Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Twelve

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke – nummer tolv

Number Twelve

Nummer tolv

Author

Jeff Pippenger

Published

December 17, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

My desire is to set forth the prophetic testimony of Joel in such a fashion that Joel’s testimony can be recognized in what Peter was saying and doing at Pentecost. I am certain the Bible is clear about what Peter was doing and saying at Pentecost, but I am seeking to understand what Peter was prophetically typifying in the history of the latter rain, when he placed the message of Pentecost in the terms of a fulfillment of the book of Joel.

Mitt ønske er å fremlegge Joels profetiske vitnesbyrd på en slik måte at Joels vitnesbyrd kan gjenkjennes i det Peter sa og gjorde på pinsedagen. Jeg er overbevist om at Bibelen er tydelig med hensyn til hva Peter gjorde og sa på pinsedagen, men jeg søker å forstå hva Peter profetisk foregrep i historien om senregnet, da han fremstilte budskapet om pinsen som en oppfyllelse av Joels bok.

Peter is a symbol of the remnant people of God, and is not only illustrated at Pentecost, but also at Caesarea Philippi in Matthew 16. Caesarea Philippi is located in verses thirteen through fifteen of Daniel eleven, three verses which set forth a battle that was first fulfilled during the historical period when Caesarea Philippi was named Panium. Verses thirteen through fifteen precede verse sixteen, which identifies the Sunday law in the United States. Verse ten identifies the collapse of the Soviet Union in 1989. Verses ten to sixteen of Daniel eleven represent 1989 unto the Sunday law, and that period is the “hidden history” of verse forty of the same chapter.

Peter er et symbol på Guds restfolk, og dette fremstilles ikke bare ved pinse, men også i Cæsarea Filippi i Matteus 16. Cæsarea Filippi er lokalisert i vers tretten til femten i Daniel elleve, tre vers som fremstiller en strid som først ble oppfylt i den historiske perioden da Cæsarea Filippi ble kalt Panium. Vers tretten til femten går forut for vers seksten, som identifiserer søndagsloven i De forente stater. Vers ti identifiserer Sovjetunionens sammenbrudd i 1989. Vers ti til seksten i Daniel elleve representerer tiden fra 1989 og frem til søndagsloven, og den perioden er den «skjulte historien» i vers førti i det samme kapitlet.

## The Hidden History in BOLDFACE

Den skjulte historien i FET SKRIFT

## 1798

1798

> And at the time of the end shall the king of the south push at him:

> Og i endetiden skal sydens konge støte sammen med ham:

## 1989

1989

> But his sons shall be stirred up, and shall assemble a multitude of great forces: and the king of the north shall come against him like a whirlwind, with chariots, and with horsemen, and with many ships; and he shall enter into the countries, and shall overflow and pass over. and one shall certainly come, and overflow, and pass through: then shall he return, and be stirred up, even to his fortress.

> Men hans sønner skal ruste seg og samle en mengde store hærstyrker; og kongen i nord skal komme mot ham som en stormvind, med vogner og med ryttere og med mange skip; og han skal trenge inn i landene og skylle over dem og fare fram. Og én skal visselig komme og skylle over og dra gjennom; deretter skal han vende tilbake og ruste seg, helt til hans festning.

## 2014 the battle of Raphia

2014 Slaget ved Raphia

> And the king of the south shall be moved with choler, and shall come forth and fight with him, even with the king of the north: and he shall set forth a great multitude; but the multitude shall be given into his hand. And when he hath taken away the multitude, his heart shall be lifted up; and he shall cast down many ten thousands: but he shall not be strengthened by it.

> Og kongen i sør skal bli grepet av vrede og dra ut og stride mot ham, mot kongen i nord. Og han skal stille opp en stor mengde, men mengden skal bli gitt i hans hånd. Og når han har bortført mengden, skal hans hjerte opphøyes; og han skal felle mange titusener. Men ved dette skal han ikke bli styrket.

## The battle of Panium (Caesarea Philippi)

Slaget ved Panium (Caesarea Filippi)

> For the king of the north shall return, and shall set forth a multitude greater than the former, and shall certainly come after certain years with a great army and with much riches.

> For kongen i nord skal vende tilbake og stille opp en større mengde enn den første, og etter noen år skal han visselig komme med en stor hær og med mye rikdom.

> And in those times there shall many stand up against the king of the south: also the robbers of thy people shall exalt themselves to establish the vision; but they shall fall.

> Og i de tider skal mange reise seg mot kongen i sør; også voldsmennene blant ditt folk skal opphøye seg for å stadfeste synet; men de skal falle.

> So the king of the north shall come, and cast up a mount, and take the most fenced cities: and the arms of the south shall not withstand, neither his chosen people, neither shall there be any strength to withstand.

> Så skal kongen i nord komme og kaste opp en voll og innta de sterkest befestede byer; og sørens styrker skal ikke kunne stå imot, heller ikke hans utvalgte folk, og det skal ikke være noen kraft til å stå imot.

## The Sunday law in the USA

Søndagsloven i USA

> But he that cometh against him shall do according to his own will, and “none shall stand” before him: and “he shall stand” in the glorious land, which by his hand shall be consumed. He shall enter also into the glorious land, and many countries shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. He shall stretch forth his hand also upon the countries: and the land of Egypt shall not escape. Daniel 11:40, 10–16, 41, 42.

> Men den som kommer imot ham, skal gjøre etter sin egen vilje, og «ingen skal kunne stå seg» for ham; og «han skal bli stående» i det herlige land, som ved hans hånd skal bli fortært. Han skal også dra inn i det herlige land, og mange land skal bli omstyrtet; men disse skal slippe unna hans hånd: Edom og Moab og de fremste av Ammons barn. Han skal også rekke sin hånd ut mot landene, og landet Egypt skal ikke slippe unna. Daniel 11:40, 10–16, 41, 42.

When Peter is prophetically at Caesarea Philippi (Panium), and Pentecost it is the time of the latter rain, which locates him in the ‘hidden history’ of verse forty. I intend to address the current Ukrainian War represented in verse eleven of chapter eleven and the coming war of Panium of verses thirteen to fifteen that leads to the Third World War which are the external events between 1989 and the Sunday law, but we are currently identifying the history of the third angel from October 22, 1844 unto the formation of a legal church in 1863.

Når Peter profetisk befinner seg i Cæsarea Filippi (Panium), og pinse er tiden for det sene regn, plasserer dette ham i vers førtis «skjulte historie». Jeg har til hensikt å behandle den nåværende ukrainske krigen, fremstilt i vers elleve i kapittel elleve, og den kommende krigen ved Panium i vers tretten til femten, som leder til den tredje verdenskrig, hvilke er de ytre hendelsene mellom 1989 og søndagsloven; men vi identifiserer for tiden den tredje engels historie fra 22. oktober 1844 og frem til dannelsen av en lovlig kirke i 1863.

The line illustrates the arrival of the third angel on 9/11 (1844) unto the Sunday law (1863). The Sunday law was typified by the Emancipation Proclamation announcing freedom, thus typifying the Sunday law where freedom is removed. Freedom proclaimed by the first Republican president, typifying the freedom removed by the last Republican president—who is prophetically destined to become a dictator at the Sunday law.

Linjen illustrerer den tredje engels ankomst den 11. september 1844 frem til søndagsloven (1863). Søndagsloven ble forbildet ved Emansipasjonserklæringen, som kunngjorde frihet, og således forbildet den søndagsloven hvor friheten blir tatt bort. Friheten ble proklamert av den første republikanske presidenten, som er et forbilde på den friheten som blir fjernet av den siste republikanske presidenten – som profetisk er bestemt til å bli en diktator ved søndagsloven.

> “When our nation shall so abjure the principles of its government as to enact a Sunday law, Protestantism will in this act join hands with popery; it will be nothing else than giving life to the tyranny which has long been eagerly watching its opportunity to spring again into active despotism.” Testimonies, volume 5, 711.

> «Når vår nasjon i den grad forkaster sitt styres grunnprinsipper at den vedtar en søndagslov, vil protestantismen ved denne handling rekke hånden til pavedømmet; det vil ikke være noe annet enn å gi liv til det tyranniet som lenge ivrig har speidet etter sin anledning til på ny å bryte frem i aktiv despotisme.» Testimonies, bind 5, 711.

742 BC was the alpha history that began the time prophecies of Isaiah seven verse eight, that reached the omega fulfillment in 1863. In 742 Ahaz, king of the southern kingdom of Judah was entering a Civil War against the ten northern tribes who made up the northern kingdom. The history of 742 BC was illustrated in Judah, the literal glorious land of Scriptures, that was populated by literal Jews and represented in the passage by the wicked and foolish king Ahaz—thus typifying the omega history of 1863. The omega history of 1863 is fulfilled within the period the United States reigns as the earth beast, the sixth kingdom of Bible prophecy. The United States is the spiritual glorious land, made up of Protestant Christianity who are biblically spiritual Jews. The Civil War between north and south in 742 BC at the alpha history illustrated the Civil War between north and south in the omega history of 1863. Together those two witnesses illustrate the external history leading up to the Sunday law where the spiritual glorious land will once again be divided into two classes.

742 f.Kr. var alfa-historien som innledet tidsprofetiene i Jesaja 7,8, og som nådde sin omega-oppfyllelse i 1863. I 742 gikk Akas, konge over det sørlige riket Juda, inn i en borgerkrig mot de ti nordlige stammene som utgjorde det nordlige riket. Historien i 742 f.Kr. ble fremstilt i Juda, Skriftens bokstavelige herlige land, som var befolket av bokstavelige jøder og i avsnittet representert ved den ugudelige og dårlige kong Akas—og typifiserte således omega-historien i 1863. Omega-historien i 1863 oppfylles innenfor den perioden da De forente stater regjerer som jorddyret, det sjette riket i Bibelens profeti. De forente stater er det åndelige herlige land, sammensatt av protestantisk kristendom, som bibelsk sett er åndelige jøder. Borgerkrigen mellom nord og sør i 742 f.Kr. i alfa-historien illustrerte borgerkrigen mellom nord og sør i omega-historien i 1863. Sammen illustrerer disse to vitnene den ytre historien frem mot søndagsloven, da det åndelige herlige land igjen skal bli delt i to klasser.

In 742 BC, the northern power represented an alliance between Israel’s ten northern tribes and Syria, thus typifying an alliance with an outside power, as was fulfilled when the support of the pro-slavery papacy was given to the pro-slavery southern states in the Civil War. The outside ally of Syria in 742 BC, and the outside ally of the papacy in the Civil War, identifies the alliance of the world-globalists with the globalist Democrats in their warfare against MAGA-ism, a warfare that began in 2015 when the fourth and richest president stood up, and in doing so stirred up the entire realm of Grecia according to Daniel eleven, verse two. That stirring is identifying the awakening of the heathen in the book of Joel. “Grecia” and “heathen” are symbols of the dragon power that leads the world to Armageddon in alliance with the beast and the false prophet.

I 742 f.Kr. representerte den nordlige makten en allianse mellom Israels ti nordlige stammer og Syria, og typifiserte således en allianse med en utenforstående makt, slik det ble oppfylt da den slaverivennlige pavemaktens støtte ble gitt til de slaverivennlige sørstatene under borgerkrigen. Den utenforstående allierte til Syria i 742 f.Kr., og den utenforstående allierte til pavemakten under borgerkrigen, identifiserer alliansen mellom verdensglobalistene og de globalistiske demokratene i deres krigføring mot MAGA-ismen, en krigføring som begynte i 2015 da den fjerde og rikeste presidenten stod fram, og derved vakte opp hele Greklands rike i samsvar med Daniel 11, vers 2. Denne oppvåkningen identifiserer hedningenes oppvåkning i Joels bok. «Grekenland» og «hedningene» er symboler på dragemakten som leder verden til Harmageddon i allianse med dyret og den falske profet.

In 2015 the heathen were awakened to the prophetic call to Joel’s valley of Jehosophat, that he also called the valley of judgment. In 2015 Donald Trump announced his presidential candidacy, thus stirring up the globalist empire represented as Grecia and the heathen began their march to Armageddon, and only one year after the beginning of the Ukrainian War in fulfillment of verse eleven of Daniel eleven.

I 2015 ble hedningene vekket til det profetiske kallet til Joels Josafats dal, som han også kalte dommens dal. I 2015 kunngjorde Donald Trump sitt kandidatur til presidentembetet, og satte dermed det globalistiske imperiet, framstilt som Grecia, i bevegelse, og hedningene begynte sin marsj mot Harmageddon, og dette bare ett år etter begynnelsen på den ukrainske krigen som oppfyllelse av vers elleve i Daniel elleve.

The civil wars of 742 BC and 1863 identify the history of the Sunday law, which marks the end of the sixth kingdom of Bible prophecy. That sixth kingdom began with the Revolutionary War, so the end of the sixth kingdom at the Sunday law identifies the repetition of the Revolutionary War, at the very time that the Civil War is taking place. The definition of and the labelling of either a Civil or Revolutionary war is based upon perspective. What the Democrats are now doing through lawfare, embezzlement, fraud, illegal immigration and propaganda they call a color-revolution, but those souls opposed to their globalist maneuvers consider the very same activities as the instigation of ‘civil’ unrest. Is Antifa a criminal or a hero?

Borgerkrigene i 742 f.Kr. og 1863 identifiserer søndagslovens historie, som markerer slutten på det sjette riket i Bibelens profeti. Dette sjette riket begynte med uavhengighetskrigen, så slutten på det sjette riket ved søndagsloven identifiserer gjentakelsen av uavhengighetskrigen, nettopp på den tid da borgerkrigen finner sted. Definisjonen av og benevnelsen på enten en borgerkrig eller en revolusjonskrig er basert på perspektiv. Det demokratene nå gjør gjennom lawfare, underslag, bedrageri, illegal innvandring og propaganda, kaller de en fargerevolusjon, men de sjeler som er imot deres globalistiske manøvrer, betrakter de selvsamme aktivitetene som tilskyndelsen til «sivile» uroligheter. Er Antifa en forbryter eller en helt?

The two historical wars represent a single divisive war that takes place in the history of the last Republican president. As with the first Republican president the warfare will be won by the last Republican president, who was also typified by the first President, who was also the victor of the Revolutionary War. The MAGA revolution, according to the Democrats, is producing the current ‘civil unrest.’ Depending on your personal political persuasion, the current war is either a revolutionary war or a civil war. Prophetically it is both.

De to historiske krigene representerer én enkelt splittende krig som finner sted i historien til den siste republikanske presidenten. Som med den første republikanske presidenten vil krigen bli vunnet av den siste republikanske presidenten, som også ble forbilledliggjort ved den første presidenten, som også var seierherren i revolusjonskrigen. MAGA-revolusjonen frembringer, ifølge Demokratene, den nåværende «sivile uroen». Avhengig av din personlige politiske overbevisning er den nåværende krigen enten en revolusjonskrig eller en borgerkrig. Profetisk er den begge deler.

1863 represents the Sunday law and so does 1844, when the third angel arrived with the message of the Sunday law. The period of 1844 unto 1863 bears the signature of the Sunday law from beginning to end. In 1846 the marriage of the Whites, the observance of Sabbath and the name change from Harmen to White marked that the marriage that was entered into on October 22, 1844 had been consummated, and that consummation marked the beginning of the testing process of the third angel, just as the three-fold Sabbath test of manna marked the beginning of ten tests following the baptism of the Red Sea.

1863 representerer søndagsloven, og det samme gjør 1844, da den tredje engel kom med budskapet om søndagsloven. Perioden fra 1844 til 1863 bærer søndagslovens signatur fra begynnelse til slutt. I 1846 markerte de hvites ekteskap, sabbatshelligholdelsen og navneendringen fra Harmen til White at det ekteskapet som var blitt inngått den 22. oktober 1844, var blitt fullbyrdet, og denne fullbyrdelsen markerte begynnelsen på den tredje engels prøvingsprosess, liksom mannaens trefoldige sabbatsprøve markerte begynnelsen på ti prøver etter dåpen i Rødehavet.

The manna was the first test and represented the tenth test at Kadesh for both represent the third angel’s message and therefore the Sunday law.

Mannaen var den første prøven og representerte den tiende prøven ved Kadesj, for begge representerer den tredje engels budskap og dermed søndagsloven.

> “Every week during their long sojourn in the wilderness the Israelites witnessed a threefold miracle, designed to impress their minds with the sacredness of the Sabbath: a double quantity of manna fell on the sixth day, none on the seventh, and the portion needed for the Sabbath was preserved sweet and pure, when if any were kept over at any other time it became unfit for use.” Patriarchs and Prophets, 296.

> «Hver uke under deres lange opphold i ørkenen var israelittene vitne til et trefoldig mirakel, bestemt til å innprente i deres sinn sabbatens hellighet: en dobbel mengde manna falt på den sjette dagen, ingen på den sjuende, og den delen som var nødvendig for sabbaten, ble bevart frisk og ren, mens den, dersom noe ble spart til overs på noe annet tidspunkt, ble ubrukelig.» Patriarchs and Prophets, 296.

The first of ten tests was the “manna” test representing the threefold message of the three angels of Revelation fourteen. As with the manna, the angels represent the threefold warning against worship upon the first day of the week. The threefold manna miracle was “designed to impress their minds with the sacredness of the Sabbath,” which is of course the design of the third angel. The first of the three miracles represented by the manna, involved “eating” the heavenly bread, and “eating” is an alpha symbol of the latter rain period. The second miracle, represents the second angel’s message where inspiration “doubles” words and phrases to mark the period represented by Babylon’s two falls, for Babylon is fallen, is fallen. The second miracle was the “doubling” of the amount of manna on the sixth day. The third miracle was the preservation of the bread of the seventh-day Sabbath.

Den første av ti prøver var «manna»-prøven, som representerte det trefoldige budskapet fra de tre englene i Åpenbaringen fjorten. Som med mannaen representerer englene den trefoldige advarselen mot tilbedelse på ukens første dag. Det trefoldige manna-mirakelet var «utformet for å innprente i deres sinn sabbatens hellighet», hvilket naturligvis er den tredje engels hensikt. Det første av de tre miraklene som mannaen representerte, innebar å «ete» det himmelske brød, og å «ete» er et alfa-symbol på senregnsperioden. Det andre mirakelet representerer den annen engels budskap, hvor inspirasjonen «fordobler» ord og uttrykk for å markere den perioden som representeres ved Babylons to fall, for Babylon er falt, er falt. Det andre mirakelet var «fordoblingen» av mengden manna på den sjette dag. Det tredje mirakelet var bevaringen av brødet for den syvendedags sabbat.

As a type of the three angels, the manna is the first angel, and therefore must contain the entire story, which in Revelation fourteen is the story of all three angels. The first angel is a fractal of all three angels’ messages. A fractal is a complex geometric shape that can be split into parts, each of which is a reduced-size copy of the whole. This property is called self-similarity. Fractals often have intricate detail no matter how much you zoom in. Fractals occur in mathematics, biology, physics, geology, chemistry, astronomy, engineering and many other fields of understanding.

Som et forbilde på de tre engler er mannaen den første engel, og må derfor inneholde hele beretningen, som i Åpenbaringen fjorten er beretningen om alle de tre englene. Den første engel er en fraktal av alle de tre englenes budskap. En fraktal er en kompleks geometrisk form som kan deles opp i deler, hvor hver del er en kopi av helheten i redusert størrelse. Denne egenskapen kalles selvlikhet. Fraktaler har ofte innfløkte detaljer uansett hvor mye man forstørrer dem. Fraktaler forekommer i matematikk, biologi, fysikk, geologi, kjemi, astronomi, ingeniørvitenskap og mange andre kunnskapsområder.

The “three-step structure” of the three angels in Revelation chapter fourteen is represented in the message of the first angel, thus making the first angel a “fractal” of the three angels. The first three chapters of the book of Daniel represent the first, second and third angels’ messages respectively, and Daniel chapter one contains the same “three-step structure” represented in the three chapters, and as in the three angels in relation to the first angel.

«Tretrinnsstrukturen» til de tre englene i Åpenbaringen kapittel fjorten er representert i den første engelens budskap, og gjør dermed den første engelen til en «fraktal» av de tre englene. De tre første kapitlene i Daniels bok representerer henholdsvis den første, andre og tredje engels budskap, og Daniel kapittel én inneholder den samme «tretrinnsstrukturen» som er representert i de tre kapitlene, slik også de tre englene står i forhold til den første engelen.

The threefold miracle of the manna was to be eaten and Daniel chapter one is about eating. Daniel passed the diet test by choosing pulse over the diet of Babylon. He was then tested for his appearance and his appearance produced a separation between his countenance and the countenance of those who ate Babylon’s food. The second angel’s message is the call to separate from Babylon during a separation history where two classes are developed and then manifested. That second test for Daniel led to the third test of Nebuchadnezzar, which was the third test in chapter one and typified the golden image test of chapter three, which Sister White repeatedly identifies as the Sunday law, which is the third angel’s message. Daniel chapter one is a fractal of the first three chapters of Daniel and those three chapters represent the three angels of Revelation fourteen, of which the first angel and chapter one of Daniel are both fractals of all three angels and all three chapters.

Det trefoldige miraklet med mannaen skulle etes, og Daniel kapittel én handler om å spise. Daniel bestod prøven om kostholdet ved å velge grønnsaker fremfor Babylons kost. Deretter ble han prøvet med hensyn til sitt utseende, og hans utseende frembrakte et skille mellom hans åsyn og åsynet til dem som spiste Babylons mat. Den andre engels budskap er kallet til å skille seg fra Babylon i løpet av en adskillelseshistorie hvor to klasser utvikles og deretter manifesteres. Denne andre prøven for Daniel førte til Nebukadnesars tredje prøve, som var den tredje prøven i kapittel én og var et forbilde på prøven med gullstøtten i kapittel tre, som søster White gjentatte ganger identifiserer som søndagsloven, hvilket er den tredje engels budskap. Daniel kapittel én er en fraktal av de tre første kapitlene i Daniel, og disse tre kapitlene representerer de tre englene i Åpenbaringen fjorten, hvorav både den første engelen og Daniel kapittel én er fraktaler av alle tre englene og alle tre kapitlene.

> “Every week during their long sojourn in the wilderness the Israelites witnessed a threefold miracle, designed to impress their minds with the sacredness of the Sabbath: a double quantity of manna fell on the sixth day, none on the seventh, and the portion needed for the Sabbath was preserved sweet and pure, when if any were kept over at any other time it became unfit for use.

> «Hver uke under deres lange opphold i ørkenen var israelittene vitne til et trefoldig mirakel, bestemt til å innprente sabbatens hellighet i deres sinn: en dobbelt mengde manna falt på den sjette dagen, ingen på den sjuende, og den delen som trengtes for sabbaten, ble bevart frisk og ren, mens den, dersom noe ble gjemt til en hvilken som helst annen tid, ble ubrukelig.»

> “In the circumstances connected with the giving of the manna, we have conclusive evidence that the Sabbath was not instituted, as many claim, when the law was given at Sinai. Before the Israelites came to Sinai they understood the Sabbath to be obligatory upon them. In being obliged to gather every Friday a double portion of manna in preparation for the Sabbath, when none would fall, the sacred nature of the day of rest was continually impressed upon them. And when some of the people went out on the Sabbath to gather manna, the Lord asked, ‘How long refuse ye to keep My commandments and My laws?’” Patriarchs and Prophets, 296.

> «I de omstendigheter som var knyttet til mannaens givelse, har vi avgjørende bevis for at sabbaten ikke ble innstiftet, slik mange hevder, da loven ble gitt på Sinai. Før israelittene kom til Sinai, forstod de at sabbaten var bindende for dem. Ved at de hver fredag måtte samle en dobbel porsjon manna som forberedelse til sabbaten, da ingen manna ville falle, ble den hellige karakteren ved hviledagen stadig innprentet i dem. Og da noen av folket gikk ut på sabbaten for å samle manna, spurte Herren: ‘Hvor lenge vil dere nekte å holde Mine bud og Mine lover?’» Patriarker og profeter, 296.

Gathering and eating the manna, is typifying John in chapter ten of Revelation taking (gathering) the little book out of the angel’s hand and then eating it.

Å samle mannaen og spise den er et forbilde på at Johannes i kapittel ti i Åpenbaringen tar (samler) den lille boken ut av engelens hånd og deretter eter den.

> And I went unto the angel, and said unto him, Give me the little book. And he said unto me, Take it, and eat it up; and it shall make thy belly bitter, but it shall be in thy mouth sweet as honey. Revelation 10:9.

> Og jeg gikk bort til engelen og sa til ham: Gi meg den lille boken. Og han sa til meg: Ta den og et den opp; den skal gjøre din buk bitter, men i din munn skal den være søt som honning. Åpenbaringen 10:9.

John first had to go to the angel and ask, then he had to “take” the little book, and then he had to “eat” it. John is representing the three steps of the first angel by going to and asking the angel, followed by the second step of taking and the third of eating. Gathering and or eating, is the first of the three tests of the manna, but it contains a fractal of all three manna tests. Gathering and eating the manna, is typifying Jeremiah.

Johannes måtte først gå til engelen og be, deretter måtte han «ta» den lille boken, og så måtte han «ete» den. Johannes representerer den første engels tre trinn ved å gå til og be engelen, etterfulgt av det andre trinnet, å ta, og det tredje, å ete. Å samle og/eller å ete er den første av de tre prøvene knyttet til mannaen, men den inneholder en fraktal av alle de tre manna-prøvene. Å samle og ete mannaen er et forbilde på Jeremia.

> Thy words were found, and I did eat them; and thy word was unto me the joy and rejoicing of mine heart: for I am called by thy name, O Lord God of hosts. Jeremiah 15:16.

> Dine ord ble funnet, og jeg åt dem; og dine ord ble meg til mitt hjertes fryd og glede; for jeg er kalt med ditt navn, Herre, hærskarenes Gud. Jeremia 15:16.

His “words were found” by Jeremiah seeking and then asking for the little book. His word was found when the manna was gathered. Gathering and eating the manna, is typifying Ezekiel who ate the book given to him and in doing so identifies that to refuse to eat the book was to be as the rebellious house.

Hans «ord ble funnet» av Jeremia, som søkte og deretter ba om den lille boken. Hans ord ble funnet da mannaen ble samlet. Å samle og ete mannaen er et forbilde på Esekiel, som åt boken som ble gitt ham, og viser dermed at å nekte å ete boken var å være som det gjenstridige hus.

> But thou, son of man, hear what I say unto thee; Be not thou rebellious like that rebellious house: open thy mouth, and eat that I give thee. And when I looked, behold, an hand was sent unto me; and, lo, a roll of a book was therein; And he spread it before me; and it was written within and without: and there was written therein lamentations, and mourning, and woe. Moreover he said unto me, Son of man, eat that thou findest; eat this roll, and go speak unto the house of Israel.

> Men du, menneskesønn, hør hva jeg sier til deg; vær ikke gjenstridig lik det gjenstridige hus: lukk opp din munn, og et det jeg gir deg. Og da jeg så, se, en hånd ble rakt ut til meg; og se, i den var en bokrull; og han bredte den ut foran meg; og den var skrevet både innvendig og utvendig; og det som var skrevet i den, var klagesanger og sorg og ve. Og han sa til meg: Menneskesønn, et det du finner; et denne bokrullen, og gå og tal til Israels hus.

> So I opened my mouth, and he caused me to eat that roll. And he said unto me, Son of man, cause thy belly to eat, and fill thy bowels with this roll that I give thee. Then did I eat it; and it was in my mouth as honey for sweetness. Ezekiel 2:8–3:3.

> Så åpnet jeg min munn, og han lot meg ete bokrullen. Og han sa til meg: Menneskesønn, la din buk ete, og fyll ditt indre med denne bokrullen som jeg gir deg. Da åt jeg den, og i min munn var den søt som honning. Esekiel 2:8–3:3.

If Ezekiel refused to eat the little book he would be in the rebellious house, and the “roll” of the “book” he was to eat was represented as “lamentations, and mourning, and woe,” representing a threefold message in the last days. The threefold message of the last days is the three angels messages of Revelation fourteen, and the context which Ezekiel presents those three messages, is the context of Islam and the third woe. The three messages possess an alpha and an omega, and the third is “woe,” a primary symbol of Islam, so the alpha must agree with the omega, therefore the “lamentations” represent the lamentations that began at 9/11 with the arrival of the seventh trumpet and third woe which would progressively escalate on into the seven last plagues. At the Sunday law “earthquake” of Revelation eleven, the third woe cometh quickly, and inspiration informs us that the unrighteous decree of Isaiah ten is that Sunday law. The verse begins by stating “woe” upon those who make unrighteous decrees.

Dersom Esekiel nektet å ete den lille bokrullen, ville han være i det opprørske hus, og den «bokrullen» av den «bok» han skulle ete, ble fremstilt som «klagesanger og sorg og ve», og representerte et trefoldig budskap i de siste dager. Det trefoldige budskapet i de siste dager er de tre englebudskapene i Åpenbaringen fjorten, og den sammenheng hvor Esekiel fremstiller disse tre budskapene, er sammenhengen med islam og det tredje ve. De tre budskapene har en alfa og en omega, og det tredje er «ve», et primært symbol på islam; derfor må alfaen stemme overens med omegaen, og følgelig representerer «klagesangene» de klagesanger som begynte ved 11. september med ankomsten av den sjuende basun og det tredje ve, som gradvis skulle eskalere videre inn i de sju siste plagene. Ved søndagslovens «jordskjelv» i Åpenbaringen elleve kommer det tredje ve snart, og inspirasjonen opplyser oss om at det urettferdige påbudet i Jesaja ti er den søndagsloven. Verset begynner med å erklære «ve» over dem som gjør urettferdige påbud.

Eating the manna was the first of three tests, the second was the “doubling” on the preparation day. And what were the preparing for? They were preparing for the Sabbath test, which is the third angel’s message.

Å spise mannaen var den første av tre prøver; den andre var «fordoblingen» på forberedelsesdagen. Og hva forberedte de seg på? De forberedte seg på sabbatsprøven, som er den tredje engels budskap.

That threefold miracle was also the first or alpha test of ten tests. God gave manna at the first step, then He gave a ‘double’ portion at the second step, but none at the third. The third test is different than the first two tests, for the third is the litmus test. Those three tests represent the alpha of a ten-step testing process that leads to the first Kadesh.

Dette trefoldige mirakelet var også den første eller alfa-prøven av ti prøver. Gud gav manna ved det første trinnet, deretter gav Han en «dobbel» porsjon ved det andre trinnet, men ingen ved det tredje. Den tredje prøven er forskjellig fra de to første prøvene, for den tredje er lakmusprøven. Disse tre prøvene representerer alfaen i en tidelt prøveprosess som fører til det første Kadesj.

If you search the various theologians, you will find many lists of the ten tests that reach their conclusion at the first Kadesh. Almost all of them include the Red Sea as one of the ten tests, some include historical waymarks before the Red Sea during the plagues. They are all wrong.

Dersom du gransker de ulike teologene, vil du finne mange lister over de ti prøvene som når sin avslutning ved det første Kadesj. Nesten alle av dem inkluderer Rødehavet som én av de ti prøvene; noen inkluderer historiske veimerker før Rødehavet under plagene. De tar alle feil.

The first test is the manna. Paul identifies that the Red Sea crossing was baptism.

Den første prøven er mannaen. Paulus fastslår at overgangen gjennom Rødehavet var dåp.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea. 1 Corinthians 10:1, 2.

> For jeg vil ikke, brødre, at dere skal være uvitende om at våre fedre alle var under skyen, og alle gikk gjennom havet, og alle ble døpt til Moses i skyen og i havet. 1 Korinterbrev 10:1, 2.

Moses typifies Jesus, and Jesus’ baptism identifies a testing process, threefold in nature, beginning with and emphasizing the test of appetite. The cross was typified by the Passover in Egypt. When they came out on the other side of the Red Sea, Christ was resurrected as the first fruit offering. When He came out of the watery grave at the hands of John the Baptist, Christ (the first fruit offering) began a forty-day testing process. After He was resurrected as typified by His baptism, there were forty days that Christ interacted with the disciples’ face to face. The testing process begins after the Red Sea crossing, as certainly as Christ was driven by the Spirit into the wilderness as soon as He came out of the water.

Moses er et forbilde på Jesus, og Jesu dåp angir en prøvelsesprosess, trefoldig i sin natur, som begynner med og legger vekt på prøven når det gjelder appetitten. Korset ble forbildet ved påsken i Egypt. Da de kom ut på den andre siden av Rødehavet, ble Kristus oppreist som førstegrødeofferet. Da Han kom opp av vanngraven ved Johannes Døperens hånd, begynte Kristus (førstegrødeofferet) en førti dagers prøvelsesprosess. Etter at Han var oppreist, slik dette ble forbildet ved Hans dåp, var det førti dager da Kristus samhandlet ansikt til ansikt med disiplene. Prøvelsesprosessen begynner etter overgangen over Rødehavet, like sikkert som Kristus ble drevet av Ånden ut i ørkenen så snart Han kom opp av vannet.

The first test for Christ was appetite, for the Bread of Heaven took up His anointed work right where Adam had fallen. The first test after the Red Sea is the threefold manna test typifying the threefold test upon the Bread of Heaven. Christ’s testing began after He came out of the water, so the ten tests must also begin ‘after’ they came out of the water. Christ was then confronted with a threefold test, set within the context of appetite, as typified by the threefold test of the manna that began after the Spirit had driven ancient Israel out of Egypt and into the wilderness.

Den første prøven for Kristus var appetitten, for Himmelens Brød tok opp sin salvede gjerning nettopp der Adam hadde falt. Den første prøven etter Rødehavet er den trefoldige manna-prøven, som er et forbilde på den trefoldige prøven over Himmelens Brød. Kristi prøvelse begynte etter at Han kom opp av vannet, derfor må også de ti prøvene begynne «etter» at de kom opp av vannet. Kristus ble da stilt overfor en trefoldig prøve, satt innenfor appetittens sammenheng, slik dette er forbilledliggjort ved den trefoldige prøven med mannaen, som begynte etter at Ånden hadde drevet det gamle Israel ut av Egypt og inn i ørkenen.

The other lists that conjecture about what rebellions are represented by the ten tests that culminate at Kadesh identify Aaron’s golden calf rebellion as one of those ten tests, but they are wrong.

De andre listene som fremsetter formodninger om hvilke opprør som representeres ved de ti prøvene som kulminerer i Kadesj, identifiserer Arons opprør med gullkalven som én av disse ti prøvene, men de tar feil.

The provocation of the golden calf represents two tests. It is an essential element of the golden calf’s symbolism. The idolatry manifested when the people thought God would not see, was followed by the return of Moses. Then the people made a choice to remain idolaters in full view of God, as represented by Moses.

Gullkalvens provokasjon representerer to prøver. Det er et vesentlig element i gullkalvens symbolikk. Avgudsdyrkelsen som kom til uttrykk da folket tenkte at Gud ikke ville se, ble etterfulgt av Moses’ tilbakekomst. Deretter traff folket et valg om å forbli avgudsdyrkere fullt synlig for Gud, slik Moses representerte.

In the twofold escalating rebellion, we see a prophetic division in the tribes, when the tribe of Levi became exclusively assigned to the sanctuary work, for until that rebellion, the sanctuary work was to be accomplished by the firstborn of every tribe. No longer would that be the case. Now the faithful tribe of Levi would maintain the temple. “Division” or separation into ‘two’ is an element of the prophetic characteristic of the golden calf.

I det dobbelt opptrappende opprøret ser vi en profetisk deling i stammene, da Levi stamme ble utelukkende tilordnet helligdomstjenesten; for inntil det opprøret skulle helligdomstjenesten utføres av de førstefødte i hver stamme. Slik skulle det ikke lenger være. Nå skulle den trofaste Levi stamme ivareta tempelet. «Deling» eller atskillelse i «to» er et element i den profetiske karakteristikken av gullkalven.

Aaron’s rebellion typified the rebellion of Jeroboam, the first king of the northern kingdom of Israel. Jeroboam ‘doubles’ the golden calves, placing one in Bethel and one in Dan. Aaron and Jeroboam are representing parallel histories, which is the history of the formation of the image of the beast. The history of the image of the beast is fulfilled in two periods, divided by the Sunday law in the United States. The image of the beast is a symbol of the combination of church and state which is set up first in the United States, and then in the world.

Arons opprør var et forbilde på Jeroboams opprør, den første kongen i nordriket Israel. Jeroboam «fordobler» gullkalvene ved å plassere én i Betel og én i Dan. Aron og Jeroboam representerer parallelle historier, som er historien om dannelsen av dyrets bilde. Historien om dyrets bilde oppfylles i to perioder, atskilt av søndagsloven i De forente stater. Dyrets bilde er et symbol på foreningen av kirke og stat, som først opprettes i De forente stater, og deretter i verden.

There is always a division associated with symbols of the image of the beast. With Aaron it was the separation of the Levites, with Jeroboam it was the separation of the twelve tribes into two southern and ten northern tribes.

Det er alltid en adskillelse forbundet med symbolene på dyrets bilde. Hos Aron var det utskillelsen av levittene; hos Jeroboam var det adskillelsen av de tolv stammene i to sørlige og ti nordlige stammer.

The symbol of that relationship of church and state is called “the image of the beast” by John in the book of Revelation. Aaron and Jeroboams’ golden calves were images of a beast, and the beast they were images of is Babylon, for the first kingdom of Bible prophecy is represented by a head of “gold” in Daniel chapter two. The image of the beast represents two tests, for the test is first brought upon the earth beast—the United States, then in chapter thirteen of Revelation the United States forces the world to set up an image to the beast. The first test is the USA, then the world.

Symbolet på dette forholdet mellom kirke og stat kalles av Johannes i Åpenbaringsboken «dyrets bilde». Arons og Jeroboams gullkalver var bilder av et dyr, og dyret de var bilder av, er Babylon, for det første riket i Bibelens profeti er fremstilt ved et hode av «gull» i Daniels bok, kapittel to. Dyrets bilde representerer to prøver, for prøven bringes først over jordens dyr—De forente stater, deretter i Åpenbaringen kapittel tretten tvinger De forente stater verden til å sette opp et bilde til dyret. Den første prøven er USA, deretter verden.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> «Når Amerika, landet for religiøs frihet, forener seg med pavedømmet i å tvinge samvittigheten og nøde mennesker til å ære den falske sabbat, vil folk i alle land på hele jorden bli ledet til å følge hennes eksempel.» Testimonies, bind 6, 18.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> «Fremmede nasjoner vil følge De forente staters eksempel. Selv om hun går foran, vil den samme krisen likevel komme over vårt folk i alle deler av verden.» Testimonies, bind 6, 395.

The golden calf rebellion is twofold and marks two of the first nine tests which lead to the tenth and final test at the first Kadesh. When Aaron and Jeroboams’ rebellions are brought together “line upon line” you find Aaron, the high priest representing a church and Jeroboam, the king of Israel, representing the state. The two lines together are a symbol of a church state combination. Jeroboam’s two altars were set up in Bethel, (meaning church) and Dan (meaning judgment) and together representing the combination of church and state. With these points in place, we will begin to identify the ten tests.

Opprøret med gullkalven er todelt og markerer to av de første ni prøvene som leder frem til den tiende og siste prøven ved det første Kadesj. Når Arons og Jeroboams opprør føres sammen, «linje på linje», finner man Aron, øverstepresten som representerer en kirke, og Jeroboam, Israels konge, som representerer staten. De to linjene sammen er et symbol på en kombinasjon av kirke og stat. Jeroboams to altere ble reist i Betel, (som betyr kirke) og Dan (som betyr dom), og representerer sammen kombinasjonen av kirke og stat. Med disse punktene på plass vil vi begynne å identifisere de ti prøvene.

The ten tests are set within the context of the Sabbath rest (Hebrews 3–4). They begin with the threefold miracle of the manna and its lesson upon the Sabbath and it ends at the tenth test, the first Kadesh. That first Kadesh is “the day of provocation in the Scriptures,” and Paul places the final rebellion in the context of the Sabbath test. The alpha test was the Sabbath, as symbolized by manna, and the tenth and omega test at the first Kadesh was also the Sabbath rest. Alpha and Omega always represents the end with the beginning.

De ti prøvene er satt inn i rammen av sabbatshvilen (Hebreerne 3–4). De begynner med det trefoldige mirakelet med mannaen og dens lærdom om sabbaten, og de ender ved den tiende prøven, den første Kadesj. Denne første Kadesj er «forbitrelsens dag i Skriften», og Paulus setter det endelige opprøret inn i sammenhengen med sabbatsprøven. Alfa-prøven var sabbaten, slik den ble symbolisert ved mannaen, og den tiende og omega-prøven ved den første Kadesj var også sabbatshvilen. Alfa og Omega representerer alltid enden sammen med begynnelsen.

> Wherefore (as the Holy Ghost saith, Today if ye will hear his voice, Harden not your hearts, as in the provocation, in the day of temptation in the wilderness: When your fathers tempted me, proved me, and saw my works forty years. Wherefore I was grieved with that generation, and said, They do alway err in their heart; and they have not known my ways. So I sware in my wrath, They shall not enter into my rest.)

> Derfor, som Den Hellige Ånd sier: I dag, om dere hører hans røst, da forherd ikke deres hjerter som under opprøret, på fristelsens dag i ørkenen, da deres fedre fristet meg, satte meg på prøve og så mine gjerninger i førti år. Derfor ble jeg harm på den slekt og sa: De farer alltid vill i sitt hjerte, og de har ikke kjent mine veier. Så sverget jeg i min vrede: De skal ikke komme inn til min hvile.

> Take heed, brethren, lest there be in any of you an evil heart of unbelief, in departing from the living God. But exhort one another daily, while it is called Today; lest any of you be hardened through the deceitfulness of sin. For we are made partakers of Christ, if we hold the beginning of our confidence stedfast unto the end;

> Se til, brødre, at det ikke i noen av dere finnes et ondt vantroens hjerte, så dere faller fra den levende Gud. Men forman hverandre hver dag, så lenge det heter I dag, for at ikke noen av dere skal bli forherdet ved syndens bedrag. For vi er blitt delaktige i Kristus, dersom vi holder vår opprinnelige frimodighet fast til enden;

> While it is said, Today if ye will hear his voice, harden not your hearts, as in the provocation. For some, when they had heard, did provoke: howbeit not all that came out of Egypt by Moses. But with whom was he grieved forty years? was it not with them that had sinned, whose carcases fell in the wilderness? And to whom sware he that they should not enter into his rest, but to them that believed not? So we see that they could not enter in because of unbelief.

> Mens det blir sagt: I dag, dersom dere vil høre hans røst, da forherd ikke deres hjerter, som under forbitrelsen. For noen vakte forbitrelse da de hadde hørt; dog ikke alle de som var dratt ut av Egypt ved Moses. Men hvem var han fortørnet på i førti år? Var det ikke dem som hadde syndet, og hvis lik falt i ørkenen? Og hvem tilsvor han at de ikke skulle komme inn til hans hvile, om ikke dem som var vantro? Så ser vi at de ikke kunne komme inn på grunn av vantro.

> Let us therefore fear, lest, a promise being left us of entering into his rest, any of you should seem to come short of it. For unto us was the gospel preached, as well as unto them: but the word preached did not profit them, not being mixed with faith in them that heard it.

> La oss derfor frykte, så ikke noen av dere skulle synes å komme til kort, når det ennå står igjen et løfte om å gå inn til hans hvile. For evangeliet ble forkynt for oss så vel som for dem; men ordet som ble forkynt, gav dem ikke gagn, fordi det ikke var forenet med tro i dem som hørte det.

> For we which have believed do enter into rest, as he said, As I have sworn in my wrath, if they shall enter into my rest: although the works were finished from the foundation of the world. For he spake in a certain place of the seventh day on this wise, And God did rest the seventh day from all his works. And in this place again, If they shall enter into my rest.

> For vi som er kommet til tro, går inn til hvilen, slik han har sagt: Så sverget jeg i min vrede: Om de skal komme inn til min hvile! enda gjerningene var fullført fra verdens grunnvoll ble lagt. For et sted har han talt således om den sjuende dag: Og Gud hvilte på den sjuende dag fra alle sine gjerninger. Og her igjen: Om de skal komme inn til min hvile.

> Seeing therefore it remaineth that some must enter therein, and they to whom it was first preached entered not in because of unbelief: Again, he limiteth a certain day, saying in David, Today, after so long a time; as it is said, Today if ye will hear his voice, harden not your hearts.

> Siden det altså står tilbake at noen må gå inn i den, og de som først fikk evangeliet forkynt, ikke gikk inn på grunn av vantro, fastsetter han igjen en bestemt dag, idet han sier i David: I dag, etter så lang tid; slik det er sagt: I dag, om dere hører hans røst, så forherd ikke deres hjerter.

> For if Jesus had given them rest, then would he not afterward have spoken of another day.

> For dersom Jesus hadde gitt dem hvile, ville han ikke siden ha talt om en annen dag.

> There remaineth therefore a rest to the people of God. For he that is entered into his rest, he also hath ceased from his own works, as God did from his. Let us labour therefore to enter into that rest, lest any man fall after the same example of unbelief. Hebrews 3:8–4:11.

> Det står altså en sabbatshvile tilbake for Guds folk. For den som er kommet inn til hans hvile, har også fått hvile fra sine egne gjerninger, likesom Gud fra sine. La oss derfor være ivrige etter å komme inn til den hvile, for at ikke noen skal falle etter det samme eksempel på vantro. Hebreerne 3:8–4:11.

At “the day of provocation” the message of Joshua and Caleb was rejected. The passage is based upon a class who will not enter in, because of unbelief in a message they have heard. The message is represented by “rest.”

På «forbitrelsens dag» ble budskapet fra Josva og Kaleb forkastet. Avsnittet bygger på en gruppe som ikke skal komme inn, på grunn av vantro mot et budskap de har hørt. Budskapet er fremstilt ved «hvile».

> “Those who are unwilling to give the Lord faithful, earnest, loving service will not find spiritual rest in this life nor in the life to come. ‘There remaineth therefore a rest to the people of God. . . . Let us labor therefore to enter into that rest, lest any man fail after the same example of unbelief.’ The rest here spoken of is the rest of grace, obtained by following the prescription. ‘Labor diligently.’” Pacific Union Recorder, November 7, 1901.

> «De som ikke er villige til å yte Herren trofast, alvorlig og kjærlig tjeneste, vil ikke finne åndelig hvile verken i dette liv eller i det liv som kommer. ‘Det gjenstår altså en hvile for Guds folk.... La oss derfor være nidkjære etter å komme inn til den hvile, for at ikke noen skal falle etter det samme eksempel på vantro.’ Den hvilen det her tales om, er nådens hvile, oppnådd ved å følge forskriften. ‘Arbeid med iver.’» Pacific Union Recorder, 7. november 1901.

The “rest” is a message represented by the message of Joshua and Caleb. Paul employs the truths associated with the seventh-day Sabbath as a symbol of the message of “rest” that was rejected by those who were destined to die in the wilderness.

«Hvilen» er et budskap som er fremstilt ved Josvas og Kalebs budskap. Paulus anvender sannhetene knyttet til sabbaten på den sjuende dag som et symbol på budskapet om «hvile», som ble forkastet av dem som var bestemt til å dø i ørkenen.

The expression, “Today if ye will hear his voice” is the same as the book of Revelation’s emphasis upon any man who hears the voice of the Spirit, which is to hear the message of the Spirit, which is the message of the latter rain, which is the message of the “rest.” At Kadesh that voice sounded and the rebels selected a new leader to return them to Egypt. The history of this provocation is addressed in Psalm 95 and by Paul in Hebrews. The history identifies the failure of ancient Israel at their tenth test. The alpha test of the ten tests began with the threefold miracle of the manna representing the three angels’ messages, the Law of God, the Sabbath rest, the Bread of Heaven, obedience and judgment—and the last of the ten tests was the test of the “rest.” The “rest” of grace as Sister White states, is the symbol of the latter rain. Kadesh is a symbol of the test of either accepting or rejecting the message of the latter rain that is presented “line upon line.”

Uttrykket «I dag, om dere vil høre hans røst» er det samme som Åpenbaringens bok understreker om enhver som hører Åndens røst, hvilket vil si å høre Åndens budskap, som er budskapet om det sene regn, som er budskapet om «hvilen». Ved Kadesj lød denne røsten, og opprørerne valgte en ny leder for å føre dem tilbake til Egypt. Historien om denne forbitrelse omtales i Salme 95 og av Paulus i Hebreerne. Historien identifiserer det gamle Israels svikt ved deres tiende prøve. Alfaprøven av de ti prøvene begynte med det trefoldige mirakel med mannaen, som representerer de tre englebudskapene, Guds lov, sabbatshvilen, Himmelens brød, lydighet og dom — og den siste av de ti prøvene var prøven om «hvilen». «Hvilen» i nåden er, som Søster White sier, symbolet på det sene regn. Kadesj er et symbol på prøven om enten å ta imot eller forkaste budskapet om det sene regn, som blir framstilt «linje på linje».

Line upon line the “rest” is the outpouring of the Holy Spirit represented as the latter rain. The “rest” is also the seventh-day Sabbath, the very seal that is placed upon the faithful during the latter rain period. The “rest” is the grace that represents the power imparted to the one hundred and forty-four thousand when their sins are forever blotted out. That grace is not alone the power that is imparted representing sanctification, but is also the grace that provides justification when Christ’s blood is used to remove the sins of the repentant soul. The “rest” of grace is the message of the righteousness of Christ, a righteousness that provides the grace (power) to live without sinning, and the grace that transforms a Laodicean unto a Philadelphian. Once transformed by the grace of justification, the former Laodicean, as a Philadelphian, through the power of grace, walks upon the sanctified pathway that leads to glorification. The “rest” is the message of the third angel, as represented as “justification by faith in verity.” This being the case, Kadesh pointed to 1888.

Linje på linje er «hvilen» Den Hellige Ånds utgytelse, framstilt som sildigregnet. «Hvilen» er også sabbaten på den sjuende dag, selve seglet som blir satt på de trofaste i sildigregnets periode. «Hvilen» er nåden som representerer den kraft som meddeles de hundre og førtifire tusen når deres synder for alltid blir utslettet. Denne nåde er ikke bare den kraft som meddeles og representerer helliggjørelse, men er også den nåde som gir rettferdiggjørelse når Kristi blod blir brukt til å fjerne den angrende sjels synder. Nådens «hvile» er budskapet om Kristi rettferdighet, en rettferdighet som gir nåden (kraften) til å leve uten å synde, og den nåde som forvandler en laodikeer til en filadelfier. Når den tidligere laodikeer én gang er forvandlet ved rettferdiggjørelsens nåde, vandrer han, som en filadelfier, ved nådens kraft på den helligede sti som leder til herliggjørelse. «Hvilen» er den tredje engels budskap, framstilt som «rettferdiggjørelse ved tro i sannhet». Siden dette er tilfelle, pekte Kadesj på 1888.

The first Kadesh identifies the message of “rest” that is the “gospel” message. The everlasting gospel is ‘the work of Christ in introducing a threefold testing process which develops and then manifests two classes of worshippers.’ The message of the everlasting gospel of “rest” at the first Kadesh represents the threefold message of the everlasting gospel that is governed by the threefold work of the Holy Spirit who convicts of sin, righteousness and judgment. Those three steps are the identical three testing steps in the test of the manna!

Det første Kadesj identifiserer budskapet om «hvile», som er «evangeliets» budskap. Det evige evangelium er «Kristi verk i å innføre en trefoldig prøvelsesprosess som utvikler og deretter åpenbarer to klasser av tilbedere». Budskapet i det evige evangelium om «hvile» ved det første Kadesj representerer det trefoldige budskapet i det evige evangelium, som styres av Den Hellige Ånds trefoldige verk, idet han overbeviser om synd, rettferdighet og dom. Disse tre trinnene er de identiske tre prøvelsestrinnene i manna-prøven!

The ten tests begin with a threefold testing process, emphasizing the Law of God, the Sabbath and mankind’s responsibility to eat and digest God’s message. The first of the ten tests was threefold as was the tenth. The first test employs the manna, as a symbol of the Bread of Heaven exalting the seventh-day Sabbath. The last test employs “rest,” as the symbol of the final testing process of the latter rain which culminates at the Sunday law, where those who represent the Bread of Heaven are lifted up as an ensign of the Sabbath.

De ti prøvene begynner med en trefoldig prøvingsprosess, som fremhever Guds lov, sabbaten og menneskehetens ansvar for å spise og fordøye Guds budskap. Den første av de ti prøvene var trefoldig, slik også den tiende var. Den første prøven benytter mannaen som et symbol på Himmelens Brød, idet den opphøyer sabbaten på den sjuende dag. Den siste prøven benytter «hvile» som symbolet på den endelige prøvingsprosessen under den sene regn, som kulminerer ved søndagsloven, hvor de som representerer Himmelens Brød, blir løftet opp som et banner for sabbaten.

The beginning of the ten tests as with the ending of the ten tests emphasize the Sabbath, and the gospel message associated with the Sabbath, which is the everlasting gospel of the third angel. The first Kadesh is the omega of the ten tests, so the alpha of the ten tests must possess the same characteristics. Kadesh represented 1863, when the Lord had desired to finish His work and take His people home, but the entrance into the Promised Land was delayed.

Begynnelsen på de ti prøvene, så vel som avslutningen på de ti prøvene, understreker sabbaten og evangeliebudskapet som er knyttet til sabbaten, hvilket er den tredje engels evige evangelium. Det første Kadesj er omega for de ti prøvene, så alfa for de ti prøvene må ha de samme kjennetegn. Kadesj representerte 1863, da Herren hadde ønsket å fullføre sitt verk og ta sitt folk hjem, men inngangen til det lovede land ble forsinket.

> “By reading the following scriptures we shall see how God regarded ancient Israel:

> «Ved å lese de følgende skriftstedene skal vi se hvordan Gud betraktet det gamle Israel:»

> “‘For the Lord hath chosen Jacob unto Himself, and Israel for His peculiar treasure.’ Psalm 135:4.

> «For Herren har utvalgt Jakob til å være sin, og Israel til sin eiendom.» Salme 135:4.

> “‘For thou art an holy people unto the Lord thy God, and the Lord hath chosen thee to be a peculiar people unto Himself, above all the nations that are upon the earth.’ Deuteronomy 14:2.

> «For du er et hellig folk for Herren din Gud, og Herren har utvalgt deg til å være et eiendomsfolk for seg selv, framfor alle de nasjoner som er på jorden.» 5. Mosebok 14,2.

> “‘For thou art an holy people unto the Lord thy God: the Lord thy God hath chosen thee to be a special people unto Himself, above all people that are upon the face of the earth. The Lord did not set His love upon you, nor choose you, because ye were more in number than any people; for ye were the fewest of all people.’ Deuteronomy 7:6, 7.

> «For du er et hellig folk for Herren din Gud; Herren din Gud har utvalgt deg til å være et eiendomsfolk for seg selv, fremfor alle folkene som er på jordens overflate. Herren festet ikke sin kjærlighet ved dere, og utvalgte dere ikke, fordi dere var flere enn noe annet folk; for dere var de færreste av alle folk.» 5 Mosebok 7:6, 7.

> “‘For wherein shall it be known here that I and Thy people have found grace in Thy sight? is it not in that Thou goest with us? so shall we be separated, I and Thy people, from all the people that are upon the face of the earth.’ Exodus 33:16.

> «For hvorpå skal det her bli kjent at jeg og ditt folk har funnet nåde for dine øyne? Er det ikke ved at du går med oss? Slik skal vi bli utskilt, jeg og ditt folk, fra alle de folk som er på jordens overflate.» 2 Mosebok 33:16.

> “How frequently ancient Israel rebelled, and how often they were visited with judgments, and thousands slain, because they would not heed the commands of God who had chosen them! The Israel of God in these last days are in constant danger of mingling with the world and losing all signs of being the chosen people of God. Read again Titus 2:13–15. We are here brought down to the last days, when God is purifying unto Himself a peculiar people. Shall we provoke Him as did ancient Israel? Shall we bring His wrath upon us by departing from Him and mingling with the world, and following the abominations of the nations around us?” Testimonies, volume 1, 282, 283.

> «Hvor ofte gjorde det gamle Israel opprør, og hvor ofte ble de hjemsøkt av dommer, og tusener drept, fordi de ikke ville gi akt på befalingene fra Gud, som hadde utvalgt dem! Guds Israel i disse siste dager står i stadig fare for å blande seg med verden og miste alle tegn på å være Guds utvalgte folk. Les igjen Titus 2:13–15. Her blir vi ført ned til de siste dager, da Gud renser seg et særegent folk. Skal vi egge Ham til vrede slik det gamle Israel gjorde? Skal vi føre Hans vrede over oss ved å vende oss bort fra Ham og blande oss med verden, og følge avskyelighetene hos folkene omkring oss?» Testimonies, bind 1, 282, 283.

Sister White asks, “Shall we provoke Him as did ancient Israel?” We provoke him by mingling with the world, which is symbolized by Egypt, the very place that the rebels at Kadesh sought a leader to lead them back to. In 1863 the desire to return to Egypt and the selection of a new leader is represented by inspiration as desiring to be associated with the world.

Søster White spør: «Skal vi egge Ham til vrede, slik det gamle Israel gjorde?» Vi egger ham til vrede ved å blande oss med verden, som er symbolisert ved Egypt, nettopp det stedet som opprørerne ved Kadesj søkte en leder til å føre dem tilbake til. I 1863 blir ønsket om å vende tilbake til Egypt og valget av en ny leder av inspirasjonen fremstilt som et ønske om å være knyttet til verden.

The passage we are now considering was preceded by Sister White’s commentary of ancient Israel not entering into the rest. In the context of their continuous rebellion, she set forth the verses identifying how God wished to relate to His bride, but His bride refused. The following passage leads into what we just read.

Avsnittet vi nå betrakter, ble innledet av Søster Whites kommentar om at det gamle Israel ikke gikk inn til hvilen. I sammenhengen med deres stadige opprør fremholdt hun versene som viser hvordan Gud ønsket å stå i forhold til sin brud, men hans brud nektet. Det følgende avsnittet leder inn i det vi nettopp leste.

In the passage she records, “God required His people to trust in Him alone. He did not wish them to receive help from those who did not serve Him.” In 1863, Laodicean Millerite Adventism formed an alliance with the government of the United States to help in their efforts to prevent their young men from being drafted into the deadliest war in American history.

I det avsnittet hun gjengir, heter det: «Gud krevde at Hans folk skulle stole på Ham alene. Han ønsket ikke at de skulle motta hjelp fra dem som ikke tjente Ham.» I 1863 inngikk laodikeisk millerittisk adventisme en allianse med De forente staters regjering for å få hjelp i sine bestrebelser på å hindre at deres unge menn ble innkalt til den mest dødelige krigen i amerikansk historie.

> “We here read the warnings which God gave to ancient Israel. It was not His good pleasure that they should wander so long in the wilderness; He would have brought them immediately to the Promised Land had they submitted and loved to be led by Him; but because they so often grieved Him in the desert, He sware in His wrath that they should not enter into His rest, save two who wholly followed Him. God required His people to trust in Him alone. He did not wish them to receive help from those who did not serve Him.

> «Her leser vi de advarsler som Gud gav det gamle Israel. Det var ikke Hans gode vilje at de skulle vandre så lenge i ørkenen; Han ville straks ha ført dem inn i det lovede land dersom de hadde underkastet seg og med glede latt seg lede av Ham; men fordi de så ofte bedrøvet Ham i ørkenen, sverget Han i sin vrede at de ikke skulle gå inn til Hans hvile, unntatt to som fullt ut fulgte Ham. Gud krevde at Hans folk skulle stole på Ham alene. Han ønsket ikke at de skulle motta hjelp fra dem som ikke tjente Ham.»

> “Please read Ezra 4:1–5: ‘Now when the adversaries of Judah and Benjamin heard that the children of the captivity builded the temple unto the Lord God of Israel; then they came to Zerubbabel, and to the chief of the fathers, and said unto them, Let us build with you: for we seek your God, as ye do; and we do sacrifice unto Him since the days of Esarhaddon king of Assur, which brought us up hither. But Zerubbabel, and Jeshua, and the rest of the chief of the fathers of Israel, said unto them, Ye have nothing to do with us to build an house unto our God; but we ourselves together will build unto the Lord God of Israel, as King Cyrus the king of Persia hath commanded us. Then the people of the land weakened the hands of the people of Judah, and troubled them in building, and hired counselors against them, to frustrate their purpose.’

> «Vennligst les Esra 4,1–5: ‘Da motstanderne til Juda og Benjamin hørte at de bortførtes barn bygde tempelet for Herren, Israels Gud, kom de til Serubabel og til overhodene for fedrene og sa til dem: La oss bygge sammen med dere; for vi søker deres Gud, likesom dere, og vi ofrer til ham siden Esarhaddon, kongen i Assur, førte oss opp hit. Men Serubabel og Jesjua og resten av overhodene for fedrene i Israel sa til dem: Dere har ingenting med oss å gjøre når det gjelder å bygge et hus for vår Gud; men vi alene vil bygge for Herren, Israels Gud, slik kong Kyros, kongen i Persia, har befalt oss. Da svekket folket i landet hendene til folket i Juda og skremte dem bort fra å bygge, og de leide rådgivere mot dem for å gjøre deres råd til intet.’»

> “Ezra 8:21–23: ‘Then I proclaimed a fast there, at the river of Ahava, that we might afflict ourselves before our God, to seek of Him a right way for us, and for our little ones, and for all our substance. For I was ashamed to require of the king a band of soldiers and horsemen to help us against the enemy in the way: because we had spoken unto the king, saying, The hand of our God is upon all them for good that seek Him; but His power and His wrath is against all them that forsake Him. So we fasted and besought our God for this: and He was entreated of us.’

> «Esra 8:21–23: ‘Da lot jeg utrope en faste der ved Ahava-elven, for at vi skulle ydmyke oss for vår Gud og søke hos Ham en rett vei for oss og for våre små og for alt vårt gods. For jeg skammet meg over å be kongen om en avdeling soldater og ryttere til å hjelpe oss mot fienden på veien, fordi vi hadde talt til kongen og sagt: Vår Guds hånd er over alle dem til gode som søker Ham; men Hans makt og Hans vrede er mot alle dem som forlater Ham. Så fastet vi og påkalte vår Gud om dette, og Han bønnhørte oss.’»

> “The prophet and these fathers did not regard the people of the land as worshipers of the true God, and though these professed friendship and wished to help them, they dared not unite with them in anything relating to His worship. When going up to Jerusalem to build the temple of God and to restore His worship, they would not ask help of the king to assist them in the way, but by fasting and prayer sought the Lord for help. They believed that God would defend and prosper His servants in their efforts to serve Him. The Creator of all things needs not the help of His enemies to establish His worship. He asks not the sacrifice of wickedness, nor accepts the offerings of those who have other gods before the Lord.

> Profeten og disse fedrene betraktet ikke landets folk som tilbedere av den sanne Gud, og selv om disse gav uttrykk for vennskap og ønsket å hjelpe dem, våget de ikke å forene seg med dem i noe som angikk Hans tilbedelse. Da de drog opp til Jerusalem for å bygge Guds tempel og gjenopprette Hans tilbedelse, ville de ikke be kongen om hjelp til støtte på veien, men søkte Herren om hjelp ved faste og bønn. De trodde at Gud ville forsvare og la sine tjenere ha framgang i deres bestrebelser på å tjene Ham. Skaperen av alle ting trenger ikke sine fienders hjelp for å grunnfeste sin tilbedelse. Han ber ikke om ondskapens offer og tar heller ikke imot gaver fra dem som har andre guder for Herrens åsyn.

> “We often hear the remark: ‘You are too exclusive.’ As a people we would make any sacrifice to save souls, or lead them to the truth. But to unite with them, to love the things that they love, and have friendship with the world, we dare not, for we should then be at enmity with God.” Testimonies, volume 1, 281, 282.

> «Vi hører ofte bemerkningen: ‘Dere er for eksklusive.’ Som et folk ville vi bringe ethvert offer for å frelse sjeler eller lede dem til sannheten. Men å forene oss med dem, å elske de ting de elsker og ha vennskap med verden, det våger vi ikke; for da ville vi stå i fiendskap med Gud.» Testimonies, bind 1, 281, 282.

Sister White states, in conjunction with her commentary of the rebellion of Kadesh, “The Creator of all things needs not the help of His enemies to establish His worship. He asks not the sacrifice of wickedness, nor accepts the offerings of those who have other gods before the Lord.” In 1863, the movement of Laodicean Millerite Adventism became a church and formed an alliance with the power that would enforce Sunday worship upon the nation and thereafter the world.

Søster White sier, i forbindelse med sin kommentar til opprøret ved Kadesj: «Skaperen av alle ting trenger ikke hjelp fra sine fiender for å grunnfeste sin tilbedelse. Han ber ikke om ondskapens offer og tar heller ikke imot gavene fra dem som har andre guder enn Herren.» I 1863 ble bevegelsen av laodikeisk millerittisk adventisme til en kirke og inngikk en allianse med den makten som ville håndheve søndagstilbedelse overfor nasjonen og deretter verden.

In the next article, we will continue our considerations of the prophetic lines that contribute to 1863, which is the capstone of the prophetic period of 1844 unto 1863.

I den neste artikkelen vil vi fortsette våre overveielser om de profetiske linjene som bidrar til 1863, som er sluttsteinen i den profetiske perioden fra 1844 til 1863.

> The thing that hath been, it is that which shall be; and that which is done is that which shall be done: and there is no new thing under the sun. Is there any thing whereof it may be said, See, this is new? it hath been already of old time, which was before us. I know that, whatsoever God doeth, it shall be for ever: nothing can be put to it, nor any thing taken from it: and God doeth it, that men should fear before him. That which hath been is now; and that which is to be hath already been; and God requireth that which is past. Ecclesiastes 1:9, 10; 3:14, 15.

> Det som har vore, det er det som skal koma; og det som er gjort, det er det som skal gjerast; og det finst ikkje noko nytt under sola. Er det noko som ein kan seia om: Sjå, dette er nytt? Det har alt vore i gamle dagar, i den tid som var før oss. Eg veit at alt det Gud gjer, det skal vera til evig tid; det kan ikkje leggjast noko til, og det kan ikkje takast noko frå; og Gud gjer det, for at menneska skal frykta for hans åsyn. Det som har vore, er no; og det som skal koma, har alt vore; og Gud kallar det fram att som er forbi. Predikaren 1:9, 10; 3:14, 15.

Back to Articles