Article

# What is Truth? - Number Four

Hva er sannhet? – Nummer fire

Let not Your Heart be Troubled

La ikke Deres hjerte forferdes

Author

Jeff Pippenger

Published

September 9, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

At the beginning of Millerite history in 1798, the vision of the Ulai River in the book of Daniel was unsealed, producing an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers. The Ulai vision represents the internal message for God’s people as represented by the seven churches of Revelation chapters two and three. At the end of the prophetic history that began in 1798, at the Exeter camp meeting from August 12–17, 1844, the message of the Midnight Cry was unsealed when the Lion of the tribe of Judah removed His hand from a hidden truth, which produced an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers.

Ved begynnelsen av millerittbevegelsens historie i 1798 ble synet om Ulai-elven i Daniels bok avforseglet, noe som frembrakte en økning av kunnskap som prøvde og åpenbarte to klasser av tilbedere. Ulai-synet representerer det indre budskapet for Guds folk, slik dette er fremstilt ved de sju menighetene i Åpenbaringen kapittel to og tre. Ved slutten av den profetiske historien som begynte i 1798, på leirmøtet i Exeter fra 12.–17. august 1844, ble midnattsropets budskap avforseglet da Løven av Judas stamme tok sin hånd bort fra en skjult sannhet, noe som frembrakte en økning av kunnskap som prøvde og åpenbarte to klasser av tilbedere.

In 1989, when, as described in Daniel eleven, verse forty, the countries representing the former Soviet Union were swept away by the papacy and the United States, the vision of the Hiddekel River in the book of Daniel was unsealed, producing an increase of knowledge that tested and manifested two classes of worshippers. The Hiddekel vision represents the external message of the enemies of God’s people as represented by the seven seals in the book of Revelation. At the end of the prophetic history that began in 1989, beginning in the last couple of weeks of July, 2023, the Lion of the tribe of Judah began the process of unsealing the message of the Midnight Cry by removing His hand from a hidden truth, which is producing an increase of knowledge that is testing and will ultimately manifest two classes of worshippers among God’s people.

I 1989, da, som beskrevet i Daniel elleve, vers førti, landene som representerte det tidligere Sovjetunionen, ble feid bort av pavedømmet og De forente stater, ble synet om elven Hiddekel i Daniels bok avseglet, noe som frembrakte en kunnskapsøkning som prøvde og åpenbarte to klasser av tilbedere. Hiddekel-synet representerer det ytre budskapet om Guds folks fiender, slik det er fremstilt ved de sju segl i Åpenbaringsboken. Ved avslutningen av den profetiske historien som begynte i 1989, fra og med de siste par ukene av juli 2023, begynte Løven av Judas stamme prosessen med å avsegle budskapet om Midnattsropet ved å fjerne sin hånd fra en skjult sannhet, noe som frembringer en kunnskapsøkning som prøver og til sist vil åpenbare to klasser av tilbedere blant Guds folk.

In the first verse of John chapter fourteen, Christ encourages the disciples to let not their hearts be troubled.

I det første verset i Johannes kapittel fjorten oppmuntrer Kristus disiplene til ikke å la sine hjerter forferdes.

> Let not your heart be troubled: ye believe in God, believe also in me. John 14:1.

> La ikke deres hjerte forferdes! Tro på Gud, og tro på meg! Johannes 14:1.

Within hours Christ was arrested and shortly thereafter He was crucified, buried and resurrected. After ascending to the Father, He returned to His disciples.

I løpet av få timer ble Kristus arrestert, og kort tid etter ble Han korsfestet, begravet og oppreist. Etter å ha fart opp til Faderen vendte Han tilbake til sine disipler.

> And as they thus spake, Jesus himself stood in the midst of them, and saith unto them, Peace be unto you. But they were terrified and affrighted, and supposed that they had seen a spirit. And he said unto them, Why are ye troubled? and why do thoughts arise in your hearts? Luke 24:36–38.

> Mens de talte om dette, stod Jesus selv midt iblant dem og sa til dem: Fred være med dere. Men de ble forferdet og grepet av frykt og trodde at de så en ånd. Og han sa til dem: Hvorfor er dere urolige, og hvorfor stiger slike tanker opp i deres hjerter? Lukas 24:36–38.

The first disappointment in a reform line occurs when God’s people forget a previously revealed truth. The disciples had forgotten what Jesus had told them less than a week before their fear and disappointment was manifested at the crisis of the cross. The first disappointment is followed by a time of tarrying, which in the parable of the ten virgins is represented by the absence of the Bridegroom. Jesus had directly told the disciples He was going to His Father but would be back. The foreknowledge He had provided the disciples did not prevent them from being overwhelmed by the crisis. In the context of the parable of the ten virgins, a crisis is where character is manifested, but never developed. Jesus had chosen and ordained the disciples, and he told them that very truth before the crisis.

Den første skuffelsen i en reformlinje inntreffer når Guds folk glemmer en tidligere åpenbart sannhet. Disiplene hadde glemt det Jesus hadde sagt dem mindre enn en uke før deres frykt og skuffelse ble åpenbart ved korsets krise. Den første skuffelsen følges av en ventetid, som i lignelsen om de ti jomfruer er fremstilt ved brudgommens fravær. Jesus hadde direkte fortalt disiplene at Han gikk til sin Far, men ville komme tilbake. Den forhåndskunnskap Han hadde gitt disiplene, hindret dem ikke i å bli overveldet av krisen. I sammenhengen med lignelsen om de ti jomfruer er en krise det sted hvor karakter åpenbares, men aldri utvikles. Jesus hadde utvalgt og ordinert disiplene, og Han fortalte dem nettopp denne sannheten før krisen.

> Ye have not chosen me, but I have chosen you, and ordained you, that ye should go and bring forth fruit, and that your fruit should remain: that whatsoever ye shall ask of the Father in my name, he may give it you. John 15:16.

> Dere har ikke utvalgt meg, men jeg har utvalgt dere og satt dere til å gå ut og bære frukt, og deres frukt skal bli værende, for at Faderen skal gi dere alt det dere ber om i mitt navn. Johannes 15:16.

Yet even though they were chosen, it did not prevent them from being overwhelmed by the crisis.

Likevel, selv om de var utvalgt, hindret det dem ikke i å bli overveldet av krisen.

> “Character is revealed by a crisis. When the earnest voice proclaimed at midnight, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ the sleeping virgins roused from their slumbers, and it was seen who had made preparation for the event. Both parties were taken unawares, but one was prepared for the emergency, and the other was found without preparation. Character is revealed by circumstances. Emergencies bring out the true metal of character. Some sudden and unlooked-for calamity, bereavement, or crisis, some unexpected sickness or anguish, something that brings the soul face to face with death, will bring out the true inwardness of the character. It will be made manifest whether or not there is any real faith in the promises of the word of God. It will be made manifest whether or not the soul is sustained by grace, whether there is oil in the vessel with the lamp.

> «Karakteren blir åpenbart i en krise. Da den alvorlige røst forkynte ved midnatt: «Se, brudgommen kommer; gå ut for å møte ham», våknet de sovende jomfruene av sin slummer, og det ble tydelig hvem som hadde gjort seg rede for begivenheten. Begge parter ble overrasket, men den ene var forberedt på nøden, og den andre viste seg å være uforberedt. Karakteren blir åpenbart av omstendighetene. Nødstider bringer karakterens sanne metall for dagen. En plutselig og uventet ulykke, sorg eller krise, en uforutsett sykdom eller angst, noe som fører sjelen ansikt til ansikt med døden, vil bringe frem karakterens sanne indre vesen. Det vil bli åpenbart om det finnes noen virkelig tro på Guds ords løfter eller ikke. Det vil bli åpenbart om sjelen blir opprettholdt av nåden, om det er olje i karet med lampen.»

> “Testing times come to all. How do we conduct ourselves under the test and proving of God? Do our lamps go out? or do we still keep them burning? Are we prepared for every emergency by our connection with Him who is full of grace and truth? The five wise virgins could not impart their character to the five foolish virgins. Character must be formed by us as individuals.” Review and Herald, October 17, 1895.

> «Prøvelsens tider kommer over alle. Hvordan bærer vi oss ad under Guds prøve og lutring? Slukner våre lamper? eller holder vi dem fortsatt brennende? Er vi beredt for enhver nødsituasjon ved vår forbindelse med Ham som er full av nåde og sannhet? De fem kloke jomfruene kunne ikke meddele sin karakter til de fem dårlige jomfruene. Karakteren må dannes av oss som enkeltindivider.» Review and Herald, 17. oktober 1895.

The Revelation of Jesus Christ that is identified in the first verses of the book of Revelation is the final warning message to the church and thereafter to the world. That revelation is unsealed just before the close of probation by the Lion of the tribe of Judah who has been identified in Revelation chapter five as the only one who is worthy to open the book that was sealed.

Jesu Kristi åpenbaring, som omtales i de første versene i Johannes’ åpenbaring, er det siste advarselsbudskapet til menigheten og deretter til verden. Denne åpenbaringen blir åpnet like før nådetidens avslutning av Løven av Juda stamme, som i Åpenbaringen kapittel fem er blitt identifisert som den eneste som er verdig til å åpne boken som var forseglet.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. Revelation 5:5.

> Og en av de eldste sier til meg: Gråt ikke! Se, Løven av Judas stamme, Davids rotskudd, har seiret, så han kan åpne boken og løse dens sju segl. Åpenbaringen 5:5.

The Lion of the tribe of Judah is also the “root of David,” and He is also “the son of David” and He is also the Lord of David. The connection represented by the Lion of the tribe of Judah identifies that when the Lion of the tribe of Judah seals or unseals a truth, he does so by employing the rule of first mention, that identifies the end of a thing by the beginning of a thing as represented by Jesus as the “root of David.” When a truth is unsealed at ‘a’ time of the end, a purification process is initiated as represented in Daniel twelve.

Løven av Judas stamme er også «Davids rot», og han er også «Davids sønn», og han er også Davids Herre. Forbindelsen som fremstilles ved Løven av Judas stamme, identifiserer at når Løven av Judas stamme forsegler eller åpner en sannhet, gjør han det ved å anvende loven om første omtale, som identifiserer enden på en ting ved begynnelsen av en ting, slik dette er fremstilt ved Jesus som «Davids rot». Når en sannhet blir åpnet ved «en» endetid, blir en renselsesprosess innledet, slik dette er fremstilt i Daniel tolv.

> “It was the Lion of the tribe of Judah who unsealed the book and gave to John the revelation of what should be in these last days. Daniel stood in his lot to bear his testimony, which was sealed until the time of the end, when the first angel’s message should be proclaimed to our world. These matters are of infinite importance in these last days, but while ‘many shall be purified, and made white, and tried,’ ‘the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand.’” Manuscript Releases, volume 18, 14, 15.

> «Det var Løven av Juda stamme som åpnet boken og gav Johannes åpenbaringen om det som skulle være i disse siste dager. Daniel stod på sin plass for å bære sitt vitnesbyrd, som var beseglet inntil endens tid, da den første engels budskap skulle forkynnes for vår verden. Disse forhold er av uendelig betydning i disse siste dager, men mens ‘mange skal renses og gjøres hvite og lutres,’ skal ‘de ugudelige handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå.’» Manuscript Releases, bind 18, 14, 15.

The work of Jesus as the Lion of the tribe of Judah is of infinite importance, but “none” of the “wicked shall understand” his work or the message that is unsealed.

Jesu verk som Løven av Juda stamme er av uendelig betydning, men «ingen» av de «ugudelige skal forstå» hans verk eller det budskapet som er åpnet.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Og han sa: Gå bort, Daniel; for disse ord er lukket til og forseglet inntil endens tid. Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal fare ugudelig fram, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de kloke skal forstå. Daniel 12:9, 10.

The testing process is represented by three steps; “purified, made white, and tried.” These three steps represent the three steps of “the everlasting gospel,” which in the first angel’s message is represented as fear God (purified), give him glory (made white) for the hour of His judgment is come (tried). Those three steps are the ‘truth,’ as represented by the first letter, thirteenth letter and last letter of the Hebrew alphabet and when those letters are brought together in that order, the Hebrew word “truth” is created.

Prøvingsprosessen er fremstilt ved tre trinn: «renset, gjort hvite og prøvet». Disse tre trinnene representerer de tre trinnene i «det evige evangelium», som i den første engels budskap fremstilles som: frykt Gud (renset), gi ham ære (gjort hvite), for timen for Hans dom er kommet (prøvet). Disse tre trinnene er «sannheten», slik den fremstilles ved den første bokstaven, den trettende bokstaven og den siste bokstaven i det hebraiske alfabetet, og når disse bokstavene settes sammen i denne rekkefølgen, dannes det hebraiske ordet «sannhet».

Those three steps are the ‘way,’ for God’s way, according to Asaph in Psalms 77:13 is in the sanctuary where in the courtyard a sinner is purified by the shedding of blood. The blood is thereafter taken into the holy place which represents sanctification which is the process of being “made white.”

Disse tre trinnene er «veien», for Guds vei er, ifølge Asaf i Salme 77:13, i helligdommen, hvor en synder i forgården blir renset ved blodets utgytelse. Deretter blir blodet båret inn i det hellige, som representerer helliggjørelse, hvilken er prosessen med å bli «gjort hvit».

> And one of the elders answered, saying unto me, What are these which are arrayed in white robes? and whence came they? And I said unto him, Sir, thou knowest. And he said to me, These are they which came out of great tribulation, and have washed their robes, and made them white in the blood of the Lamb. Revelation 7:13, 14.

> Og en av de eldste tok til orde og sa til meg: Hvem er disse som er kledd i hvite kapper, og hvor kommer de fra? Og jeg sa til ham: Herre, du vet det. Og han sa til meg: Dette er de som kommer ut av den store trengsel, og som har tvettet sine kapper og gjort dem hvite i Lammets blod. Åpenbaringen 7,13–14.

The justified and sanctified sinner is then prepared to be “tried” in the judgment represented by the Most Holy Place. Jesus is the “way”, the “truth” and the “life”. The way is the beginning, the truth is the middle and the life is the end. If we are purified by the first step, we are on the way, which is the path of the justified.

Den rettferdiggjorte og helliggjorte synder blir da gjort rede til å bli «prøvd» i den dom som er fremstilt ved Det Aller Helligste. Jesus er «veien», «sannheten» og «livet». Veien er begynnelsen, sannheten er midten, og livet er enden. Dersom vi blir renset ved det første trinn, er vi på veien, som er de rettferdiggjortes sti.

> But the path of the just is as the shining light, that shineth more and more unto the perfect day. Proverbs 4:18.

> Men den rettferdiges sti er som det skinnende lys, som skinner klarere og klarere inntil den fullkomne dag. Ordspråkene 4:18.

The second step is the manifestation of righteousness that is accomplished by His truth, for His Word is truth.

Det andre trinnet er åpenbaringen av rettferdighet som fullbyrdes ved Hans sannhet, for Hans Ord er sannhet.

> Sanctify them through thy truth: thy word is truth. John 17:17.

> Hellige dem i din sannhet; ditt ord er sannhet. Johannes 17,17.

Those justified are represented by step one, the sanctified are represented by step two. The first two steps prepare those who are justified and sanctified to enter into judgment and receive eternal life. Jesus is the way, the truth and the life.

De rettferdiggjorte er framstilt ved det første trinn, de helliggjorte er framstilt ved det annet trinn. De to første trinn forbereder dem som er rettferdiggjort og helliggjort, til å tre fram for dommen og motta evig liv. Jesus er veien, sannheten og livet.

> “Righteousness within is testified to by righteousness without. He who is righteous within is not hard-hearted and unsympathetic, but day by day he grows into the image of Christ, going on from strength to strength. He who is being sanctified by the truth will be self-controlled, and will follow in the footsteps of Christ until grace is lost in glory. The righteousness by which we are justified is imputed; the righteousness by which we are sanctified is imparted. The first is our title to heaven, the second is our fitness for heaven.” Review and Herald, June 4, 1895.

> «Rettferdighet innenfor bevitnes ved rettferdighet utenfor. Den som er rettferdig innenfor, er ikke hardhjertet og usympatisk, men dag for dag vokser han inn i Kristi bilde og går fra kraft til kraft. Den som blir helliggjort ved sannheten, vil ha selvbeherskelse og vil følge i Kristi fotspor inntil nåden går opp i herligheten. Den rettferdighet ved hvilken vi blir rettferdiggjort, blir tilregnet oss; den rettferdighet ved hvilken vi blir helliggjort, blir meddelt oss. Den første er vår rett til himmelen, den andre er vår skikkethet for himmelen.» Review and Herald, 4. juni 1895.

John chapter fourteen through chapter seventeen repeatedly addresses the issues of the disciple’s reaction when Christ leaves them to go to His Father. He promises to return, and he understood, (though the disciples did not), that the soon-coming crisis would produce a profound disappointment. Woven into the four chapters is the identification and definition of the Holy Spirit as the “Comforter.” The Holy Spirit is identified four times as the “Comforter” in the gospel of John, and once in first John, but there the word is translated as “advocate.” It is located nowhere else in the New Testament.

Johannes, kapittel fjorten til og med kapittel sytten, behandler gjentatte ganger spørsmålene omkring disippelens reaksjon når Kristus forlater dem for å gå til sin Fader. Han lover å vende tilbake, og han forstod, (selv om disiplene ikke gjorde det), at den snart forestående krisen ville frembringe en dyp skuffelse. Gjennom disse fire kapitlene er den Hellige Ånd vevd inn som identifisert og definert som «Trøsteren». Den Hellige Ånd omtales fire ganger som «Trøsteren» i Johannesevangeliet, og én gang i første Johannesbrev, men der er ordet oversatt med «talsmann». Det forekommer ikke noe annet sted i Det nye testamente.

The Old Testament has a Hebrew word that has been translated as “comforter” in Ecclesiastes four verse one and in Lamentations chapter one verses nine and sixteen. All three of those references identify that oppressors have oppressed God’s people and they have no comforter to support them in the distress and disappointment they find themselves in.

Det gamle testamente har et hebraisk ord som er blitt oversatt med «trøster» i Forkynneren 4,1 og i Klagesangene 1,9 og 16. Alle disse tre henvisningene viser at undertrykkere har undertrykt Guds folk, og at de ikke har noen trøster til å støtte dem i den nød og skuffelse de befinner seg i.

The identification of the Holy Spirit as the “Comforter” is placed in the passage that Jesus is seeking to prepare the disciples for the great disappointment that lies just hours ahead. In that context He emphasizes that even in His absence the Holy Spirit will be present to provide them with comfort. In identifying the Holy Spirit in the context of the Comforter, Jesus specifies the characteristics of the work that the Comforter will accomplish.

Betegnelsen av Den Hellige Ånd som «Trøsteren» er plassert i den sammenhengen hvor Jesus søker å forberede disiplene på den store skuffelsen som ligger bare få timer foran dem. I den sammenhengen understreker Han at selv i Hans fravær vil Den Hellige Ånd være til stede for å gi dem trøst. Ved å omtale Den Hellige Ånd i sammenheng med Trøsteren, angir Jesus de kjennetegn ved det verk som Trøsteren skal utføre.

Jesus’ repeated references of His departure and return, places that very subject at the top of the list in terms of the primary theme of the passage.

Jesu gjentatte henvisninger til sin bortgang og sin gjenkomst plasserer nettopp dette emnet øverst på listen når det gjelder avsnittets hovedtema.

John 14:2–4, 18, 19, 28, 16:5–7, 10, 28, 17:11–13 are verses that directly address the tarrying time in the parable of the ten virgins. Included with the previous verses is the following passage that through repetition emphasizes the tarrying time, for “the Lord does not repeat things that are of no great consequence.”

Johannes 14:2–4, 18, 19, 28, 16:5–7, 10, 28, 17:11–13 er vers som direkte omtaler ventetiden i lignelsen om de ti jomfruene. Sammen med de foregående versene er følgende avsnitt tatt med, som ved gjentakelse understreker ventetiden, for «Herren gjentar ikke ting som er uten stor betydning.»

> A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me, because I go to the Father. Then said some of his disciples among themselves, What is this that he saith unto us, A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me: and, Because I go to the Father? They said therefore, What is this that he saith, A little while? we cannot tell what he saith. Now Jesus knew that they were desirous to ask him, and said unto them, Do ye inquire among yourselves of that I said, A little while, and ye shall not see me: and again, a little while, and ye shall see me? Verily, verily, I say unto you, That ye shall weep and lament, but the world shall rejoice: and ye shall be sorrowful, but your sorrow shall be turned into joy. A woman when she is in travail hath sorrow, because her hour is come: but as soon as she is delivered of the child, she remembereth no more the anguish, for joy that a man is born into the world. And ye now therefore have sorrow: but I will see you again, and your heart shall rejoice, and your joy no man taketh from you. John 16:16–22.

> Om en liten stund skal dere ikke se meg; og igjen om en liten stund skal dere se meg, fordi jeg går til Faderen. Da sa noen av hans disipler til hverandre: Hva er dette som han sier til oss: Om en liten stund skal dere ikke se meg; og igjen om en liten stund skal dere se meg; og: fordi jeg går til Faderen? De sa derfor: Hva er dette han sier: Om en liten stund? Vi forstår ikke hva han taler om. Jesus visste nå at de ønsket å spørre ham, og han sa til dem: Spør dere hverandre om dette, at jeg sa: Om en liten stund skal dere ikke se meg; og igjen om en liten stund skal dere se meg? Sannelig, sannelig sier jeg dere: Dere skal gråte og klage, men verden skal glede seg; og dere skal sørge, men deres sorg skal bli vendt til glede. Når en kvinne føder, har hun sorg, fordi hennes time er kommet; men så snart barnet er født, minnes hun ikke lenger trengselen, av glede over at et menneske er født til verden. Og dere har nå sorg; men jeg skal se dere igjen, og deres hjerte skal glede seg, og ingen tar deres glede fra dere. Johannes 16:16–22.

At least twenty-one verses in chapter fourteen through chapter seventeen identify the period of time in which the disciples would need to wait for Christ to return. That period of time would begin at Christ’s death and continue until His return from His Father. The time they were to wait for His return symbolizes the tarrying time in the parable of the ten virgins. As with Luke’s account of the disciples of Emmaus, the disappointment of the cross is prophetically typifying the beginning of the tarrying time that follows the first disappointment.

Minst tjueén vers i kapittel fjorten til og med kapittel sytten identifiserer det tidsrommet hvor disiplene måtte vente på Kristi gjenkomst. Dette tidsrommet skulle begynne ved Kristi død og fortsette inntil Hans tilbakekomst fra sin Far. Tiden da de skulle vente på Hans gjenkomst, symboliserer ventetiden i lignelsen om de ti jomfruene. Som i Lukas’ beretning om Emmaus-disiplene typifiserer skuffelsen ved korset profetisk begynnelsen på ventetiden som følger etter den første skuffelsen.

In the first passage of the first book of the Bible we find the creation story and we recognize the three persons of the heavenly trio. In the first passage of the last book of the Bible we find the three persons of the heavenly trio. In the four chapters we are considering we find the three persons of the heavenly trio. Recognizing this fact allows us to lay John’s four chapters over the prophetic line of Genesis chapter one verse one through to chapter two verse three and over Revelation chapter one verses one through eleven.

I det første avsnittet i Bibelens første bok finner vi skapelsesberetningen, og vi gjenkjenner de tre personene i den himmelske trio. I det første avsnittet i Bibelens siste bok finner vi de tre personene i den himmelske trio. I de fire kapitlene vi betrakter, finner vi de tre personene i den himmelske trio. Når vi erkjenner dette faktum, kan vi legge Johannes’ fire kapitler over den profetiske linjen fra 1. Mosebok kapittel én, vers én, til kapittel to, vers tre, og over Åpenbaringen kapittel én, vers én til elleve.

In the passage Jesus says to Thomas that if a person has seen Jesus, they have seen the Father. The passage also identifies that Christ is the one who comforted the disciples by his presence, but that when he leaves, He would send “another” “comforter.” The Holy Spirit is the comforter, but Christ was also the comforter.

I avsnittet sier Jesus til Tomas at dersom en person har sett Jesus, har vedkommende sett Faderen. Avsnittet viser også at Kristus er den som trøstet disiplene ved sitt nærvær, men at når han drar bort, ville han sende «en annen» «trøster». Den Hellige Ånd er trøsteren, men Kristus var også trøsteren.

> If ye had known me, ye should have known my Father also: and from henceforth ye know him, and have seen him. Philip saith unto him, Lord, show us the Father, and it sufficeth us. Jesus saith unto him, Have I been so long time with you, and yet hast thou not known me, Philip? he that hath seen me hath seen the Father; and how sayest thou then, Show us the Father? John 14:7–9.

> Dersom dere hadde kjent meg, da hadde dere også kjent min Far; og fra nå av kjenner dere ham og har sett ham. Filip sier til ham: Herre, vis oss Faderen, og det er oss nok. Jesus sier til ham: Så lang tid har jeg vært hos dere, og du har ennå ikke kjent meg, Filip? Den som har sett meg, har sett Faderen; hvordan kan du da si: Vis oss Faderen? Johannes 14:7–9.

Thomas represents those in Adventism that refuse to see the testimony of the relationship of the heavenly trio, in spite of the fact that they probably have read the testimonies which uphold that truth over and over.

Thomas representerer dem innen adventismen som nekter å se vitnesbyrdet om forholdet i den himmelske trio, til tross for at de sannsynligvis gang på gang har lest vitnesbyrdene som stadfester denne sannheten.

> And I will pray the Father, and he shall give you another Comforter, that he may abide with you forever; Even the Spirit of truth; whom the world cannot receive, because it seeth him not, neither knoweth him: but ye know him; for he dwelleth with you, and shall be in you. I will not leave you comfortless: I will come to you. Yet a little while, and the world seeth me no more; but ye see me: because I live, ye shall live also. John 14:16–19.

> Og jeg vil be Faderen, og han skal gi dere en annen Talsmann, for at han skal bli hos dere for evig, altså sannhetens Ånd, som verden ikke kan ta imot, fordi den verken ser ham eller kjenner ham. Men dere kjenner ham, for han blir hos dere og skal være i dere. Jeg vil ikke etterlate dere farløse; jeg kommer til dere. Ennå en liten stund, og verden ser meg ikke lenger; men dere ser meg. Fordi jeg lever, skal også dere leve. Johannes 14:16–19.

If we have seen Jesus, we have seen the Father. Jesus is the “Comforter” and the Holy Spirit is “another Comforter.” If we have seen Jesus, we have seen the Father and we have seen the Comforter. Of the five times the word comforter is used in the Bible, they are all employed by the apostle John. In the fifth reference the word is translated as “advocate.”

Dersom vi har sett Jesus, har vi sett Faderen. Jesus er «Talsmannen», og Den Hellige Ånd er «en annen Talsmann». Dersom vi har sett Jesus, har vi sett Faderen, og vi har sett Talsmannen. Av de fem gangene ordet talsmann brukes i Bibelen, er det apostelen Johannes som benytter det hver gang. I den femte henvisningen er ordet oversatt med «advokat».

> My little children, these things write I unto you, that ye sin not. And if any man sin, we have an advocate with the Father, Jesus Christ the righteous. 1 John 2:1.

> Mine små barn, dette skriver jeg til dere for at dere ikke skal synde. Og hvis noen synder, har vi en talsmann hos Faderen, Jesus Kristus, den rettferdige. 1 Johannes 2,1.

If any man sin, we have a Comforter, Jesus Christ the righteous. An advocate is one who intercedes in behalf of the sinner. Paul identifies Jesus’ work as our advocate.

Om noen synder, har vi en Talsmann, Jesus Kristus, den rettferdige. En talsmann er en som går i forbønn på synderens vegne. Paulus identifiserer Jesu gjerning som vår talsmann.

> Who is he that condemneth? It is Christ that died, yea rather, that is risen again, who is even at the right hand of God, who also maketh intercession for us. Romans 8:34.

> Hvem er den som fordømmer? Det er Kristus som døde, ja snarere, som også er oppstanden, som til og med er ved Guds høyre hånd, som også går i forbønn for oss. Romerne 8:34.

Jesus is the sinner’s advocate, which includes that He is the comforter. In the same chapter Paul had previously identified that the Holy Spirit also makes intercession for us.

Jesus er synderens talsmann, hvilket innebærer at Han er Trøsteren. I det samme kapittel hadde Paulus tidligere fastslått at også Den Hellige Ånd går i forbønn for oss.

> Likewise the Spirit also helpeth our infirmities: for we know not what we should pray for as we ought: but the Spirit itself maketh intercession for us with groanings which cannot be uttered. And he that searcheth the hearts knoweth what is the mind of the Spirit, because he maketh intercession for the saints according to the will of God. Romans 8:26, 27.

> Likeledes kjem også Anden vår skrøpelighet til hjelp; for vi vet ikke hva vi skal be om slik vi bør, men Anden selv går i forbønn for oss med sukk som ikke kan uttrykkes med ord. Og han som gransker hjertene, vet hva Andens sinn er, fordi han går i forbønn for de hellige etter Guds vilje. Romerne 8:26, 27.

Jesus and the Holy Spirit are both identified as the Comforter, and therefore they are both advocates that make intercession for us. The three persons of the heavenly trio are all represented in the passage of John we are considering, and when brought together with the first testimony of the first book of the Bible and the first testimony of the last book of the Bible the light concerning the relationship and work of the three persons of the godhead is magnified.

Jesus og Den Hellige Ånd blir begge identifisert som Talsmannen, og derfor er de begge talsmenn som går i forbønn for oss. De tre personene i den himmelske trio er alle representert i det avsnittet i Johannes som vi betrakter, og når dette sammenholdes med det første vitnesbyrdet i Bibelens første bok og det første vitnesbyrdet i Bibelens siste bok, blir lyset over forholdet mellom og gjerningen til de tre personene i Guddommen forstørret.

> “The Father cannot be described by the things of earth. The Father is all the fullness of the Godhead bodily, and is invisible to mortal sight. The Son is all the fullness of the Godhead manifested. The word of God declares Him to be ‘the express image of His person.’ ‘God so loved the world that He gave His only begotten Son, that whosoever believeth in Him should not perish, but have everlasting life.’ Here is shown the personality of the Father.

> «Faderen kan ikke beskrives ved jordiske ting. Faderen er hele Guddommens fylde legemlig, og er usynlig for dødelige øyne. Sønnen er hele Guddommens fylde åpenbart. Guds ord erklærer at Han er «Hans vesens uttrykte bilde». «For så har Gud elsket verden at Han gav sin enbårne Sønn, for at hver den som tror på Ham, ikke skal gå fortapt, men ha evig liv.» Her blir Faderens personlighet vist.»

> “The Comforter that Christ promised to send after He ascended to heaven, is the Spirit in all the fullness of the Godhead, making manifest the power of divine grace to all who receive and believe in Christ as a personal Saviour. There are three living persons of the heavenly trio. In the name of these three powers,—the Father, the Son, and the Holy Ghost, those who receive Christ by living faith are baptized, and these powers will cooperate with the obedient subjects of heaven in their efforts to live the new life in Christ.

> «Talsmannen som Kristus lovet å sende etter at Han fór opp til himmelen, er Ånden i hele Guddommens fylde, som åpenbarer den guddommelige nådes kraft for alle som mottar og tror på Kristus som en personlig Frelser. Det er tre levende personer i den himmelske trio. I disse tre makters navn — Faderen, Sønnen og Den Hellige Ånd — blir de som mottar Kristus ved en levende tro, døpt, og disse maktene vil samvirke med himmelens lydige undersåtter i deres bestrebelser på å leve det nye livet i Kristus.»

> “What is the sinner to do?—Believe in Christ. He is Christ’s property, bought with the blood of the Son of God. Through test and trial the Saviour redeemed human beings from the slavery of sin. What then must we do to be saved from sin?—Believe on the Lord Jesus Christ as the sin-pardoning Saviour. He who confesses his sin and humbles his heart will receive forgiveness. Jesus is the sin-pardoning Saviour as well as the only begotten Son of the infinite God. The pardoned sinner is reconciled to God through Jesus Christ our Deliverer from sin. Keeping in the path of holiness, he is a subject of the grace of God. There is brought to him full salvation, joy, and peace, and the true wisdom that comes from God.

> «Hva skal synderen gjøre? — Tro på Kristus. Han er Kristi eiendom, kjøpt med Guds Sønns blod. Gjennom prøve og trengsel gjenløste Frelseren menneskene fra syndens slaveri. Hva må vi da gjøre for å bli frelst fra synd? — Tro på Herren Jesus Kristus som den syndsforlatende Frelser. Den som bekjenner sin synd og ydmyker sitt hjerte, skal få tilgivelse. Jesus er den syndsforlatende Frelser så vel som den enbårne Sønn av den uendelige Gud. Den tilgitte synder blir forlikt med Gud ved Jesus Kristus, vår Befrier fra synd. Når han holder seg på hellighetens sti, er han et gjenstand for Guds nåde. Til ham blir full frelse, glede og fred brakt, og den sanne visdom som kommer fra Gud.»

> “Faith in the atoning blood of Jesus Christ is the assurance of pardon. Christ can cleanse away all sin. Simple reliance on that power day by day will give the human agent keen wisdom to discern what will keep the soul in these last days from the bondage of sin. By faith and prayer, through the knowledge of Christ, he is to work out his own salvation.

> «Tro på Jesu Kristi sonende blod er vissheten om tilgivelse. Kristus kan rense bort all synd. En enkel tillit til denne kraft dag for dag vil gi det menneskelige redskap skarp visdom til å skjelne hva som i disse siste dager vil bevare sjelen fra syndens trelldom. Ved tro og bønn, gjennom kunnskapen om Kristus, skal han arbeide på sin egen frelse. »

> “The Holy Spirit recognizes and guides us into all truth. God has given His only begotten Son, that whosoever believeth in Him should not perish but have everlasting life. Christ is the sinner’s Saviour. Christ’s death has redeemed the sinner. This is our only hope. If we make a full surrender of self, and practice the virtues of Christ, we shall gain the prize of eternal life.

> «Den Hellige Ånd erkjenner oss og leder oss inn i hele sannheten. Gud har gitt sin enbårne Sønn, for at hver den som tror på Ham, ikke skal fortapes, men ha evig liv. Kristus er synderens Frelser. Kristi død har gjenløst synderen. Dette er vårt eneste håp. Dersom vi overgir oss selv fullt og helt, og utøver Kristi dyder, skal vi vinne det evige livs pris.»

> “‘He that believeth in the Son, hath the Father also.’ He who has continual faith in the Father and the Son has the Spirit also. The Holy Spirit is his comforter, and he never departs from the truth.” Bible Training School, March 1, 1906.

> «Den som tror på Sønnen, har også Faderen.» Den som stadig har tro på Faderen og Sønnen, har også Ånden. Den Hellige Ånd er hans trøster, og han viker aldri bort fra sannheten.» Bible Training School, 1. mars 1906.

Beyond the added light of the work and relationship of the heavenly trio, the identification of the heavenly trio in the passage provides a witness that these four chapters are to be aligned with the message that is now being unsealed by the Lion of the tribe of Judah.

Utover det tilføyde lyset over den himmelske trios verk og innbyrdes forhold, gir identifiseringen av den himmelske trio i avsnittet et vitnesbyrd om at disse fire kapitlene skal bringes i samsvar med det budskap som nå blir åpnet av Løven av Juda stamme.

The witness in the story of the disciples of Emmaus, represents three testimonies that identify that the disappointment and tarrying times that followed the cross represents the disappointment and tarrying time that follows the first disappointment. There is another witness that upholds that the history represented in John’s four chapters represents the circumstances of the first disappointment.

Vitnesbyrdet i fortellingen om Emmaus-disiplene representerer tre vitnesbyrd som viser at skuffelsen og ventetiden som fulgte etter korset, representerer skuffelsen og ventetiden som følger etter den første skuffelsen. Det finnes et annet vitnesbyrd som stadfester at historien som fremstilles i Johannes’ fire kapitler, representerer omstendighetene ved den første skuffelsen.

The final verse of the creation story that is the first truth mentioned in God’s Word ends with three words, and each of those words begin with one of the three letters that create the word truth, and they do so in the correct order. The creation story in Genesis begins with the words, “In the beginning” and it ends with the three words “God created and made.”

Det siste verset i skapelsesberetningen, som er den første sannheten som nevnes i Guds Ord, ender med tre ord, og hvert av disse ordene begynner med en av de tre bokstavene som danner ordet sannhet, og det gjør de i riktig rekkefølge. Skapelsesberetningen i Første Mosebok begynner med ordene: «I begynnelsen», og den ender med de tre ordene: «Gud skapte og gjorde».

The first letter of those three words when combined create the word truth. The creation story starts with the “beginning” and ends with the word symbolically represented by the letters that represent the Alpha and Omega. So too, in the opening passage of the last book of the Bible Jesus is twice identified as the Alpha and Omega, the beginning and ending, the first and the last. Those three letters which represent the Alpha and Omega provide still another witness that the passage in John must be brought together with the prophetic line at the beginning of Genesis and the prophetic line at the beginning of Revelation. That testimony is recognized within the description of the work of the Comforter. The work of the Comforter is the three-step work represented by those same three Hebrew letters. The signature of Alpha and Omega allows us to place these four chapters in the context of the message of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed just before probation closes.

Den første bokstaven i disse tre ordene danner, når de settes sammen, ordet sannhet. Skapelsesberetningen begynner med «begynnelsen» og ender med ordet som symbolsk er fremstilt ved de bokstavene som representerer Alfa og Omega. Slik blir også Jesus i åpningsavsnittet i Bibelens siste bok to ganger identifisert som Alfa og Omega, begynnelsen og enden, den første og den siste. Disse tre bokstavene som representerer Alfa og Omega, gir enda et vitnesbyrd om at avsnittet i Johannes må føres sammen med den profetiske linjen i begynnelsen av Første Mosebok og den profetiske linjen i begynnelsen av Åpenbaringen. Dette vitnesbyrdet blir anerkjent innenfor beskrivelsen av Talsmannens gjerning. Talsmannens gjerning er det trefoldige verket som er representert ved disse samme tre hebraiske bokstavene. Signaturen til Alfa og Omega gjør det mulig for oss å plassere disse fire kapitlene i sammenhengen med budskapet i Jesu Kristi åpenbaring, som blir forseglet opp like før nådetiden avsluttes.

The seven thunders represent four specific waymarks (points in time) and three specific periods of time that begin with the waymark of the descent of an angel that is to lighten the earth with His glory. That waymark was a point in time. The second waymark (point in time) is the first disappointment, that ushers in the period of the tarrying time. The tarrying time leads to the third waymark (point in time) where a truth is unsealed and that produces a movement. The movement concludes at the fourth waymark (point in time) represented as judgment. Those four waymarks and the three periods of time each represent a thunder, totaling seven thunders. They also represent a four-three combination.

De sju tordener representerer fire bestemte veimerker (tidspunkter) og tre bestemte tidsperioder som begynner med veimerket for en engels nedstigning som skal opplyse jorden med Hans herlighet. Dette veimerket var et tidspunkt. Det andre veimerket (tidspunktet) er den første skuffelsen, som innleder drøyetiden. Drøyetiden leder til det tredje veimerket (tidspunktet), hvor en sannhet blir avforseglet, og dette frembringer en bevegelse. Bevegelsen avsluttes ved det fjerde veimerket (tidspunktet), fremstilt som dom. Disse fire veimerkene og de tre tidsperiodene representerer hver for seg en torden, til sammen sju tordener. De representerer også en fire-tre-kombinasjon.

In earlier articles we have identified that the pioneer understanding of the seven churches, the seven seals and the seven trumpets acknowledge a ‘four-three combination.’ The first four churches, seals and trumpets are distinct from the last three churches, seals and trumpets. The seven thunders represent four waymarks, but within those four waymarks are three periods of time. The divine combination of ‘four and three’ that in the book of Revelation is established upon three witnesses (churches, seals and trumpets), and those witnesses testify to the validity of the ‘four and three’ combination of the book of Revelation’s seven thunders.

I tidligere artikler har vi påvist at pionerforståelsen av de sju menighetene, de sju seglene og de sju basunene anerkjenner en «fire-tre-kombinasjon». De første fire menighetene, seglene og basunene er atskilt fra de siste tre menighetene, seglene og basunene. De sju tordener representerer fire veimerker, men innenfor disse fire veimerkene finnes tre tidsperioder. Den guddommelige kombinasjonen av «fire og tre», som i Åpenbaringen er stadfestet på grunnlag av tre vitner (menigheter, segl og basuner), og disse vitnene vitner om gyldigheten av «fire og tre»-kombinasjonen i Åpenbaringens sju tordener.

Yet embedded within the line of history represented by the seven thunders is another hidden and distinct line of prophecy that possesses three waymarks that are distinct from the symbol represented as seven thunders. Therefore, when we consider the prophetic relation of the seven thunders with the hidden history that is now being unsealed, we find that the seven thunders present four waymarks (points in time) and the hidden history presents three waymarks (points in time.) Like unto the churches, seals, trumpets and thunders the hidden history represents three waymarks that are connected with the four waymarks of the seven thunders. The hidden history also possesses a three-four combination.

Likevel er det innenfor den historiske linjen som representeres ved de sju tordener, innvevd en annen skjult og særskilt profetisk linje som har tre veimerker som er forskjellige fra det symbolet som fremstilles som sju tordener. Derfor, når vi betrakter det profetiske forholdet mellom de sju tordener og den skjulte historien som nå blir avseglet, finner vi at de sju tordener fremviser fire veimerker (tidspunkter), og den skjulte historien fremviser tre veimerker (tidspunkter). I likhet med menighetene, seglene, basunene og tordenene representerer den skjulte historien tre veimerker som er forbundet med de fire veimerkene til de sju tordener. Den skjulte historien besitter også en tre-fire-kombinasjon.

In the hidden history which is embedded within the seven thunders, there are three distinct waymarks that are each a ‘point in time,’ and the first and last of those three waymarks represent a disappointment. There is a distinct ‘period of time’ between the first and second waymarks and a distinct ‘period of time’ between the second and third points in time. The word “disappointment” evolved from the concept of a missed appointment and carries with its definition the emphasis of a point in time. Midnight is also a specific time. The hidden history is portrayed by three points in time separated by two periods of time; the tarrying time and the seventh month movement.

I den skjulte historien som er innleiret i de sju tordener, finnes det tre særskilte veimerker som hver utgjør et «tidspunkt», og det første og det siste av disse tre veimerkene representerer en skuffelse. Det er en særskilt «tidsperiode» mellom det første og det andre veimerket, og en særskilt «tidsperiode» mellom det andre og det tredje tidspunktet. Ordet «skuffelse» utviklet seg fra forestillingen om en forspilt avtale og bærer i sin definisjon med seg betoningen av et tidspunkt. Midnatt er også et bestemt tidspunkt. Den skjulte historien fremstilles ved tre tidspunkter adskilt av to tidsperioder; ventetiden og den sjuende måneds bevegelse.

The first waymark of the hidden history identifies a disappointment and the last waymark also identifies a disappointment. Therefore, from the first disappointment on unto the last disappointment is a hidden line of prophecy that possesses the same three steps as do all reform lines. It also possesses the signature of Alpha and Omega, for the three letters that create “truth” correspond to the three waymarks that begin and end with a disappointment. That hidden history within the seven thunders is the truth that the Lion of the tribe of Judah is currently unsealing.

Det første veimerket i den skjulte historien identifiserer en skuffelse, og det siste veimerket identifiserer også en skuffelse. Derfor er det fra den første skuffelsen og frem til den siste skuffelsen en skjult profetisk linje som besitter de samme tre trinn som alle reformlinjer. Den bærer også Alfa og Omegas signatur, for de tre bokstavene som danner «sannhet», svarer til de tre veimerkene som begynner og ender med en skuffelse. Denne skjulte historien innenfor de sju tordener er den sannheten som Løven av Judas stamme nå forsegler opp.

The passage in John we are considering is introduced in the previous chapter with the Last Supper, emphasizing that the message of these four chapters is to be eaten. Those four chapters end with the walk to Gethsemane. The narrative takes place in the movement from the eating until the crisis of the cross begins. Prophetically the setting of the four chapters defines the last message that is to be eaten before the judgment. The message that leads to judgment closing, is the message that is unsealed in the book of Revelation, just before judgment closes.

Avsnittet i Johannes som vi betrakter, blir innledet i det foregående kapitlet med den siste nattverd, noe som understreker at budskapet i disse fire kapitlene skal etes. Disse fire kapitlene avsluttes med vandringen til Getsemane. Fortellingen finner sted i bevegelsen fra måltidet inntil korsets krise begynner. Profetisk sett definerer rammen for de fire kapitlene det siste budskapet som skal etes før dommen. Budskapet som leder fram til at dommen avsluttes, er det budskapet som blir åpnet i Johannes’ åpenbaring, like før dommen avsluttes.

The disciples and Jesus are at the point in prophetic history where they are being informed of the tarrying time. In Millerite history the Lord removed His hand to produce the understanding of the message of the Midnight Cry, but the understanding that produced the message of Samuel Snow also informed the Millerites that they were in the tarrying time of the ten virgins. The disciples had just eaten the Last Supper and as they were digesting the message Christ explained the tarrying time in John’s four chapters.

Disiplene og Jesus befinner seg på det punkt i den profetiske historie hvor de blir underrettet om nølingstiden. I millerittisk historie trakk Herren sin hånd tilbake for å frembringe forståelsen av midnattsropsbudskapet, men den forståelsen som frembrakte Samuel Snows budskap, underrettet også millerittene om at de befant seg i de ti jomfruers nølingstid. Disiplene hadde nettopp spist det siste måltid, og mens de fordøyde budskapet, forklarte Kristus nølingstiden i Johannes’ fire kapitler.

Samuel Snow’s understanding can be documented as a series of articles, that developed the final understanding represented as the Midnight Cry message. As his message was developing, he also presented the message at a series of camp meetings. The series of articles leading to the camp meetings ultimately brought him to the Exeter camp meeting, which lasted six days. Prophetically the message of the Midnight Cry is progressively developed over a period of time. The four chapters in John take place in the prophetic history where the message is being developed.

Samuel Snows forståelse kan dokumenteres som en rekke artikler som utviklet den endelige forståelsen representert ved midnattsropets budskap. Mens hans budskap var under utvikling, fremholdt han også budskapet ved en rekke leirmøter. Artikkelserien som ledet frem til leirmøtene, førte ham til slutt til leirmøtet i Exeter, som varte i seks dager. Profetisk blir midnattsropets budskap gradvis utviklet over et tidsrom. De fire kapitlene i Johannes finner sted i den profetiske historien hvor budskapet blir utviklet.

In John’s four chapters we have the work of the Holy Spirit defined as three steps; conviction of sin, righteousness and judgment. These three steps are also the three waymarks of the hidden history embedded within the seven thunders.

I Johannes’ fire kapitler får vi Den Hellige Ånds gjerning definert som tre trinn: overbevisning om synd, rettferdighet og dom. Disse tre trinnene er også de tre veimerker i den skjulte historien som er innvevd i de sju tordener.

> Nevertheless I tell you the truth; It is expedient for you that I go away: for if I go not away, the Comforter will not come unto you; but if I depart, I will send him unto you. And when he is come, he will reprove the world of sin, and of righteousness, and of judgment: Of sin, because they believe not on me; Of righteousness, because I go to my Father, and ye see me no more; Of judgment, because the prince of this world is judged. I have yet many things to say unto you, but ye cannot bear them now. Howbeit when he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth: for he shall not speak of himself; but whatsoever he shall hear, that shall he speak: and he will show you things to come. He shall glorify me: for he shall receive of mine, and shall show it unto you. John 16:7–14.

> Men jeg sier dere sannheten: Det er til gagn for dere at jeg går bort; for dersom jeg ikke går bort, skal Talsmannen ikke komme til dere; men går jeg bort, da skal jeg sende ham til dere. Og når han kommer, skal han overbevise verden om synd og om rettferdighet og om dom: om synd, fordi de ikke tror på meg; om rettferdighet, fordi jeg går til min Far, og dere ser meg ikke lenger; om dom, fordi denne verdens fyrste er dømt. Enda har jeg mye å si dere, men dere kan ikke bære det nå. Men når han kommer, sannhetens Ånd, skal han veilede dere til hele sannheten; for han skal ikke tale av seg selv, men det han hører, skal han tale, og de kommende ting skal han forkynne dere. Han skal herliggjøre meg; for han skal ta av mitt og forkynne det for dere. Johannes 16:7–14.

In Millerite history, Jesus did not return to end the tarrying time at the Midnight Cry. He removed His hand, and poured out or sent the Holy Spirit. The Holy Spirit represented as the Comforter, came to dispel the disappointment. He came to provide comfort to those who have been chosen, but who were perplexed by the disappointment of a failed prediction.

I Milleritt-bevegelsens historie vendte Jesus ikke tilbake for å avslutte ventetiden ved midnattsropet. Han trakk sin hånd tilbake og utøste eller sendte Den hellige ånd. Den hellige ånd, fremstilt som Trøsteren, kom for å fordrive skuffelsen. Han kom for å gi trøst til dem som er blitt utvalgt, men som var rådville på grunn av skuffelsen over en mislykket forutsigelse.

We have previously pointed out that the apostle John, Ezekiel and Jeremiah all are illustrated eating the little book that is sweet as honey in the mouth. There is a purposeful distinction between those three prophets, that is often missed.

Vi har tidligere påpekt at apostelen Johannes, Esekiel og Jeremia alle fremstilles som om de spiser den lille boken som er søt som honning i munnen. Det er et tilsiktet skille mellom disse tre profetene, som ofte blir oversett.

Ezekiel is used to illustrate those who ate the little book, and are given a message to take to God’s apostate church. Ezekiel represents that the book that is eaten identifies the work that is then to be accomplished. He represents the message given to the former chosen people of God. His message is what binds the former chosen people into bundles destined for the fire. In John’s four chapters Jesus identifies the purpose of Ezekiel’s work.

Esekiel blir brukt til å illustrere dem som åt den lille boken, og som får et budskap å bringe til Guds frafalne menighet. Esekiel viser at boken som blir eten, identifiserer det arbeidet som deretter skal fullføres. Han representerer budskapet som ble gitt til Guds tidligere utvalgte folk. Hans budskap er det som binder de tidligere utvalgte sammen i bunter bestemt for ilden. I Johannes’ fire kapitler identifiserer Jesus hensikten med Esekiels gjerning.

> Remember the word that I said unto you, The servant is not greater than his lord. If they have persecuted me, they will also persecute you; if they have kept my saying, they will keep yours also. But all these things will they do unto you for my name’s sake, because they know not him that sent me. If I had not come and spoken unto them, they had not had sin: but now they have no cloak for their sin. He that hateth me hateth my Father also. If I had not done among them the works which none other man did, they had not had sin: but now have they both seen and hated both me and my Father. But this cometh to pass, that the word might be fulfilled that is written in their law, They hated me without a cause. But when the Comforter is come, whom I will send unto you from the Father, even the Spirit of truth, which proceedeth from the Father, he shall testify of me. John 15:20–26.

> Kom i hu det ordet som eg sa til dykk: Tenaren er ikkje større enn herren sin. Har dei forfølgt meg, så skal dei òg forfølgja dykk; har dei halde fast på mitt ord, så skal dei òg halda fast på dykkar. Men alt dette skal dei gjera mot dykk for mitt namn skuld, fordi dei ikkje kjenner han som har sendt meg. Hadde eg ikkje kome og tala til dei, då hadde dei ikkje hatt synd; men no har dei inga orsaking for synda si. Den som hatar meg, hatar òg Far min. Hadde eg ikkje gjort dei gjerningane mellom dei som ingen annan har gjort, då hadde dei ikkje hatt synd; men no har dei både sett og hata både meg og Far min. Men dette hender for at det ordet skal oppfyllast som er skrive i lova deira: Dei hata meg utan grunn. Men når Talsmannen kjem, han som eg skal senda dykk frå Faderen, sanningas Ande, som går ut frå Faderen, då skal han vitna om meg. Johannes 15:20–26.

Ezekiel’s work, that began when he ate the book represents the presentation of a message that will be rejected, but the rejection is the evidence that they hate God and have fully filled their cup of probationary time.

Esekiels gjerning, som begynte da han åt boken, representerer fremstillingen av et budskap som vil bli forkastet; men forkastelsen er beviset på at de hater Gud og fullt ut har fylt sitt prøvetidsbeger.

> And he said unto me, Son of man, I send thee to the children of Israel, to a rebellious nation that hath rebelled against me: they and their fathers have transgressed against me, even unto this very day. For they are impudent children and stiffhearted. I do send thee unto them; and thou shalt say unto them, Thus saith the Lord God. And they, whether they will hear, or whether they will forbear, (for they are a rebellious house,) yet shall know that there hath been a prophet among them. Ezekiel 2:3–5.

> Og han sa til meg: Menneskesønn, jeg sender deg til Israels barn, til et opprørsk folk som har gjort opprør mot meg; de og deres fedre har syndet mot meg helt til denne dag. For de er frekke barn og hardhjertede. Jeg sender deg til dem, og du skal si til dem: Så sier Herren Gud. Og enten de vil høre, eller om de vil la det være, (for de er et opprørsk hus,) så skal de likevel vite at det har vært en profet iblant dem. Esekiel 2:3–5.

Ezekiel’s work was as a witness against the former covenant people, as was Christ with the quibbling Jews and thus Ezekiel’s message is the final warning message that binds the former covenant people as tares as a bundle, destined for the fire of destruction.

Esekiels gjerning var som et vitnesbyrd mot det tidligere paktsfolk, likesom Kristus var det overfor de kverulerende jødene, og således er Esekiels budskap det endelige advarselsbudskap som binder det tidligere paktsfolk sammen som ugress i et knippe, bestemt for ødeleggelsens ild.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his work. Awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal, or bind, the wheat for the heavenly garner. These things should engross the whole mind, the whole attention.’” Early Writings, 118.

> «Deretter så jeg den tredje engelen. Min ledsagende engel sa: ‘Fryktinngytende er hans verk. Forferdelig er hans oppdrag. Han er den engelen som skal skille hveten fra ugresset og forsegle, eller binde, hveten for den himmelske låve. Disse ting burde oppta hele sinnet, hele oppmerksomheten.’» Early Writings, 118.

The work represented with the eating of the little book begins when the mighty angel descends with a little book in his hand. In the first angel’s history that took place on August 11, 1840 and in the history of the third angel it took place on September 11, 2001. Both those dates represent fulfillments of prophecies associated with either Islam of the second woe or Islam of the third woe respectively. That is why Isaiah in chapter twenty-two, when describing the crisis in the valley of vision for the Philadelphians and the Laodiceans identifies that the Laodiceans, which were the chosen people of Protestantism in 1840 and Adventism who were the chosen people in 2001 were “bound by the archers.” The archers of Bible prophecy are Islam, and when the vision of Islam was fulfilled in 1840 and in 2001, the former chosen people rejected the prophecy of Islam as presented by those represented by Ezekiel. They were there and then bound as tares. The work of Ezekiel was to remove the “cloak” covering “their sin,” which is represented by Jesus as hatred for God.

Det verket som fremstilles ved at den lille boken etes, begynner når den mektige engelen stiger ned med en liten bok i sin hånd. I den første engels historie fant dette sted den 11. august 1840, og i den tredje engels historie fant det sted den 11. september 2001. Begge disse datoene representerer oppfyllelser av profetier knyttet til enten islam i det annet ve eller islam i det tredje ve, henholdsvis. Derfor identifiserer Jesaja i kapittel tjueto, når han beskriver krisen i synsdalen for filadelfierne og laodikeerne, at laodikeerne, som var protestantismens utvalgte folk i 1840, og adventismen, som var det utvalgte folk i 2001, var «bundet av bueskytterne». Bueskytterne i Bibelens profeti er islam, og da synet om islam ble oppfylt i 1840 og i 2001, forkastet de tidligere utvalgte folk profetien om islam slik den ble fremstilt av dem som er representert ved Esekiel. Der og da ble de bundet som ugress. Esekiels verk var å fjerne «kappen» som dekket over «deres synd», hvilken av Jesus fremstilles som hat mot Gud.

> The burden of the valley of vision. What aileth thee now, that thou art wholly gone up to the housetops? Thou that art full of stirs, a tumultuous city, a joyous city: thy slain men are not slain with the sword, nor dead in battle. All thy rulers are fled together, they are bound by the archers: all that are found in thee are bound together, which have fled from far. Isaiah 22:1–3.

> Utsagnet om synsdalens dal. Hva feiler det deg nå, siden du alle sammen er steget opp på takene? Du som er full av larm, en støyende by, en jublende by: dine falne menn er ikke falt for sverdet, heller ikke døde i strid. Alle dine fyrster er flyktet bort sammen, de er bundet av bueskytterne; alle som blir funnet hos deg, er bundet sammen, de som er flyktet langt bort. Jesaja 22:1–3.

> And God was with the lad [Ishmael]; and he grew, and dwelt in the wilderness, and became an archer. Genesis 21:20.

> Og Gud var med gutten [Ismael]; og han vokste og bodde i ørkenen og ble en bueskytter. 1 Mosebok 21,20.

> Where there is no vision, the people perish: but he that keepeth the law, happy is he. Proverbs 29:18.

> Hvor det ikke er noe syn, blir folket tøylesløst; men salig er den som holder loven. Ordspråkene 29,18.

Jeremiah represents those that ate the book when the mighty angel descended that was to lighten the earth with his glory, but who experienced the disappointment of the failed prediction of 1843. Jeremiah considers prophetically if God had lied. That reference connects Jeremiah with Habakkuk two.

Jeremia representerer dem som åt boken da den mektige engelen steg ned, han som skulle opplyse jorden med sin herlighet, men som opplevde skuffelsen over den mislykkede forutsigelsen i 1843. Jeremia overveier profetisk om Gud hadde løyet. Denne henvisningen knytter Jeremia til Habakkuk to.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:1–4.

> Jeg vil stå på min vaktpost og stille meg på tårnet, og jeg vil speide for å se hva han vil tale til meg, og hva jeg skal svare når jeg blir irettesatt. Og Herren svarte meg og sa: Skriv synet ned og gjør det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe. For synet gjelder ennå for den fastsatte tid, men ved enden skal det tale og ikke lyve. Om det drøyer, så vent på det; for det skal sannelig komme, det skal ikke utebli. Se, oppblåst er den sjel som ikke er oppriktig i ham; men den rettferdige skal leve ved sin tro. Habakkuk 2:1–4.

John was used to symbolize those who experienced the sweetness and the bitter disappointment, representing the entire history of August 11, 1840 until October 22, 1844.

Johannes ble brukt til å symbolisere dem som opplevde sødmen og den bitre skuffelsen, og representerte hele historien fra 11. august 1840 til 22. oktober 1844.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. And I took the little book out of the angel’s hand, and ate it up; and it was in my mouth sweet as honey: and as soon as I had eaten it, my belly was bitter. Revelation 10:9, 10.

> Og jeg gikk bort til engelen og sa til ham: Gi meg den lille boken. Og han sa til meg: Ta den og et den opp; og den skal gjøre din buk bitter, men i din munn skal den være søt som honning. Og jeg tok den lille boken ut av engelens hånd og åt den opp; og den var i min munn søt som honning; og så snart jeg hadde ett den, ble min buk bitter. Åpenbaringen 10:9, 10.

Ezekiel represents the work of presenting the prophetic message that binds off the former chosen people that was initiated when the angel descended on August 11, 1840 and September 11, 2001.

Esekiel representerer arbeidet med å frembære det profetiske budskapet som avbinder det tidligere utvalgte folket, og som ble innledet da engelen steg ned den 11. august 1840 og den 11. september 2001.

> But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel. So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 2:8–3:3.

> Men du, menneskesønn, hør hva jeg sier til deg: Vær ikke gjenstridig som det gjenstridige hus. Lukk opp din munn og et det jeg gir deg. Og da jeg så, se, en hånd var sendt ut til meg, og se, i den var en bokrull. Og han bredte den ut foran meg, og den var skrevet både på innsiden og på utsiden; og det som var skrevet i den, var klagesanger og sukk og ve. Videre sa han til meg: Menneskesønn, et det du finner; et denne bokrullen, og gå og tal til Israels hus. Så åpnet jeg min munn, og han lot meg ete den bokrullen. Og han sa til meg: Menneskesønn, la din buk ete og fyll dine innvoller med denne bokrullen som jeg gir deg. Da åt jeg den, og i min munn var den søt som honning. Esekiel 2:8–3:3.

Jeremiah represents the history of August 11, 1840 until just before the Midnight Cry.

Jeremia representerer historien fra 11. august 1840 og frem til like før midnattsskriket.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Therefore thus saith the Lord, If thou return, then will I bring thee again, and thou shalt stand before me: and if thou take forth the precious from the vile, thou shalt be as my mouth: let them return unto thee; but return not thou unto them. And I will make thee unto this people a fenced brazen wall: and they shall fight against thee, but they shall not prevail against thee: for I am with thee to save thee and to deliver thee, saith the Lord. And I will deliver thee out of the hand of the wicked, and I will redeem thee out of the hand of the terrible. Jeremiah 15:16–21.

> Dine ord ble funnet, og jeg åt dem; og ditt ord ble for meg mitt hjertes fryd og glede; for jeg er kalt ved ditt navn, Herre, hærskarenes Gud. Jeg satt ikke i spotternes forsamling og frydet meg ikke; jeg satt alene på grunn av din hånd, for du har fylt meg med harme. Hvorfor er min smerte evig, og mitt sår ulægelig, så det nekter å leges? Vil du da virkelig være for meg som en svikefull bekk, som vann som svikter? Derfor, så sier Herren: Dersom du vender om, da vil jeg føre deg tilbake, og du skal stå framfor mitt åsyn; og dersom du skiller ut det dyrebare fra det ringe, da skal du være som min munn. La dem vende om til deg, men du skal ikke vende om til dem. Og jeg vil gjøre deg til en fast kobbermur mot dette folk; og de skal stride mot deg, men ikke få overhånd over deg; for jeg er med deg for å frelse deg og utfri deg, sier Herren. Og jeg vil redde deg fra de ugudeliges hånd, og jeg vil forløse deg fra voldsmennenes hånd. Jeremia 15:16–21.

Jeremiah represents our current history and message. The current message is the Midnight Cry message that is being progressively developed at the point when God’s people represented by Jeremiah have been “filled” with “indignation” thinking their “pain” was to be “perpetual” and their “wound incurable,” a wound that was never to be healed. They have separated from the “assembly of mockers.” They no longer “rejoice” as they had when they first had eaten the book and it had been the “rejoicing of” their “heart.”

Jeremia representerer vår nåværende historie og vårt budskap. Det nåværende budskapet er midnattsropsbudskapet, som gradvis blir utviklet på det tidspunkt da Guds folk, representert ved Jeremia, er blitt «fylt» med «harme» idet de tenkte at deres «smerte» skulle være «evigvarende» og deres «sår uhelbredelig», et sår som aldri skulle leges. De har skilt seg fra «spotternes forsamling». De «gleder» seg ikke lenger slik de gjorde da de først hadde ett boken, og den hadde vært deres hjertes «glede».

But there is counsel for those in that condition. “If thou return” and also “if thou take forth the precious from the vile” then God will return unto them. In the Hebrew “will I bring thee again” in the passage means, God will return unto them, if they return unto Him.

Men det finnes råd for dem som er i den tilstanden. «Dersom du vender om», og også «dersom du skiller ut det dyrebare fra det usle», da vil Gud vende tilbake til dem. På hebraisk betyr «vil jeg føre deg tilbake igjen» i dette skriftstedet at Gud vil vende tilbake til dem, dersom de vender tilbake til Ham.

> Submit yourselves therefore to God. Resist the devil, and he will flee from you. Draw nigh to God, and he will draw nigh to you. Cleanse your hands, ye sinners; and purify your hearts, ye double minded. Be afflicted, and mourn, and weep: let your laughter be turned to mourning, and your joy to heaviness. Humble yourselves in the sight of the Lord, and he shall lift you up. James 4:7–10.

> Underordn dere derfor under Gud. Stå djevelen imot, og han skal fly fra dere. Hold dere nær til Gud, og han skal holde seg nær til dere. Rens hendene, dere syndere, og rens hjertene, dere tvesinnede. Kjenn deres elendighet, sørg og gråt; la latteren deres vendes til sorg og gleden til tungsinn. Ydmyk dere for Herren, og han skal opphøye dere. Jakobs brev 4,7–10.

If they will draw nigh unto God, He will draw nigh unto them. If they will do these things, then they will “stand before” the Lord and they will be God’s “mouth.” Further he instructs Jeremiah (us) that he will make His people a “fenced brazen wall” for the “wicked” and thereafter the “terrible” are going to bring a war against those represented by Jeremiah. The “wicked” are Daniel’s representation of Matthew’s foolish virgins. The “terrible” represents the three-fold union of modern Babylon during the Sunday law crisis.

Dersom de vil nærme seg Gud, vil Han nærme seg dem. Dersom de vil gjøre disse tingene, da skal de «stå framfor» Herren, og de skal være Guds «munn». Videre underviser han Jeremia (oss) om at han vil gjøre sitt folk til en «befestet bronsemur» overfor de «ugudelige», og deretter skal de «fryktinngytende» føre krig mot dem som er representert ved Jeremia. De «ugudelige» er Daniels framstilling av Matteus’ dårlige jomfruer. De «fryktinngytende» representerer det trefoldige forbund i det moderne Babylon under søndagslovkrisen.

The three prophets’ testimonies all address the same history, but they address three different aspects of the same history. Jeremiah represents those who have just experienced the first disappointment, but have not yet reached the waymark of the Midnight Cry. This is where we have been since July 18, 2020. The question is whether we will return. If we do, we will “speak” for the Lord at the very time the United States “speaks” as a dragon.

De tre profetenes vitnesbyrd omhandler alle den samme historien, men de omhandler tre forskjellige aspekter av den samme historien. Jeremia representerer dem som nettopp har opplevd den første skuffelsen, men ennå ikke har nådd veimerket for Midnattsropet. Det er her vi har befunnet oss siden 18. juli 2020. Spørsmålet er om vi vil vende tilbake. Dersom vi gjør det, vil vi «tale» for Herren nettopp på den tiden da De forente stater «taler» som en drage.

The history Jeremiah is illustrating is our current history and it is the history represented by the three hidden waymarks within the seven thunders. It is also the history where the passage in John is prophetically set, for the emphasis of the four chapters in John is the work of the Holy Spirit in comforting Jeremiah who is questioning whether he has believed a lie, and whether the message that tasted so sweet was actually failed waters.

Historien Jeremia illustrerer, er vår nåværende historie, og det er historien som fremstilles ved de tre skjulte veimerkene innenfor de sju tordener. Det er også historien hvor avsnittet i Johannes profetisk er plassert, for hovedvekten i de fire kapitlene i Johannes er Den Hellige Ånds gjerning i å trøste Jeremia, som stiller spørsmål ved om han har trodd en løgn, og om budskapet som smakte så søtt, i virkeligheten var sviktende vann.

Jeremiah therefore represents the history from September 11, 2001 onward to July 18, 2020 when the tarrying time began as represented by three and a half symbolic days after. When I say “symbolic” I am not referring to a time prediction. I am saying that July 18, 2020 is when the two witnesses, the Bible and the Spirit of Prophecy were slain and their dead bodies were left in the street for three and a half days in Revelation eleven.

Jeremia representerer derfor historien fra 11. september 2001 og frem til 18. juli 2020, da ventetiden begynte, fremstilt ved de tre og en halv symbolske dagene som fulgte etter. Når jeg sier «symbolske», sikter jeg ikke til en tidsforutsigelse. Jeg sier at 18. juli 2020 er tidspunktet da de to vitnene, Bibelen og Profetiens Ånd, ble drept, og deres døde legemer ble liggende på gaten i tre og en halv dag i Åpenbaringen elleve.

> And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. These are the two olive trees, and the two candlesticks standing before the God of the earth. And if any man will hurt them, fire proceedeth out of their mouth, and devoureth their enemies: and if any man will hurt them, he must in this manner be killed. These have power to shut heaven, that it rain not in the days of their prophecy: and have power over waters to turn them to blood, and to smite the earth with all plagues, as often as they will. And when they shall have finished their testimony, the beast that ascendeth out of the bottomless pit shall make war against them, and shall overcome them, and kill them. And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. Revelation 11:3–10.

> Og jeg vil gi mine to vitner makt, og de skal profetere i ett tusen to hundre og seksti dager, kledd i sekkestrie. Disse er de to oljetrærne og de to lysestakene som står for jordens Gud. Og dersom noen vil skade dem, går ild ut av deres munn og fortærer deres fiender; og dersom noen vil skade dem, må han således bli drept. Disse har makt til å lukke himmelen, så det ikke faller regn i de dager da de profeterer; og de har makt over vannene til å forvandle dem til blod og til å slå jorden med alle plager, så ofte de vil. Og når de har fullført sitt vitnesbyrd, skal dyret som stiger opp av avgrunnen, føre krig mot dem og overvinne dem og drepe dem. Og deres døde legemer skal ligge på gaten i den store stad, som i åndelig betydning kalles Sodoma og Egypt, der også vår Herre ble korsfestet. Og mennesker av folkene og stammene og tungemålene og nasjonene skal se deres døde legemer i tre og en halv dag, og de skal ikke tillate at deres døde legemer blir lagt i grav. Og de som bor på jorden, skal glede seg over dem og fryde seg og sende gaver til hverandre, fordi disse to profetene plaget dem som bor på jorden. Åpenbaringen 11:3–10.

The witness presented by Jeremiah’s condition is located after the disappointment, but before the Midnight Cry. Jeremiah needed to return before he could be the voice of the message of the Midnight Cry. This is our condition today. It is also the historical setting of the four chapters in John that we are considering, and it is also the history represented by the hidden history within the seven thunders.

Vitnesbyrdet som Jeremias tilstand fremviser, er plassert etter skuffelsen, men før midnattsropet. Jeremia måtte vende tilbake før han kunne være røsten for budskapet om midnattsropet. Dette er vår tilstand i dag. Det er også den historiske rammen for de fire kapitlene i Johannes som vi betrakter, og det er også historien som fremstilles ved den skjulte historien innenfor de sju tordenrøster.

If we consider the light connected with the “Comforter” in John’s four-chapter testimony, we find abundant evidence to recognize the narrative is about July 18, 2020, the disappointment and tarrying time, the message of the Midnight Cry which is unsealed, and the coming judgment of the Sunday law. The chapters are building upon the prophetic structure of the hidden history.

Hvis vi betrakter lyset knyttet til «Trøsteren» i Johannes’ vitnesbyrd over fire kapitler, finner vi rikelig bevis for å erkjenne at fremstillingen handler om 18. juli 2020, skuffelsen og ventetiden, budskapet om Midnattsropet som er avforseglet, og den kommende dommen over søndagsloven. Kapitlene bygger på den profetiske strukturen i den skjulte historien.

If we are to be as God’s mouth in the soon coming crisis our work now is to “take forth the precious from the vile,” or as James identifies the same work, we are to “cleanse” our “hands, ye sinners; and purify your hearts, ye double minded. Be afflicted, and mourn, and weep: let your laughter be turned to mourning, and your joy to heaviness. Humble yourselves in the sight of the Lord, and he shall lift you up” as an ensign in the very near future.

Skal vi være som Guds munn i den snart kommende krisen, er vår gjerning nå å «skille det dyrebare ut fra det usle»; eller, som Jakob betegner det samme verk, skal vi «rense» våre «hender, dere syndere, og rens deres hjerter, dere tvesinnede. Kjenn deres elendighet, sørg og gråt; la deres latter bli vendt til sorg og deres glede til tungsinn. Ydmyk dere for Herren, så skal han opphøye dere» som et banner i den helt nære fremtid.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> Og han skal reise et banner for folkene og samle Israels fordrevne og føre Judas spredte sammen fra jordens fire hjørner. Jesaja 11,12.

We will bring our consideration of these four chapters to a conclusion in the next article.

Vi vil avslutte vår betraktning av disse fire kapitlene i den neste artikkelen.

Back to Articles