Article

# The Hidden History of Verse Forty - Number Twenty

Den skjulte historien om vers førti – nummer tjue

The Second Woe - Part Seven - Ezekiel

Det andre ve – del sju – Esekiel

Author

Jeff Pippenger

Published

July 29, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

It is an acceptable biblical understanding to identify the prophet Ezekiel as thirty years old in his opening verses.

Det er en bibelsk forståelse som kan godtas, å identifisere profeten Esekiel som tretti år gammel i sine innledende vers.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. In the fifth day of the month, which was the fifth year of king Jehoiachin’s captivity, The word of the Lord came expressly unto Ezekiel the priest, the son of Buzi, in the land of the Chaldeans by the river Chebar; and the hand of the Lord was there upon him. Ezekiel 1:1–3.

> Og det skjedde i det trettiende året, i den fjerde måned, på den femte dagen i måneden, mens jeg var blant de bortførte ved elven Kebar, at himlene ble åpnet, og jeg så syner fra Gud. På den femte dagen i måneden, som var det femte året av kong Jojakins fangenskap, kom Herrens ord uttrykkelig til presten Esekiel, Busis sønn, i kaldeernes land ved elven Kebar; og Herrens hånd var der over ham. Esekiel 1:1–3.

Some believe “the thirtieth year” is based upon a specific jubilee cycle, which began with king Josiah and ended with verse one of chapter forty.

Noen mener at «det trettiende året» er basert på en bestemt jubelårssyklus, som begynte med kong Josjia og endte med vers én i kapittel førti.

> In the five and twentieth year of our captivity, in the beginning of the year, in the tenth day of the month, in the fourteenth year after that the city was smitten, in the selfsame day the hand of the Lord was upon me, and brought me thither. Ezekiel 40:1.

> I det fem og tjuende året av vårt fangenskap, ved årets begynnelse, på den tiende dag i måneden, i det fjortende året etter at byen var slått, på selve den dagen kom Herrens hånd over meg og førte meg dit. Esekiel 40:1.

Biblical chronologists date verse one of chapter forty as either April 28 or October 22, 573 BC. All the prophets identify the latter days, so the fall date of October 22, 573 BC is the omega date of a line that began fifty years prior in what is called “Josiah’s Great Passover” on May 5, 622 BC.

Bibelske kronologer daterer det første verset i kapittel førti til enten 28. april eller 22. oktober 573 f.Kr. Alle profetene identifiserer de siste dager, så høstdatoen 22. oktober 573 f.Kr. er omegadatoen for en linje som begynte femti år tidligere i det som kalles «Josias store påske» den 5. mai 622 f.Kr.

The number thirty is a symbol of the priests who were to be thirty years old when they began to serve. Whether verse one through three of Ezekiel one, is identifying Ezekiel’s age as thirty, or simply as a symbol of a priest he would also be represented as thirty years old. If the thirty years of verse one is as others believe; representing the thirtieth year since Josiah’s Great Passover in 622 BC, the prophetic implications are still the same.

Tallet tretti er et symbol på prestene, som skulle være tretti år gamle når de begynte å tjene. Enten Esekiel 1, vers 1–3, angir at Esekiels alder var tretti, eller det ganske enkelt fungerer som et symbol på en prest, ville han også være fremstilt som tretti år gammel. Dersom de tretti årene i vers 1, slik andre mener, viser til det trettiende året siden Josias store påske i 622 f.Kr., er de profetiske implikasjonene fortsatt de samme.

Josiah means “foundation,” and his Great Passover began a jubilee period that ended on October 22 on the Day of Atonement 573 BC. The “jubilee line” from Josiah to October 22 aligns with the history of 1840 to 1844. The foundations of 1840 were represented by king Josiah and also by Josiah Litch. October 22 was represented by the horn of the jubilee trumpet being sounded along with the horn of the Day of Atonement.

Josjia betyr «grunnvoll», og hans store påske innledet en jubelårsperiode som endte den 22. oktober på Forsoningsdagen i 573 f.Kr. «Jubelårslinjen» fra Josjia til 22. oktober samsvarer med historien fra 1840 til 1844. Grunnvollene i 1840 ble representert ved kong Josjia og også ved Josiah Litch. Den 22. oktober ble representert ved at hornet på jubelårsbazunen lød sammen med hornet for Forsoningsdagen.

> And thou shalt number seven sabbaths of years unto thee, seven times seven years; and the space of the seven sabbaths of years shall be unto thee forty and nine years. Then shalt thou cause the trumpet of the jubilee to sound on the tenth day of the seventh month, in the day of atonement shall ye make the trumpet sound throughout all your land. Leviticus 25:8, 9.

> Og du skal telle sju åruker for deg, sju ganger sju år; og tiden for de sju årukene skal være for deg førtini år. Da skal du la jubelårets basun lyde på den tiende dag i den sjuende måned; på soningsdagen skal dere la basunen lyde gjennom hele deres land. 3 Mosebok 25:8, 9.

Ezekiel is set within the Jubilee line from king Josiah to October 22, a line that represents Revelation ten’s first and second angels from 1840 unto 1844. Ezekiel represents the Millerites of the first and second angels and the one hundred and forty-four thousand of the third angel. Ezekiel represents the priesthood of the one hundred and forty-four thousand, but his primary prophetic attribute is that he is a prophet.

Esekiel er plassert innenfor jubellinjen fra kong Josjia til 22. oktober, en linje som representerer Åpenbaringen 10s første og andre engel fra 1840 til 1844. Esekiel representerer millerittene under den første og den andre engel og de hundre og førtifire tusen under den tredje engel. Esekiel representerer presteskapet til de hundre og førtifire tusen, men hans primære profetiske kjennetegn er at han er en profet.

## Prophet, Priest and King

Profet, prest og konge

There are three biblical characters that began to serve when thirty years of age. Along with Ezekiel were David and Joseph. Because they all began to serve at the age of thirty, they are all priests. David is a symbol of the king, Joseph is the priest and Ezekiel is the prophet in the threefold kingdom of glory that consists of a prophet, a priest and a king.

Det er tre bibelske skikkelser som begynte å tjene da de var tretti år gamle. Sammen med Esekiel var det David og Josef. Fordi de alle begynte å tjene i trettiårsalderen, er de alle prester. David er et symbol på kongen, Josef er presten og Esekiel er profeten i herlighetens trefoldige rike, som består av en profet, en prest og en konge.

However we might apply the prophet Ezekiel as a symbol, he is a priest, and when applied in the line of the jubilee from Josiah to October 22, Ezekiel is a priest who would represent a priest in the sealing time of the one hundred and forty-four thousand as typified by the history of 1840 to 1844 and king Josiah to October 22, 573 BC.

Hvordan vi enn måtte anvende profeten Esekiel som et symbol, er han en prest, og når han anvendes i jubelårets linje fra Josjia til 22. oktober, er Esekiel en prest som ville representere en prest i beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen, slik dette er forbildet ved historien fra 1840 til 1844 og kong Josjia til 22. oktober 573 f.Kr.

## Twenty-two

Tjue to

The Bible is clear that Ezekiel ministered for twenty-two years. “Twenty-two” is a symbol of the one hundred and forty-four thousand who are the ensign of Divinity combined with humanity. In the history represented by Josiah’s Passover unto chapter forty’s October 22’s Jubilee celebration, Josiah’s Passover typified the work of Josiah Litch in 1838 and 1840. That work was setting forth the time prophecies of the first and second woes. It can now be seen that the prophecy of the first and second woes is much larger than the pioneers recognized.

Bibelen er tydelig på at Esekiel gjorde tjeneste i tjue-to år. «Tjue-to» er et symbol på de hundre og førtifire tusen, som er guddommelighetens banner forenet med menneskelighet. I den historien som fremstilles fra Josias påske og frem til kapittel førtis jubelfeiring den 22. oktober, var Josias påske et forbilde på Josiah Litchs arbeid i 1838 og 1840. Dette arbeidet bestod i å fremholde tidsprofetiene om det første og det andre ve. Det kan nå sees at profetien om det første og det andre ve er langt større enn pionerene erkjente.

Ezekiel as a biblical prophet identifies more specific dates in his writings than any other biblical author.

Esekiel identifiserer som bibelsk profet flere spesifikke datoer i sine skrifter enn noen annen bibelsk forfatter.

Ezekiel is the omega of the day equaling a year in Bible prophecy. In the book of Numbers, the alpha mention of the day year principle is represented at the first rebellion at Kadesh that brought about forty years of wandering in the wilderness. The last, or omega rebellion is being represented by Ezekiel in chapter four as Jerusalem is destroyed.

Esekiel er omegaen for prinsippet om en dag lik et år i Bibelens profetier. I Fjerde Mosebok blir den alfa-omtalen av dag-år-prinsippet fremstilt ved det første opprøret ved Kadesj, som førte til førti års vandring i ørkenen. Det siste, eller omega-opprøret, blir fremstilt av Esekiel i kapittel fire idet Jerusalem blir ødelagt.

## Alpha

Alfa

> After the number of the days in which ye searched the land, even forty days, each day for a year, shall ye bear your iniquities, even forty years, and ye shall know my breach of promise. I the Lord have said, I will surely do it unto all this evil congregation, that are gathered together against me: in this wilderness they shall be consumed, and there they shall die. Numbers 14:34, 35.

> Etter tallet på de dager da dere utspeidet landet, førti dager, én dag for hvert år, skal dere bære deres misgjerninger, i førti år, og dere skal kjenne mitt løftebrudd. Jeg, Herren, har talt: Sannelig, dette vil jeg gjøre mot hele denne onde menighet som har samlet seg mot meg; i denne ørken skal de gå til grunne, og der skal de dø. 4 Mosebok 14:34, 35.

## Omega

Omega

> Lie thou also upon thy left side, and lay the iniquity of the house of Israel upon it: according to the number of the days that thou shalt lie upon it thou shalt bear their iniquity. For I have laid upon thee the years of their iniquity, according to the number of the days, three hundred and ninety days: so shalt thou bear the iniquity of the house of Israel. And when thou hast accomplished them, lie again on thy right side, and thou shalt bear the iniquity of the house of Judah forty days: I have appointed thee each day for a year. Therefore thou shalt set thy face toward the siege of Jerusalem, and thine arm shall be uncovered, and thou shalt prophesy against it. Ezekiel 4:4–7.

> Legg deg også på din venstre side og legg Israels hus’ misgjerning på den; så mange dager som du ligger på den, skal du bære deres misgjerning. For jeg har lagt deres misgjernings år på deg, etter tallet på dagene, tre hundre og nitti dager; slik skal du bære Israels hus’ misgjerning. Og når du har fullført disse, skal du legge deg igjen, denne gang på din høyre side, og du skal bære Judas hus’ misgjerning i førti dager; én dag har jeg fastsatt for hvert år. Derfor skal du vende ditt ansikt mot beleiringen av Jerusalem, og din arm skal være avdekket, og du skal profetere mot den. Esekiel 4:4–7.

Kadesh and Jerusalem’s destruction represent the alpha and omega rebellion representing the day for a year principle. The “day for a year principle” was the primary rule of the Millerite's and in the history of 1840 to 1844, as typified in the Jubilee line of king Josiah unto October 22. Ezekiel sets forth more dates than any other prophet. Within the dating of Ezekiel, the line of the Jubilee is identified, tying Ezekiel’s witness directly into the history of the first and second angels, and thereafter the history of the third angel.

Kadesj og Jerusalems ødeleggelse representerer alfa- og omega-opprøret og fremstiller dag-for-et-år-prinsippet. «Dag-for-et-år-prinsippet» var millerittenes grunnleggende regel og i historien fra 1840 til 1844, slik det er forbilledlig fremstilt i jubelårslinjen fra kong Josjia til 22. oktober. Esekiel fremsetter flere dateringer enn noen annen profet. Innenfor Esekiels datering identifiseres jubelårslinjen, som knytter Esekiels vitnesbyrd direkte til historien om den første og den andre engel, og deretter til historien om den tredje engel.

Along with the “Jubilee line” Ezekiel lies on his side for three hundred and ninety days, then on his other side for forty days. “Four hundred and thirty” is a symbol of the old and new covenants, for Abram’s covenant promise of four hundred years of captivity in Egypt found the second witness of thirty years with the apostle Paul. Together Abram, (later Abraham) of ‘the old’ and Saul, (later Paul) of ‘the new’ combined their witnesses to establish four hundred and thirty years as a symbol of the everlasting covenant. “Three hundred and ninety days” “shalt thou bear the iniquity of the house of Israel.” “And” “thou shalt bear the iniquity of the house of Judah forty days.” Together the right side and the left side equal Abram and Paul.

Sammen med «jubelårslinjen» ligger Esekiel på sin side i tre hundre og nitti dager, deretter på den andre siden i førti dager. «Fire hundre og tretti» er et symbol på den gamle og den nye pakt, for Abrams paktsløfte om fire hundre års fangenskap i Egypt fikk det andre vitnesbyrdet på tretti år hos apostelen Paulus. Sammen forente Abram, (senere Abraham) av «det gamle» og Saul, (senere Paulus) av «det nye» sine vitnesbyrd for å stadfeste fire hundre og tretti år som et symbol på den evige pakt. «Tre hundre og nitti dager» «skal du bære misgjerningen til Israels hus.» «Og» «du skal bære misgjerningen til Judas hus i førti dager.» Sammen tilsvarer høyre side og venstre side Abram og Paulus.

The covenant was always based upon obedience or disobedience—life or death. The year day principle in Millerite history was a life or death issue, and the history was announced by the first angel as the everlasting gospel. The “gospel” is a life or death issue, and the life or death testing issue of Millerite history was set within the context of the principle of a day equating to a year. The prediction that empowered the message of the first angel was the three hundred ninety-one years and fifteen days prophecy of the second woe. Within the three hundred and ninety days that Ezekiel laid upon his left side is an illustration of the three hundred and ninety-one years and fifteen days time prophecy of the second woe. It requires prophetic discernment to rightly divide the prophecy, but it is nothing less than the continuing work of the Lion of the tribe of Judah unsealing the message of the midnight cry.

Pakten var alltid basert på lydighet eller ulydighet – liv eller død. År-dag-prinsippet i millerittisk historie var et spørsmål om liv eller død, og historien ble kunngjort av den første engel som det evige evangelium. «Evangeliet» er et spørsmål om liv eller død, og prøvespørsmålet om liv eller død i millerittisk historie var satt innenfor rammen av prinsippet om at en dag tilsvarer ett år. Forutsigelsen som ga kraft til den første engels budskap, var profetien om de tre hundre og nittién år og femten dager i det annet ve. Innenfor de tre hundre og nitti dager som Esekiel lå på sin venstre side, finnes en illustrasjon av tidsprofetien om de tre hundre og nittién år og femten dager i det annet ve. Det krever profetisk skjelneevne å dele profetien rett, men det er intet mindre enn det fortsatte verk av Løven av Judas stamme som avforsegler midnattsropets budskap.

I contend that Ezekiel must be treated as a symbol of the one hundred and forty-four thousand, but primarily as a symbol of the gift of the Spirit of Prophecy, whether represented as a manifestation of a latter-day prophet, or as a manifestation of the covenant people who understand the principle of line upon line methodology.

Jeg hevder at Esekiel må betraktes som et symbol på de hundre og førtifire tusen, men først og fremst som et symbol på profetiens Ånds gave, enten den fremstilles som en manifestasjon av en endetidsprofet, eller som en manifestasjon av paktsfolket som forstår prinsippet om linje på linje-metodologi.

I contend that Ezekiel’s light upon the three hundred and ninety-one years and fifteen days prophecy aligns with the dirt brush man casting the jewels into the larger casket.

Jeg hevder at Esekiels lys over profetien om de tre hundre og nittién år og femten dager stemmer overens med mannen med skittbørsten som kaster juvelene inn i det større skrinet.

I contend that the light from Ezekiel is an essential element of the capstone message, when the temple is finished.

Jeg hevder at lyset fra Esekiel er et vesentlig element i toppsteinsbudskapet når templet er fullført.

Ezekiel is at October 22 in verse one of chapter forty, and it is there that the vision of the future temple is given to Ezekiel. That temple is the temple of the one hundred and forty-four thousand, of which Ezekiel is a symbol of that number. That group will have passed two tests before they reach the third and litmus test. Ezekiel is portrayed as receiving his light in the temple, and therefore the light he produces as a symbol represents the light that comes when God’s people enter the Most Holy Place in alignment with Daniel chapter ten.

Esekiel befinner seg ved 22. oktober i vers én i kapittel førti, og det er der synet av det framtidige tempelet blir gitt til Esekiel. Dette tempelet er de hundre og førtifiretusens tempel, hvorav Esekiel er et symbol på dette tallet. Denne gruppen vil ha bestått to prøver før de når den tredje og avgjørende prøven. Esekiel fremstilles som den som mottar sitt lys i tempelet, og derfor representerer lyset han frambringer som et symbol det lyset som kommer når Guds folk går inn i Det Aller Helligste i samsvar med Daniel kapittel ti.

The light of the Revelation of Jesus Christ that is unsealed, is unsealed just before probation closes.

Lyset fra Jesu Kristi åpenbaring som blir avforseglet, blir avforseglet like før nådetiden avsluttes.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han sier til meg: Forsegl ikke ordene i profetien i denne bok; for tiden er nær. Den som gjør urett, la ham fortsatt gjøre urett; og den som er uren, la ham fortsatt være uren; og den som er rettferdig, la ham fortsatt være rettferdig; og den som er hellig, la ham fortsatt være hellig. Åpenbaringen 22:10, 11.

The “time is at hand” just before probation closes in verse eleven, and the Revelation of Jesus Christ is therefore unsealed at that time, for “the time is at hand.”

«Tiden er nær» like før nådetiden avsluttes i vers elleve, og Jesu Kristi åpenbaring er derfor uforseglet på den tiden, for «tiden er nær».

> The Revelation of Jesus Christ, which God gave unto him, to shew unto his servants things which must shortly come to pass; and he sent and signified it by his angel unto his servant John: Who bare record of the word of God, and of the testimony of Jesus Christ, and of all things that he saw. Blessed is he that readeth, and they that hear the words of this prophecy, and keep those things which are written therein: for the time is at hand. Revelation 1:1–3.

> Jesu Kristi åpenbaring, som Gud gav ham for å vise sine tjenere det som snart må skje; og han sendte bud ved sin engel og gjorde det kjent for sin tjener Johannes, han som vitnet om Guds ord og om Jesu Kristi vitnesbyrd, ja, om alt det han så. Salig er den som leser, og de som hører denne profetis ord og holder fast på det som er skrevet i den; for tiden er nær. Åpenbaringen 1:1–3.

Probation closes for Laodicean Seventh-day Adventism at the Sunday law and Adventism is represented as Jerusalem in chapter nine of Ezekiel. There those who sigh and cry for the abominations done in the land and in the church receive the seal. The sealing takes place when the east winds of Islam are angering the nations, just before probation closes. In Ezekiel chapter eight the four generations of Adventism conclude with the fourth generation being symbolized by the twenty-five leaders bowing to the sun.

Nådetiden avsluttes for laodikeisk syvendedagsadventisme ved søndagsloven, og adventismen fremstilles som Jerusalem i Esekiel kapittel ni. Der mottar de som sukker og roper over styggedommene som blir gjort i landet og i menigheten, seglet. Beseglingen finner sted når Islams østvinder opphisser folkeslagene, like før nådetiden avsluttes. I Esekiel kapittel åtte avsluttes adventismens fire slektsledd, idet den fjerde slekten symboliseres ved de tjuefem lederne som bøyde seg for solen.

That vision was given symbolically one day before the Sunday law, or just before the close of probation as represented by six, six, six.

Det synet ble gitt symbolsk én dag før søndagsloven, eller like før nådetidens avslutning, slik dette er fremstilt ved seks, seks, seks.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. And, behold, the glory of the God of Israel was there, according to the vision that I saw in the plain. Ezekiel 8:1–4.

> Og det skjedde i det sjette året, i den sjette måneden, på den femte dagen i måneden, mens jeg satt i mitt hus og Judas eldste satt foran meg, at Herren Guds hånd falt på meg der. Da skuet jeg, og se, en skikkelse som så ut som ild: fra det som så ut som hans lender og nedover, ild; og fra hans lender og oppover, som et skinn av strålende glans, som fargen av rav. Og han rakte ut noe som lignet en hånd og tok meg ved en hårlokk på mitt hode; og Ånden løftet meg opp mellom jorden og himmelen og førte meg i Guds syner til Jerusalem, til døren ved den indre porten som vender mot nord, hvor setet for nidkjærhetens bilde var, det som vekker til nidkjærhet. Og se, Israels Guds herlighet var der, i samsvar med synet som jeg hadde sett på sletten. Esekiel 8:1–4.

The vision of the sixth year, sixth month and fifth day came just before ‘666,’ a symbol of the Sunday law, when probation closes for Laodicean Adventism. That vision was “according to the vision” Ezekiel “saw in the plain.” The vision he saw in the plain is found earlier, in chapter three.

Synet i det sjette året, den sjette måneden og på den femte dagen kom like før «666», et symbol på søndagsloven, når prøvetiden avsluttes for laodikeisk adventisme. Dette synet var «i samsvar med det synet» Esekiel «så på sletten». Synet han så på sletten, finnes tidligere, i kapittel tre.

> Then I arose, and went forth into the plain: and, behold, the glory of the Lord stood there, as the glory which I saw by the river of Chebar: and I fell on my face. Ezekiel 3:23.

> Da stod jeg opp og gikk ut på sletten; og se, Herrens herlighet stod der, likesom den herlighet jeg hadde sett ved Kebar-elven; og jeg falt ned på mitt ansikt. Esekiel 3:23.

The vision of the “plain”, which was the vision of the sixth year, sixth month and fifth day was the vision Ezekiel had seen earlier at the river of Chebar.

Synet av «sletten», som var synet i det sjette året, den sjette måneden og på den femte dagen, var det synet Esekiel tidligere hadde sett ved elven Kebar.

> Now it came to pass in the thirtieth year, in the fourth month, in the fifth day of the month, as I was among the captives by the river of Chebar, that the heavens were opened, and I saw visions of God. Ezekiel 1:1.

> Og det skjedde i det trettiende år, i den fjerde måned, på den femte dag i måneden, mens jeg var blant de bortførte ved elven Kebar, at himlene ble åpnet, og jeg så syner fra Gud. Esekiel 1:1.

The “visions of God” which Ezekiel “saw,” by the river of Chebar, was the vision of the plain, which was also the vision of Ezekiel chapter eight through eleven. Those visions were presented in the context of Ezekiel looking into the sanctuary, which is where the "marah" looking glass vision of chapter ten is accomplished. Ezekiel represents those who partake of the prophetic light radiating from the Most Holy Place as the Revelation of Jesus Christ is brought forth just before the close of probation.

De «Guds syner» som Esekiel «så» ved elven Kebar, var synet av sletten, som også var synet i Esekiel kapittel åtte til elleve. Disse synene ble framstilt i sammenheng med at Esekiel skuet inn i helligdommen, hvilket er der «marah»-skueglassynet i kapittel ti fullbyrdes. Esekiel representerer dem som får del i det profetiske lys som stråler ut fra Det Aller Helligste, idet Jesu Kristi åpenbaring bringes fram like før nådetidens avslutning.

When we identify king Josiah’s Jubilee line that begins with Passover and ends on October 22, we are identifying the symbol of the Spring feasts and the Fall feasts as set forth in Leviticus twenty-three. There the spring and fall feasts are set forth with twenty-two verses each, just as Ezekiel’s ministry was for twenty-two years. Aligning Ezekiel in the thirtieth year of the Jubilee line allows Ezekiel’s birth to align with Josiah’s revival. If he was thirty years old in the thirtieth year of the Jubilee cycle, then Ezekiel would be born at Josiah’s reformation.

Når vi identifiserer kong Josias jubelårslinje, som begynner med påske og ender den 22. oktober, identifiserer vi symbolet på vårhøytidene og høsthøytidene slik de er fremstilt i 3. Mosebok tjue-tre. Der fremstilles vår- og høsthøytidene med tjue-to vers hver, slik Esekiels tjeneste var i tjue-to år. Når Esekiel plasseres i det trettiende året av jubelårslinjen, kan Esekiels fødsel samordnes med Josias vekkelse. Hvis han var tretti år gammel i det trettiende året av jubelårssyklusen, da ville Esekiel bli født ved Josias reformasjon.

Ezekiel is a symbol of those who by faith enter into the Most Holy Place. Once there they see the wheels within the wheels representing the complex play of human interactions. As with John in Revelation chapter ten, Ezekiel represents the Millerites, but more directly the one hundred and forty-four thousand. His parallel three-hundred-ninety-one-years and fifteen-days time prophecy illustrates the final judgment of Laodicean Adventism with the destruction of Jerusalem, and it includes the enigma of thirty-eight and forty.

Esekiel er et symbol på dem som ved tro går inn i Det Aller Helligste. Når de først er der, ser de hjulene innenfor hjulene, som representerer det komplekse samspillet i menneskelige relasjoner. Som Johannes i Åpenbaringen kapittel ti representerer Esekiel millerittene, men mer direkte de hundre og førtifire tusen. Hans parallelle tidsprofeti på tre hundre og nittién år og femten dager illustrerer den endelige dommen over laodikeisk adventisme gjennom Jerusalems ødeleggelse, og den omfatter gåten med trettiåtte og førti.

It includes the symbolism of four hundred and thirty years.

Det omfatter symbolikken i fire hundre og tretti år.

It includes the four-year period represented by 1333 to 1337, 1449 to 1453 and 1840 to 1844.

Det omfatter den fireårsperioden som er representert ved 1333 til 1337, 1449 til 1453 og 1840 til 1844.

We will begin our considerations of this most important subject in the next article.

Vi vil begynne våre betraktninger over dette høyviktige emnet i den neste artikkelen.

> “In the visions given to Isaiah, to Ezekiel, and to John we see how closely heaven is connected with the events taking place upon the earth and how great is the care of God for those who are loyal to Him.” Testimonies, volume 5, 753.

> «I de synene som ble gitt til Jesaja, til Esekiel og til Johannes, ser vi hvor nært himmelen er knyttet til de begivenheter som finner sted på jorden, og hvor stor Guds omsorg er for dem som er lojale mot Ham.» Testimonies, bind 5, 753.

> “Christ Himself was the Lord of the temple. When He should leave it, its glory would depart—that glory once visible in the holy of holies over the mercy seat, where the high priest entered only once a year, on the great day of atonement, with the blood of the slain victim (typical of the blood of the Son of God shed for the sins of the world), and sprinkled it upon the altar. This was the Shekinah, the visible pavilion of Jehovah.

> Kristus selv var templets Herre. Når Han skulle forlate det, ville dets herlighet vike bort—den herlighet som en gang var synlig i det aller helligste over nådestolen, dit ypperstepresten gikk inn bare én gang om året, på den store forsoningsdagen, med blodet av det slaktede offeret (et forbilde på Guds Sønns blod, utgytt for verdens synder), og stenket det på alteret. Dette var Shekina, Jehovas synlige bolig.

> “It was this glory that was revealed to Isaiah, when he says, ‘In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple’ [Isaiah 6:1–8 quoted].” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1139.

> «Det var denne herlighet som ble åpenbart for Jesaja, når han sier: «I det året kong Ussia døde, så jeg også Herren sitte på en trone, høy og opphøyet, og slepet av hans kappe fylte tempelet» [Jesaja 6,1–8 sitert].» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 4, 1139.

> “The vision given to Isaiah represents the condition of God’s people in the last days. They are privileged to see by faith the work that is going forward in the heavenly sanctuary. ‘And the temple of God was opened in heaven, and there was seen in his temple the ark of his testament.’ As they look by faith into the holy of holies, and see the work of Christ in the heavenly sanctuary, they perceive that they are a people of unclean lips,—a people whose lips have often spoken vanity, and whose talents have not been sanctified and employed to the glory of God. Well may they despair as they contrast their own weakness and unworthiness with the purity and loveliness of the glorious character of Christ. But if they, like Isaiah, will receive the impression the Lord designs shall be made upon the heart, if they will humble their souls before God, there is hope for them. The bow of promise is above the throne, and the work done for Isaiah will be performed in them. God will respond to the petitions coming from the contrite heart.

> Synet som ble gitt Jesaja, fremstiller Guds folks tilstand i de siste dager. De har det privilegium ved tro å se det verk som går frem i den himmelske helligdom. «Og Guds tempel i himmelen ble åpnet, og i hans tempel ble hans pakts ark sett.» Når de ved tro skuer inn i det aller helligste og ser Kristi gjerning i den himmelske helligdom, blir de klar over at de er et folk med urene lepper,—et folk hvis lepper ofte har talt tomhet, og hvis talenter ikke er blitt helliget og anvendt til Guds ære. Med rette kan de fortvile når de sammenligner sin egen svakhet og uverdighet med renheten og skjønnheten i Kristi herlige karakter. Men dersom de, likesom Jesaja, vil ta imot det inntrykk Herren har til hensikt å gjøre på hjertet, dersom de vil ydmyke sine sjeler for Gud, er det håp for dem. Løftets bue er over tronen, og det verk som ble gjort for Jesaja, vil bli utført i dem. Gud vil svare på de bønner som stiger opp fra det sønderknuste hjerte.

> “The object of this great and solemn work of God is to gather together the sheaves for the heavenly garner; for the earth is to be filled with the glory of the Lord. Then let none be dismayed as they see the prevailing wickedness and hear the language coming from unclean lips. When the powers of darkness set themselves in array against the people of God; when Satan shall muster his forces for the last great conflict, and his power seems to be great and almost overwhelming, the clear view of the divine glory, the throne high and lifted up, arched with the bow of promise, will give comfort, assurance, and peace.” Review and Herald, December 22, 1896.

> «Hensikten med dette Guds store og høytidelige verk er å samle kornbåndene i den himmelske låve; for jorden skal fylles med Herrens herlighet. La da ingen bli motløse når de ser den rådende ugudelighet og hører språket som kommer fra urene lepper. Når mørkets makter stiller seg opp mot Guds folk; når Satan samler sine styrker til den siste store konflikt, og hans makt synes å være stor og nesten overveldende, vil det klare syn av den guddommelige herlighet, tronen høy og opphøyet, hvelvet over med løftets bue, gi trøst, visshet og fred.» Review and Herald, 22. desember 1896.

> “Upon the banks of the river Chebar, Ezekiel beheld a whirlwind seeming to come from the north, ‘a great cloud, and a fire infolding itself, and a brightness was about it, and out of the midst thereof as the color of amber.’ A number of wheels, intersecting one another, were moved by four living beings. High above all these ‘was the likeness of a throne, as the appearance of a sapphire stone: and upon the likeness of the throne was the likeness as the appearance of a man above upon it.’ ‘And there appeared in the cherubims the form of a man’s hand under their wings.’ Ezekiel 1:4, 26; 10:8. The wheels were so complicated in arrangement that at first sight they appeared to be in confusion; but they moved in perfect harmony. Heavenly beings, sustained and guided by the hand beneath the wings of the cherubim, were impelling these wheels; above them, upon the sapphire throne, was the Eternal One; and round about the throne a rainbow, the emblem of divine mercy.

> «Ved bredden av elven Kebar så Esekiel en stormvind som syntes å komme fra nord, «en stor sky, og en ild som flammet opp i seg selv, og en stråleglans var omkring den, og ut fra dens midte var det som synet av rav». En rekke hjul, som krysset hverandre, ble beveget av fire levende vesener. Høyt over dem alle «var det noe som lignet en trone, som så ut som safirstein; og over det som lignet tronen, var det noe som så ut som et menneske, høyt der oppe». «Og i kjerubene viste det seg noe som lignet en menneskehånd under deres vinger.» Esekiel 1:4, 26; 10:8. Hjulenes ordning var så sammensatt at de ved første øyekast syntes å være i uorden; men de beveget seg i fullkommen harmoni. Himmelske vesener, opprettholdt og ledet av hånden under kjerubenes vinger, drev disse hjulene frem; over dem, på safirtronen, var den Evige, og rundt omkring tronen var en regnbue, symbolet på guddommelig miskunnhet.»

> “As the wheel like complications were under the guidance of the hand beneath the wings of the cherubim, so the complicated play of human events is under divine control. Amidst the strife and tumult of nations, He that sitteth above the cherubim still guides the affairs of the earth.

> «Slik de hjullignende innviklede forhold stod under ledelse av hånden under kjerubenes vinger, slik står også det innviklede samspill av menneskelige begivenheter under guddommelig kontroll. Midt i nasjonenes strid og larm leder Han som troner over kjerubene, fremdeles jordens anliggender. »

> “The history of nations that one after another have occupied their allotted time and place, unconsciously witnessing to the truth of which they themselves knew not the meaning, speaks to us. To every nation and to every individual of today God has assigned a place in His great plan. Today men and nations are being measured by the plummet in the hand of Him who makes no mistake. All are by their own choice deciding their destiny, and God is overruling all for the accomplishment of His purposes.

> Historien om de nasjoner som, den ene etter den andre, har fylt sin tilmålte tid og plass, og ubevisst vitnet om den sannhet hvis mening de selv ikke kjente, taler til oss. Til hver nasjon og til hvert menneske i dag har Gud anvist en plass i sin store plan. I dag blir mennesker og nasjoner målt med loddsnoren i hånden på Ham som ikke gjør noen feil. Alle avgjør ved sitt eget valg sin skjebne, og Gud styrer over alt for å fullbyrde sine hensikter.

> “The history which the great I AM has marked out in His word, uniting link after link in the prophetic chain, from eternity in the past to eternity in the future, tells us where we are today in the procession of the ages, and what may be expected in the time to come. All that prophecy has foretold as coming to pass, until the present time, has been traced on the pages of history, and we may be assured that all which is yet to come will be fulfilled in its order.” Education, 178.

> «Den historie som den store JEG ER har opptegnet i sitt ord, idet han føyer ledd til ledd i den profetiske kjede, fra evigheten i fortiden til evigheten i fremtiden, forteller oss hvor vi befinner oss i dag i tidsaldrens gang, og hva som kan ventes i tiden som kommer. Alt det profetien har forutsagt skulle skje, inntil nåværende tid, er blitt opptegnet på historiens sider, og vi kan være forvisset om at alt som ennå skal komme, vil bli oppfylt i sin orden.» Education, 178.

Back to Articles