt den natten. Og alle Israels barn knurret mot Moses og mot Aron; og hele menigheten sa til dem: Om vi bare hadde dødd i landet Egypt! eller om vi bare hadde dødd i denne ørkenen! Og hvorfor har Herren ført oss til dette landet, for at vi skal falle for sverdet, så våre hustruer og våre barn skal bli et rov? Var det ikke bedre for oss å vende tilbake til Egypt? Og de sa til hverandre: La oss velge oss en høvding og vende tilbake til Egypt.

> Then Moses and Aaron fell on their faces before all the assembly of the congregation of the children of Israel. And Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of them that searched the land, rent their clothes: And they spake unto all the company of the children of Israel, saying,

> Da falt Moses og Aron på sitt ansikt foran hele menighetens forsamling av Israels barn. Og Josva, Nuns sønn, og Kaleb, Jefunnes sønn, som var blant dem som hadde utspeidet landet, flerret sine klær. Og de talte til hele Israels barns menighet og sa:

> The land, which we passed through to search it, is an exceeding good land. If the Lord delight in us, then he will bring us into this land, and give it us; a land which floweth with milk and honey. Only rebel not ye against the Lord, neither fear ye the people of the land; for they are bread for us: their defence is departed from them, and the Lord is with us: fear them not.

> Landet som vi drog gjennom for å utspeide, er et overmåte godt land. Dersom Herren har behag i oss, da vil han føre oss inn i dette landet og gi oss det, et land som flyter med melk og honning. Gjør bare ikke opprør mot Herren, og frykt ikke folket i landet; for de er vårt brød: deres vern er veket fra dem, og Herren er med oss; frykt dem ikke.

> But all the congregation bade stone them with stones. And the glory of the Lord appeared in the tabernacle of the congregation before all the children of Israel. And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them?

> Men hele menigheten ville steine dem med steiner. Da åpenbarte Herrens herlighet seg i sammenkomstens telt for øynene på alle Israels barn. Og Herren sa til Moses: Hvor lenge skal dette folket forakte meg? Og hvor lenge skal det vare før de tror på meg, til tross for alle de tegn jeg har gjort iblant dem?

> I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they.

> Jeg vil slå dem med pest og gjøre dem arveløse, og av deg vil jeg gjøre et større og mektigere folk enn de.

> And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them;) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness.

> Og Moses sa til Herren: Da vil egypterne få høre det, for ved din makt førte du dette folket opp fra dem; og de vil fortelle det til innbyggerne i dette landet. For de har hørt at du, Herre, er midt iblant dette folket, at du, Herre, lar deg se ansikt til ansikt, at din sky står over dem, og at du går foran dem, om dagen i en skystøtte og om natten i en ildstøtte. Dersom du nå dreper hele dette folket som én mann, da vil de folkene som har hørt ryktet om deg, tale og si: Fordi Herren ikke var i stand til å føre dette folket inn i det landet som han hadde sverget dem, derfor slo han dem i hjel i ørkenen.

> And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now.

> Og nå, jeg ber deg, la min Herres kraft være stor, slik som du har talt, idet du sa: Herren er langmodig og rik på miskunn, han forlater misgjerning og overtredelse, men holder på ingen måte den skyldige uskyldig, idet han hjemsøker fedrenes misgjerning på barna inntil tredje og fjerde slektledd. Tilgi, jeg ber deg, dette folkets misgjerning etter storheten av din miskunn, slik som du har tilgitt dette folket fra Egypt og inntil nå.

> And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord.

> Og Herren sa: Jeg har tilgitt etter ditt ord. Men så sant jeg lever, skal hele jorden fylles med Herrens herlighet.

> Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. (Now the Amalekites and the Canaanites dwelt in the valley.) Tomorrow turn you, and get you into the wilderness by the way of the Red sea.

> For alle de menn som har sett min herlighet og mine tegn, som jeg gjorde i Egypt og i ørkenen, og som nå har fristet meg disse ti ganger og ikke hørt på min røst, sannelig, de skal ikke få se det land som jeg tilsvor deres fedre; ja, ingen av dem som vakte min vrede, skal få se det. Men min tjener Kaleb, fordi han hadde en annen ånd i seg og har fulgt meg helt og fullt, ham vil jeg føre inn i det land som han kom til, og hans ætt skal ta det i eie. (Amalekittene og kanaaneerne bodde nå i dalen.) Vend i morgen om og dra ut i ørkenen på veien til Rødehavet.

> And the Lord spake unto Moses and unto Aaron, saying, How long shall I bear with this evil congregation, which murmur against me? I have heard the murmurings of the children of Israel, which they murmur against me. Say unto them, As truly as I live, saith the Lord, as ye have spoken in mine ears, so will I do to you: Your carcases shall fall in this wilderness; and all that were numbered of you, according to your whole number, from twenty years old and upward, which have murmured against me, Doubtless ye shall not come into the land, concerning which I sware to make you dwell therein, save Caleb the son of Jephunneh, and Joshua the son of Nun. But your little ones, which ye said should be a prey, them will I bring in, and they shall know the land which ye have despised. But as for you, your carcases, they shall fall in this wilderness. And your children shall wander in the wilderness forty years, and bear your whoredoms, until your carcases be wasted in the wilderness. After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise.

> Og Herren talte til Moses og Aron og sa: Hvor lenge skal jeg ha tålmodighet med denne onde forsamling, som murrer mot meg? Jeg har hørt Israels barns murring, den som de murrer mot meg med. Si til dem: Så sant jeg lever, sier Herren, slik dere har talt i mine ører, slik vil jeg gjøre mot dere: Likene deres skal falle i denne ørkenen; og alle dere som ble mønstret, etter hele deres tall, fra tjue år og oppover, dere som har murret mot meg, dere skal sannelig ikke komme inn i det landet som jeg med ed lovte å la dere bo i, unntatt Kaleb, Jefunnes sønn, og Josva, Nuns sønn. Men de små barna deres, som dere sa skulle bli til rov, dem vil jeg føre inn, og de skal lære det landet å kjenne som dere har foraktet. Men dere, likene deres skal falle i denne ørkenen. Og barna deres skal vandre omkring i ørkenen i førti år og bære følgene av deres utroskap, inntil likene deres er blitt til ende i ørkenen. Etter tallet på de dager dere utspeidet landet, førti dager, skal dere bære deres misgjerninger i førti år, én dag for hvert år, og dere skal få kjenne mitt løftebrudd.

> I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. And the men, which Moses sent to search the land, who returned, and made all the congregation to murmur against him, by bringing up a slander upon the land, Even those men that did bring up the evil report upon the land, died by the plague before the Lord.

> Jeg, Herren, har talt: Sannelig, dette vil jeg gjøre mot hele denne onde menighet som har samlet seg mot meg. I denne ørkenen skal de fortæres, og der skal de dø. Og de menn som Moses sendte ut for å utspeide landet, og som vendte tilbake og fikk hele menigheten til å murre mot ham ved å føre ondt rykte om landet—even de menn som førte det onde rykte om landet—døde ved plage for Herrens åsyn.

> But Joshua the son of Nun, and Caleb the son of Jephunneh, which were of the men that went to search the land, lived still. Numbers 14:1–38.

> Men Josva, Nuns sønn, og Kaleb, Jefunnes sønn, som var blant de menn som hadde dratt ut for å utspeide landet, ble i live. 4. Mosebok 14:1–38.

We will continue these thoughts in the next article.

Vi vil fortsette disse tankene i den neste artikkelen.

Back to Articles