Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fifty-Four

Daniels bok – nummer ett hundre og femtifire

Understanding Daniel’s Last Vision: The Significance of Belteshazzar and the Unveiling of Prophecy

Forståelsen av Daniels siste syn: Betydningen av Beltsasar og åpenbaringen av profetien

Author

Jeff Pippenger

Published

March 23, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The last vision of Daniel consists of the last three chapters. The first of those chapters, as with the last of those three chapters identifies the experience of Daniel, and the middle chapter identifies the prophetic history that addresses the final rise and fall of the counterfeit king of the north. The first chapter is as the last, and the middle chapter represents the rebellion of the counterfeit king of the north. Daniel’s last vision, the vision of the Hiddekel River, bears the signature of Alpha and Omega, who is the Truth. As we begin to address Daniel’s last vision, we will start with verse one.

Daniels siste syn består av de tre siste kapitlene. Det første av disse kapitlene, likesom det siste av disse tre kapitlene, identifiserer Daniels erfaring, og det midterste kapitlet identifiserer den profetiske historien som omhandler den endelige fremveksten og fallet til den falske kongen i nord. Det første kapitlet er som det siste, og det midterste kapitlet representerer den falske kongen i nords opprør. Daniels siste syn, synet ved Hiddekel-elven, bærer signaturen til Alfa og Omega, han som er Sannheten. Når vi nå begynner å behandle Daniels siste syn, vil vi begynne med vers én.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I Kyros’, kongen av Persias, tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, han som ble kalt Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tid var lang. Og han forstod ordet og hadde innsikt i synet. Daniel 10:1.

There are several truths wrapped up in this verse. The first is Daniel’s name of “Belteshazzar”.

Det er flere sannheter innvevd i dette verset. Den første er Daniels navn «Beltsasar».

> Unto whom the prince of the eunuchs gave names: for he gave unto Daniel the name of Belteshazzar; and to Hananiah, of Shadrach; and to Mishael, of Meshach; and to Azariah, of Abednego. Daniel 1:7.

> Og overhoffmesteren gav dem andre navn; Daniel gav han navnet Beltsasar, Hananja kalte han Sjadrak, Misjael kalte han Mesjak, og Asarja kalte han Abed-Nego. Daniel 1:7.

Daniel was given the name “Belteshazzar” in chapter one, and he is never identified as “Belteshazzar” again until his last vision is introduced. Belteshazzar is therefore his name in his first and last testimony. The change of a name in prophecy represents a symbol of the covenant relation between God and His people. When the Lord entered into covenant with Abram and Sarai, He changed their names to Abraham and Sarah. He changed Jacob’s name to Israel, and He promises to give His last day covenant people a new name.

Daniel fikk navnet «Beltsasar» i kapittel én, og han blir ikke igjen omtalt som «Beltsasar» før hans siste syn blir innledet. Beltsasar er derfor hans navn i hans første og siste vitnesbyrd. Forandringen av et navn i profetien representerer et symbol på paktsforholdet mellom Gud og Hans folk. Da Herren inngikk pakt med Abram og Sarai, forandret Han deres navn til Abraham og Sara. Han forandret Jakobs navn til Israel, og Han lover å gi sitt paktsfolk i de siste dager et nytt navn.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Isaiah 61:1, 2.

> For Sions skyld vil jeg ikke tie, og for Jerusalems skyld vil jeg ikke hvile, før dets rettferdighet går fram som stråleglans, og dets frelse som en brennende lampe. Og hedningefolkene skal se din rettferdighet, og alle konger din herlighet; og du skal kalles med et nytt navn, som Herrens munn skal nevne. Jesaja 61:1, 2.

To the Philadelphians, who are the one hundred and forty-four thousand of the last days, He also makes this promise.

Til filadelfierne, som er de hundre og førtifire tusen i de siste dager, gir han også dette løftet.

> Him that overcometh will I make a pillar in the temple of my God, and he shall go no more out: and I will write upon him the name of my God, and the name of the city of my God, which is new Jerusalem, which cometh down out of heaven from my God: and I will write upon him my new name. He that hath an ear, let him hear what the Spirit saith unto the churches. Revelation 3:12, 13.

> Den som seierer, vil jeg gjøre til en søyle i min Guds tempel, og han skal aldri mer gå ut; og jeg vil skrive på ham min Guds navn og navnet på min Guds stad, det nye Jerusalem, som kommer ned fra himmelen fra min Gud; og jeg vil skrive på ham mitt nye navn. Den som har øre, han høre hva Ånden sier til menighetene. Åpenbaringen 3:12, 13.

The prophets illustrate God’s people of the last days, and unlike Abraham, Sarah and Israel the precise meaning of Belteshazzar is unknown. The name God gives to His last day people to represent His covenant relationship is an unknown name until the time when He gives them the name. The name Belteshazzar is identifying Daniel as God’s covenant people of Philadelphia in the last days, but the actual name is hidden until the sealing, for the name is written upon their foreheads, which is also where the seal is written.

Profetene fremstiller Guds folk i de siste dager, og i motsetning til Abraham, Sara og Israel er den nøyaktige betydningen av Beltesasar ukjent. Det navn Gud gir sitt folk i de siste dager for å representere sitt paktsforhold, er et ukjent navn inntil den tid da Han gir dem navnet. Navnet Beltesasar identifiserer Daniel som Guds paktsfolk av Filadelfia i de siste dager, men det egentlige navnet er skjult inntil beseglingen, for navnet er skrevet på deres panner, som også er stedet der seglet er skrevet.

> And I looked, and, lo, a Lamb stood on the mount Sion, and with him an hundred forty and four thousand, having his Father’s name written in their foreheads. Revelation 14:1.

> Og jeg så, og se, et Lam stod på Sions berg, og sammen med ham hundre og førtifire tusen, som hadde hans Fars navn skrevet på sine panner. Åpenbaringen 14:1.

Daniel is called Belteshazzar in chapter one and then in chapter ten, thus identifying himself as a symbol of the movement of the first angel, and the movement of the third angel, for chapter one, represents the first angel’s message, as previously identified in detail in earlier articles. Chapter ten therefore represents the movement of the third angel, and the covenant people of the last days. The verse then identifies Belteshazzar as a symbol of those who understand the increase of knowledge that was unsealed in the reform movement that began in 1989. This is represented by the emphasis upon what Daniel (Belteshazzar) knew.

Daniel kalles Beltsasar i kapittel én og deretter i kapittel ti, og identifiserer seg således som et symbol på den første engels bevegelse og den tredje engels bevegelse; for kapittel én representerer den første engels budskap, slik det tidligere er påvist i detalj i tidligere artikler. Kapittel ti representerer derfor den tredje engels bevegelse og de siste dagers paktsfolk. Verset identifiserer deretter Beltsasar som et symbol på dem som forstår den kunnskapsøkning som ble avforseglet i reformbevegelsen som begynte i 1989. Dette fremstilles ved den vekt som legges på hva Daniel (Beltsasar) visste.

Daniel is identified as knowing the “thing” which “was revealed unto Daniel,” “and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision.” Daniel understood the “thing,” and also “the vision.” The Hebrew word “dabar,” is translated as “thing” in the verse, and it means “word.” Prophetically the “word” represents both the vision of the “seven times,” but also it represents Christ, who is the Word. Both the “seven times,” and Christ are the Rock which the builders rejected, and Daniel represents a people who understand both elements of the symbolism of the Word.

Daniel blir omtalt som en som kjente «ordet» som «ble åpenbart for Daniel», «og ordet var sant, men den fastsatte tid var lang; og han forstod ordet og hadde innsikt i synet.» Daniel forstod «ordet», og også «synet». Det hebraiske ordet «dabar» blir i verset oversatt med «ord», og det betyr «ord». Profetisk representerer «ordet» både synet om de «sju tider», men det representerer også Kristus, som er Ordet. Både de «sju tider» og Kristus er Steinen som bygningsmennene forkastet, og Daniel representerer et folk som forstår begge elementene i Ordets symbolikk.

In Daniel chapter nine, verse twenty-three we find one of the most important verses connected with the time prophecies of the twenty-three hundred years and twenty-five hundred and twenty years, which are represented by the question of Daniel chapter eight, verse thirteen, and the answer in verse fourteen. The question asks, “How long shall be the “chazon” vision identifying the trampling down of the sanctuary and host that was accomplished by paganism and then papalism?” The trampling down took twenty-five hundred and twenty years, in fulfillment of Leviticus twenty-six’s “seven times.”

I Daniel kapittel ni, vers tjuetre finner vi ett av de viktigste versene knyttet til tidsprofetiene om de to tusen tre hundre år og de to tusen fem hundre og tjue år, som er framstilt ved spørsmålet i Daniel kapittel åtte, vers tretten, og svaret i vers fjorten. Spørsmålet lyder: «Hvor lenge skal “chazon”-synet vare, det som angir nedtrampingen av helligdommen og hæren, noe som ble fullbyrdet av hedenskapet og deretter av pavedømmet?» Nedtrampingen varte i to tusen fem hundre og tjue år, til oppfyllelse av Tredje Moseboks tjuesjette kapittels «sju tider».

The answer to verse thirteen’s question was unto twenty-three hundred years, then shall the sanctuary that has been trampled down, be cleansed, and the “mareh” vision of twenty-three hundred years ties the two time prophecies together, and in verse twenty-three of Daniel nine, Gabriel is leading Daniel to understand the relation of the two visions.

Svaret på spørsmålet i vers tretten var: inntil to tusen tre hundre år; da skal helligdommen, som er blitt nedtrådt, bli renset, og «mareh»-synet om to tusen tre hundre år knytter de to tidsprofetiene sammen, og i vers tjuetre i Daniel ni leder Gabriel Daniel til å forstå forholdet mellom de to synene.

> At the beginning of thy supplications the commandment came forth, and I am come to shew thee; for thou art greatly beloved: therefore understand the matter, and consider the vision. Daniel 9:23.

> Ved begynnelsen av dine bønner gikk ordet ut, og jeg er kommet for å kunngjøre deg det; for du er høyt elsket. Forstå derfor ordet, og gi akt på synet. Daniel 9:23.

The word translated both as “understand,” “consider” in the verse is the Hebrew word “biyn,” and it means “to mentally separate”. Gabriel informs Daniel to make a mental separation between “the matter” and “the vision.” The “vision” in the verse is the Hebrew word “mareh,” and it is the vision of the twenty-three hundred years that concluded on October 22, 1844. The Hebrew word translated as “matter,” is the same word translated as “thing,” in verse one of chapter ten. It is the Hebrew word “dabar,” and it represents the vision of the twenty-five hundred and twenty years that also concluded on October 22, 1844.

Ordet som i verset er oversatt både med «forstå» og «legg merke til», er det hebraiske ordet «biyn», og det betyr «å mentalt skille». Gabriel underretter Daniel om å foreta et mentalt skille mellom «saken» og «synet». «Synet» i verset er det hebraiske ordet «mareh», og det er synet om de to tusen tre hundre årene som ble avsluttet den 22. oktober 1844. Det hebraiske ordet som er oversatt med «sak», er det samme ordet som er oversatt med «ting» i vers én i kapittel ti. Det er det hebraiske ordet «dabar», og det representerer synet om de to tusen fem hundre og tjue årene som også ble avsluttet den 22. oktober 1844.

In verse one of chapter ten, God’s covenant people of the last days are represented by Belteshazzar, and they have understood the increase of knowledge that arrived at the time of the end in 1989, that allowed them to understand the connection of the two visions, which the Millerites of the movement of the first angel only partially understood. In the verse, the vision represented as the “thing” is identified as the longest of the two prophecies, because coupled in between the two references in the verse to the “thing,” Daniel identifies the time appointed to the “thing” (the dabar) was “long”, in relation to the vision (mareh).

I vers én i kapittel ti er Guds paktsfolk i de siste dager framstilt ved Beltsasar, og de har forstått den økte kunnskap som kom ved endens tid i 1989, og som gjorde dem i stand til å forstå forbindelsen mellom de to synene, noe millerittene i den første engels bevegelse bare delvis forstod. I verset blir synet, framstilt som «tingen», identifisert som det lengste av de to profetiene, fordi Daniel, mellom de to henvisningene i verset til «tingen», angir at den tid som var fastsatt for «tingen» (dabar), var «lang», i forhold til synet (mareh).

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I det tredje året til Kyros, kongen av Persia, ble et ord åpenbart for Daniel, som ble kalt Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tiden var lang; og han forstod ordet og fikk innsikt i synet. Daniel 10:1.

The subtle truth that the “seven times,” is the longest time prophecy which the Millerites proclaimed, is denied by Laodicean Adventism, based upon a passage that they wrest to their own destruction. By rejecting the “seven times,” in the rebellion of 1863, they do not see the relation of the two prophecies, and can only, or will only, see the next passage as identifying the twenty-three hundred years.

Den subtile sannhet at «de sju tider» er den lengste tidsprofeti som millerittene forkynte, blir fornektet av laodikeisk adventisme, med grunnlag i et skriftsted som de vrenger til sin egen undergang. Ved å forkaste «de sju tider» i opprøret i 1863 ser de ikke forholdet mellom de to profetiene, og kan bare, eller vil bare, se det neste avsnittet som en identifikasjon av de to tusen tre hundre år.

> “The experience of the disciples who preached the ‘gospel of the kingdom’ at the first advent of Christ, had its counterpart in the experience of those who proclaimed the message of His second advent. As the disciples went out preaching, ‘The time is fulfilled, the kingdom of God is at hand,’ so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire, that the judgment was at hand, and the everlasting kingdom was to be ushered in. The preaching of the disciples in regard to time was based on the seventy weeks of Daniel 9. The message given by Miller and his associates announced the termination of the 2300 days of Daniel 8:14, of which the seventy weeks form a part. The preaching of each was based upon the fulfillment of a different portion of the same great prophetic period.” The Great Controversy, 351.

> «Erfaringen til disiplene som forkynte «rikets evangelium» ved Kristi første komme, hadde sitt motstykke i erfaringen til dem som forkynte budskapet om hans annet komme. Slik disiplene gikk ut og forkynte: «Tiden er fullendt, og Guds rike er kommet nær», slik forkynte Miller og hans medarbeidere at den lengste og siste profetiske tidsperioden som blir framstilt i Bibelen, var i ferd med å utløpe, at dommen var nær, og at det evige riket skulle innføres. Disiplenes forkynnelse med hensyn til tiden var basert på de sytti ukene i Daniel 9. Budskapet som ble gitt av Miller og hans medarbeidere, kunngjorde avslutningen av de 2300 dager i Daniel 8:14, som de sytti ukene utgjør en del av. Forkynnelsen hos hver av dem var basert på oppfyllelsen av en forskjellig del av den samme store profetiske tidsperioden.» The Great Controversy, 351.

Don’t miss the inherent logic of this last passage. Laodicean Adventism does not teach the world that the Millerites thought the sanctuary to be cleansed was the heavenly sanctuary, for they, and any who wish to look at the historical record, know that the Millerites believed the sanctuary to be cleansed was the earth. The passage Laodicean Adventism wrests to their own destruction is “so Miller and his associates proclaimed that the longest and last prophetic period brought to view in the Bible was about to expire”, which they insist is the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, verse fourteen.

Gå ikke glipp av den iboende logikken i dette siste avsnittet. Laodikeisk adventisme lærer ikke verden at millerittene mente at helligdommen som skulle renses, var den himmelske helligdom, for de, og enhver som vil se på den historiske beretning, vet at millerittene trodde at helligdommen som skulle renses, var jorden. Det avsnittet som laodikeisk adventisme vrenger til sin egen undergang, er: «så forkynte Miller og hans medarbeidere at den lengste og siste profetiske tidsperiode som føres frem for synet i Bibelen, var i ferd med å utløpe», hvilket de insisterer på er de to tusen og tre hundre år i Daniel kapittel åtte, vers fjorten.

Adventism’s own history books identify that the three hundred Millerite preachers ALL used the 1843 pioneer chart in their presentations, and it is crystal clear on the chart, in the rest of the historical testimony, that the “seven times,” (twenty-five hundred and twenty years), was the prophecy they identified as the “longest and last prophetic period,” which was “about to expire.” Due to their rebellion of 1863, when they rejected the foundation stone of the “seven times,” they now blindly insist that Sister White is re-writing established history in the passage from The Great Controversy.

Adventismens egne historiebøker fastslår at alle de tre hundre millerittiske predikantene brukte pionerkartet for 1843 i sine fremstillinger, og det fremgår krystallklart av kartet, så vel som av resten av det historiske vitnesbyrdet, at «de syv tider» (to tusen fem hundre og tjue år) var den profetien de identifiserte som «den lengste og siste profetiske periode», som «var i ferd med å utløpe». På grunn av sitt opprør i 1863, da de forkastet grunnsteinen «de syv tider», insisterer de nå i blindhet på at søster White omskriver etablert historie i avsnittet fra The Great Controversy.

In verse one of Daniel chapter ten, Belteshazzar represents God’s people of the last days, and they understand both the question and answer of Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen, that Sister White identifies as the foundation and central pillar of the Advent faith. The portrayal that Daniel represents in the verse, he is marking a distinction between God’s covenant people of the last days, and Laodicean Adventism, for they are those who understand the increase of knowledge in 1989.

I det første verset i Daniels bok kapittel ti representerer Beltsasar Guds folk i de siste dager, og de forstår både spørsmålet og svaret i Daniels bok kapittel åtte, vers tretten og fjorten, som søster White identifiserer som grunnvollen og den sentrale søyle i adventtroen. Den fremstillingen som Daniel representerer i verset, markerer et skille mellom Guds paktsfolk i de siste dager og laodikeisk adventisme, for de er dem som forstår kunnskapsøkningen i 1989.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I Kyros', Persias konges, tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, han som ble kalt Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tid var lang; og han forstod ordet og fikk innsikt i synet. Daniel 10:1.

Verse one is the beginning of the vision given by the Hiddekel River that ends in chapter twelve. It is there where we find the unsealing of the book of Daniel at the time of the end, so the representation of Daniel understanding both the “thing” and the “vision,” is connected with those who understand, and who are identified as the “wise,” in contrast with those who do not understand, and are identified as “wicked.” In verse ten of chapter twelve, the distinction between the two classes is represented.

Vers én er begynnelsen på synet som ble gitt ved elven Hiddekel og som ender i kapittel tolv. Det er der vi finner avforseglingen av Daniels bok ved endetiden, slik at fremstillingen av at Daniel forsto både «tingen» og «synet», er knyttet til dem som forstår, og som blir identifisert som de «vise», i motsetning til dem som ikke forstår og blir identifisert som «ugudelige». I vers ti i kapittel tolv blir forskjellen mellom de to klassene fremstilt.

> Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:10.

> Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvet; men de ugudelige skal handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12:10.

The “wise” understand, and the wicked don’t understand, and the word translated as “understand” is the same word we identified in verse twenty-three of chapter nine. It is the Hebrew word “biyn,” which means to mentally separate. The wicked do not understand the increase of knowledge, for they are unwilling to make the mental separation of the two visions that are the truths which Belteshazzar is identified as understanding in verse one, when he is identified as Belteshazzar instead of Daniel. In verse one he is identified as God’s last day covenant people, and he is identified as those who understand the two visions, that God’s people are to make a mental distinction between. Jesus illustrates the end of a thing with the beginning of a thing, and in chapter twelve, the wise are those who understand the prophecy of twenty-three hundred years, and its direct relationship to “the longest and last” time prophecy, which is the twenty-five hundred and twenty years.

De «vise» forstår, og de ugudelige forstår ikke, og ordet som er oversatt med «forstår», er det samme ordet vi identifiserte i vers tjuetre i kapittel ni. Det er det hebraiske ordet «biyn», som betyr å foreta et mentalt skille. De ugudelige forstår ikke kunnskapens økning, for de er uvillige til å foreta det mentale skillet mellom de to synene som er de sannheter Belsasar blir identifisert med som forstående i vers én, når han blir identifisert som Belsasar i stedet for Daniel. I vers én blir han identifisert som Guds paktsfolk i de siste dager, og han blir identifisert som dem som forstår de to synene, som Guds folk skal foreta et mentalt skille mellom. Jesus illustrerer slutten på en ting ved begynnelsen på en ting, og i kapittel tolv er de vise dem som forstår profetien om to tusen tre hundre år, og dens direkte forhold til den «lengste og siste» tidsprofetien, som er de to tusen fem hundre og tjue år.

We will continue our study of Daniel’s last vision in the next article.

Vi vil fortsette vår studie av Daniels siste syn i neste artikkel.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskapen, vil også jeg forkaste deg, så du ikke skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Hosea 4,6.

> Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:5–10.

> Også dere, som levende steiner, blir oppbygd til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, som er til behag for Gud ved Jesus Kristus. Derfor heter det også i Skriften: Se, jeg legger i Sion en hovedhjørnestein, utvalgt, dyrebar; og den som tror på ham, skal slett ikke bli til skamme. For dere som tror, er han derfor dyrebar; men for dem som er ulydige, er den stein som bygningsmennene forkastet, blitt hovedhjørnestein, og en snublestein og en anstøtsklippe for dem som snubler ved ordet, fordi de er ulydige; og til dette ble de også satt. Men dere er en utvalgt slekt, et kongelig presteskap, et hellig folk, et folk til eiendom, for at dere skal forkynne hans storverk, han som kalte dere ut av mørket inn i sitt underfulle lys. Dere som før ikke var et folk, men nå er Guds folk; dere som ikke hadde fått miskunn, men nå har fått miskunn. 1 Peter 2:5–10.

> And account that the longsuffering of our Lord is salvation; even as our beloved brother Paul also according to the wisdom given unto him hath written unto you; As also in all his epistles, speaking in them of these things; in which are some things hard to be understood, which they that are unlearned and unstable wrest, as they do also the other scriptures, unto their own destruction. Ye therefore, beloved, seeing ye know these things before, beware lest ye also, being led away with the error of the wicked, fall from your own stedfastness. 2 Peter 3:15–17.

> Og akt vår Herres langmodighet for frelse; likesom også vår elskede bror Paulus etter den visdom som er gitt ham, har skrevet til dere; slik også i alle sine brev, når han taler i dem om disse ting; i dem er det noe som er vanskelig å forstå, og dette forvrenger de ulærde og ubefestede, slik de også gjør med de andre skrifter, til sin egen undergang. Dere derfor, elskede, siden dere vet dette på forhånd, så ta dere i vare, så ikke også dere, når dere blir revet med av de ugudeliges villfarelse, faller bort fra deres egen fasthet. 2 Peter 3:15–17.

> Of these things put them in remembrance, charging them before the Lord that they strive not about words to no profit, but to the subverting of the hearers. Study to show thyself approved unto God, a workman that needeth not to be ashamed, rightly dividing the word of truth. But shun profane and vain babblings: for they will increase unto more ungodliness. 2 Timothy 2:14–16.

> Minn dem om disse ting, og byd dem framfor Herren at de ikke skal strides om ord, til intet gagn, men til undergang for dem som hører på. Legg vinn på å framstille deg for Gud som prøvet, som en arbeider som ikke trenger å skamme seg, og som deler sannhetens ord rett. Men hold deg borte fra vanhellig og tom tale; for de vil føre videre til mer ugudelighet. 2 Timoteus 2:14–16.

Back to Articles