Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Two

Daniels bok – nummer ett hundre og to

The Triple Application of the Messenger: Unveiling Prophetic Dynamics

Den trefoldige anvendelsen av budbæreren: Avsløring av profetiske dynamikker

Author

Jeff Pippenger

Published

February 29, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The triple application of Elijah addresses the message, the messenger and the movement during the time period of God’s executive judgment, which begins at the Sunday law in the United States and continues until the close of probation. The executive judgment escalates from a period where God’s judgment is mixed with mercy unto the time when His judgments are poured out without mercy in the seven last plagues.

Elias’ tredobbelte anvendelse retter seg mot budskapet, budbæreren og bevegelsen i tidsperioden for Guds fullbyrdende dom, som begynner ved søndagsloven i De forente stater og fortsetter inntil nådetidens avslutning. Den fullbyrdende dommen tiltar fra en periode der Guds dom er blandet med barmhjertighet, til den tid da Hans dommer utøses uten barmhjertighet i de sju siste plagene.

The triple application of the messenger who prepares the way for the Messenger of the Covenant addresses the message, the messenger and the movement during the closing period of God’s investigative judgment, that identifies the period of the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That period ends at the soon-coming Sunday law in the United States, which is when God’s executive judgments begin.

Den tredobbelte anvendelsen av budbæreren som bereder veien for Paktens Budbærer, retter seg mot budskapet, budbæreren og bevegelsen i avslutningsperioden av Guds undersøkende dom, som identifiserer perioden for beseglingen av de ett hundre og førtifire tusen. Denne perioden ender ved den snart kommende søndagsloven i De forente stater, hvilket er tidspunktet da Guds utøvende dommer begynner.

John the Baptist prepared the way for Christ, the Messenger of the Covenant to confirm the covenant in fulfillment of Daniel chapter nine, verse twenty-seven. In so doing he also prepared the way for Christ to suddenly come to His temple and purify the sons of Levi, which He did at the beginning and ending of His ministry of three and a half years. The cleansing of the literal temple was the symbol of His work of cleansing the soul temple of those represented as the sons of Levi.

Døperen Johannes beredte veien for Kristus, Paktens Engel, til å stadfeste pakten til oppfyllelse av Daniel kapittel ni, vers tjuesju. Ved å gjøre dette beredte han også veien for Kristus til plutselig å komme til sitt tempel og rense Levis sønner, noe Han gjorde ved begynnelsen og avslutningen av sin tjeneste på tre og et halvt år. Renselsen av det bokstavelige tempel var symbolet på Hans verk med å rense sjelens tempel hos dem som er fremstilt som Levis sønner.

His literal work of cleansing the temple was a fulfillment of prophecy, and when He accomplished the work in John chapter two, verses thirteen through twenty-two, the Holy Spirit led the disciples to remember a passage from the Old Testament that was part of His work of purifying and purging the disciples in fulfillment of Malachi three.

Hans bokstavelige gjerning med å rense tempelet var en oppfyllelse av profetien, og da Han fullførte verket i Johannes kapittel to, vers tretten til tjueto, ledet Den Hellige Ånd disiplene til å erindre et avsnitt fra Det gamle testamente som var en del av Hans verk med å rense og lutre disiplene til oppfyllelse av Malaki tre.

In the passage in John, Christ identified that when His body temple was destroyed, He would raise it up in three days. The interaction with the quibbling Jews added that the remodeling of the literal temple that had been carried out by Herod, and which had finished that very year, had taken forty-six years. Jesus was purifying His disciples through an example of one of the rules associated with the prophetic word that Jesus had enshrined within His Word, through the work of angels, the Holy Spirit and the prophets.

I avsnittet hos Johannes gjorde Kristus det klart at når Hans legemstempel ble ødelagt, ville Han reise det opp igjen på tre dager. Samtalen med de kverulerende jødene tilføyde at ombyggingen av det bokstavelige tempelet, som var blitt utført av Herodes, og som var blitt fullført nettopp det året, hadde tatt førtiseks år. Jesus renset sine disipler gjennom et eksempel på en av de regler som er knyttet til det profetiske ord, og som Jesus hadde nedfelt i sitt Ord gjennom englers, Den Hellige Ånds og profetenes gjerning.

He provided the prophetic example that the literal represents the spiritual. He put in place the prophetic key of the number “forty-six,” as a symbol of the temple. “Forty-six” had been the amount of days Moses was on the mount receiving the instructions for the temple. “Forty-six,” is the number of chromosomes that make up the human temple. “Forty-six” is the number of years (1798 to 1844) that were accomplished in restoring the spiritual temple which had been trampled down by paganism and then papalism.

Han fremholdt det profetiske eksempelet på at det bokstavelige representerer det åndelige. Han etablerte den profetiske nøkkelen i tallet «førtiseks» som et symbol på templet. «Førtiseks» hadde vært antallet dager Moses var på fjellet og mottok instruksjonene for templet. «Førtiseks» er antallet kromosomer som utgjør det menneskelige tempel. «Førtiseks» er antallet år (1798 til 1844) som ble fullført i gjenopprettelsen av det åndelige tempel som var blitt trampet ned av hedenskapet og deretter av pavedømmet.

The two temple cleansings include the symbolism that three days equals forty-six years. It includes the principle that the literal represents the spiritual. It represented both a fulfillment and a prediction of prophecy. The two cleansings represent a truth that is misunderstood by one class, and revealed unto another class.

De to renselsene av tempelet innbefatter symbolikken at tre dager tilsvarer førtiseks år. Den innbefatter prinsippet om at det bokstavelige representerer det åndelige. Den representerte både en oppfyllelse og en forutsigelse av profeti. De to renselsene representerer en sannhet som blir misforstått av én klasse, og åpenbart for en annen klasse.

The two cleansings identify a period of time when God’s church has been corrupted to the point where it is “an adulterous generation of vipers,” who are seeking for a sign, when the sign is being directly explained to them, for the only sign to be given is the sign of the destruction of the temple that is raised up in three days.

De to renselsene identifiserer et tidsrom da Guds menighet er blitt fordervet til det punkt at den er «en horkarls og ormeyngels slekt», som søker etter et tegn, når tegnet blir direkte forklart for dem; for det eneste tegn som skal gis, er tegnet om ødeleggelsen av tempelet, som blir reist opp igjen på tre dager.

> O generation of vipers, how can ye, being evil, speak good things? for out of the abundance of the heart the mouth speaketh. . . . Then certain of the scribes and of the Pharisees answered, saying, Master, we would see a sign from thee. But he answered and said unto them, An evil and adulterous generation seeketh after a sign; and there shall no sign be given to it, but the sign of the prophet Jonas: For as Jonas was three days and three nights in the whale’s belly; so shall the Son of man be three days and three nights in the heart of the earth. Matthew 12:34, 38–40.

> Ormeyngel, hvordan kan dere, som er onde, tale godt? For av hjertets overflod taler munnen.... Da svarte noen av de skriftlærde og fariseerne og sa: Mester, vi vil gjerne se et tegn fra deg. Men han svarte og sa til dem: En ond og utro slekt krever tegn; og intet tegn skal bli gitt den uten profeten Jonas’ tegn. For likesom Jonas var tre dager og tre netter i den store fiskens buk, slik skal Menneskesønnen være tre dager og tre netter i jordens skjød. Matteus 12:34, 38–40.

All these prophetic dynamics are represented in all three fulfillments of the Messenger of the Covenant suddenly coming to His temple, as He did in John chapter two.

Alle disse profetiske dynamikkene er framstilt i alle de tre oppfyllelsene av at Paktens Budbærer plutselig kommer til sitt tempel, slik han gjorde i Johannes kapittel to.

> And the Jews’ passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things? Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. When therefore he was risen from the dead, his disciples remembered that he had said this unto them; and they believed the scripture, and the word which Jesus had said. John 2:13–22.

> Jødenes påske var nær, og Jesus drog opp til Jerusalem. Og han fant i tempelet dem som solgte okser og sauer og duer, og pengevekslerne som satt der. Og da han hadde laget en svøpe av små rep, drev han dem alle ut av tempelet, både sauene og oksene; og han tømte ut pengevekslernes mynter og veltet bordene. Og til dem som solgte duer, sa han: Ta dette bort herfra; gjør ikke min Fars hus til et handelshus. Og hans disipler kom i hu at det var skrevet: Nidkjærheten for ditt hus har fortært meg. Da tok jødene til orde og sa til ham: Hvilket tegn viser du oss, siden du gjør dette? Jesus svarte og sa til dem: Riv ned dette tempel, og på tre dager skal jeg reise det opp. Da sa jødene: I førtiseks år er det blitt bygd på dette tempel, og du vil reise det opp på tre dager? Men han talte om sitt legemes tempel. Da han derfor var oppstanden fra de døde, mintes hans disipler at han hadde sagt dette til dem; og de trodde Skriften og det ord Jesus hadde sagt. Johannes 2:13–22.

The Messenger of the Covenant was to purify and also purge the sons of Levi as “silver” which represents God’s Word, and “gold,” which represents faith. The Messenger of the Covenant would purify His disciples by increasing their “faith” in His prophetic “word”. That prophetic word was designed to purify, but also to purge. His prophetic Word always represents a test, and it is through His prophetic Word that the sons of Levi’s are purged in the period when He suddenly comes to His temple.

Paktens Budbærer skulle rense og også lutre Levis sønner som «sølv», hvilket representerer Guds Ord, og «gull», hvilket representerer tro. Paktens Budbærer ville rense sine disipler ved å øke deres «tro» på sitt profetiske «ord». Dette profetiske ord var bestemt til å rense, men også til å lutre. Hans profetiske Ord representerer alltid en prøve, og det er gjennom hans profetiske Ord at Levis sønner blir lutret i den perioden da han plutselig kommer til sitt tempel.

> “‘Whose fan is in His hand, and He will throughly purge His floor, and gather His wheat into the garner.’ Matthew 3:12. This was one of the times of purging. By the words of truth, the chaff was being separated from the wheat. Because they were too vain and self-righteous to receive reproof, too world-loving to accept a life of humility, many turned away from Jesus. Many are still doing the same thing. Souls are tested today as were those disciples in the synagogue at Capernaum. When truth is brought home to the heart, they see that their lives are not in accordance with the will of God. They see the need of an entire change in themselves; but they are not willing to take up the self-denying work. Therefore they are angry when their sins are discovered. They go away offended, even as the disciples left Jesus, murmuring, ‘This is an hard saying; who can hear it?’” The Desire of Ages, 392.

> «‘Han har sin kasteskuffe i hånden, og han skal rense sin treskeplass grundig og samle sin hvete i låven.’ Matteus 3:12. Dette var en av renselsens tider. Ved sannhetens ord ble agnene skilt fra hveten. Fordi de var for forfengelige og selvrettferdige til å ta imot irettesettelse, for verdenselskende til å godta et liv i ydmykhet, vendte mange seg bort fra Jesus. Mange gjør fremdeles det samme. Sjeler prøves i dag slik disse disiplene ble prøvd i synagogen i Kapernaum. Når sannheten bringes hjem til hjertet, ser de at deres liv ikke er i samsvar med Guds vilje. De ser behovet for en fullstendig forandring i seg selv; men de er ikke villige til å påta seg det selvfornektende arbeidet. Derfor blir de vrede når deres synder blir avdekket. De går bort forarget, slik disiplene forlot Jesus, mens de mumlet: ‘Dette er harde ord; hvem kan høre på det?’» Alfa og Omega, bind 4, side 392.

Those “souls that were tested” in “the synagogue at Capernaum,” refused to understand that when Christ told them they must eat His flesh and drink His blood, that He was employing His literal body to convey a spiritual truth. It was the identical prophetic representation He made of the temple in John chapter two. When the principle that the literal precedes and represents the spiritual was recognized as “an hard saying” which they were unwilling to “hear,” they turned and walked with Him never again. That took place in John chapter six, verse sixty-six (666), which represents the soon-coming Sunday law, which was typified by October 22, 1844, which in turn was typified by the cross of Calvary.

De «sjeler som ble prøvet» i «synagogen i Kapernaum» nektet å forstå at da Kristus sa til dem at de måtte ete Hans kjød og drikke Hans blod, brukte Han sitt bokstavelige legeme til å formidle en åndelig sannhet. Det var den samme profetiske fremstilling som Han gav av tempelet i Johannes kapittel to. Da prinsippet om at det bokstavelige går forut for og representerer det åndelige, ble erkjent som «en hard tale» som de ikke var villige til å «høre», vendte de seg bort og vandret aldri mer med Ham. Dette fant sted i Johannes kapittel seks, vers sekstiseks (666), som representerer den snart kommende søndagslov, som ble forbilledlig fremstilt ved 22. oktober 1844, hvilket igjen ble forbilledlig fremstilt ved korset på Golgata.

> From that time many of his disciples went back, and walked no more with him. John 6:66.

> Fra den tid trakk mange av hans disipler seg tilbake og vandret ikke lenger med ham. Johannes 6,66.

In John chapter two, the Holy Spirit had led the minds of the disciples to “remember” the prophecy describing God’s zeal, and the word “zealous” is the same word as “jealous” in both the Hebrew and Greek.

I Johannes kapittel to hadde Den Hellige Ånd ledet disiplenes sinn til å «komme i hu» profetien som beskriver Guds nidkjærhet, og ordet «nidkjær» er det samme ordet som «sjalu» både på hebraisk og gresk.

> For the zeal of thine house hath eaten me up; and the reproaches of them that reproached thee are fallen upon me. Psalms 69:9.

> For iveren for ditt hus har fortært meg, og spottordene fra dem som hånet deg, er falt på meg. Salmene 69:9.

God’s zeal, which is His jealousy, represents the element of God’s character as a jealous God, whose jealousy is manifested in the third and fourth generation upon those that hate Him. In John chapter two, the Holy Spirit was putting in place that the purification accomplished by the Messenger of the Covenant occurs in the fourth and final generation, though there are always some of the third generation still standing when the cup of the final generation is filled. That generation is an adulterous generation of vipers.

Guds nidkjærhet, som er Hans sjalusi, representerer det element i Guds karakter som tilhører den nidkjære Gud, hvis sjalusi blir åpenbart i tredje og fjerde slektsledd over dem som hater Ham. I Johannes, kapittel to, la Den Hellige Ånd til rette for at den renselse som er fullbrakt av Paktens Engel, finner sted i det fjerde og siste slektsledd, selv om det alltid ennå står igjen noen av det tredje slektsledd når den siste generasjons kalk er fylt. Den generasjonen er en utro ormeyngels generasjon.

Moses represented the fourth generation, and it was then that Moses, during forty-six days, received instruction on erecting the temple. In those days He received the law, which in the second commandment identifies that God’s jealousy is manifested in the third and fourth generations.

Moses representerte den fjerde generasjonen, og det var da at Moses i løpet av førtiseks dager mottok undervisning om oppførelsen av tempelet. I de dager mottok han loven, som i det andre bud identifiserer at Guds nidkjærhet blir åpenbart i tredje og fjerde generasjon.

> And he said unto Abram, Know of a surety that thy seed shall be a stranger in a land that is not theirs, and shall serve them; and they shall afflict them four hundred years; And also that nation, whom they shall serve, will I judge: and afterward shall they come out with great substance. And thou shalt go to thy fathers in peace; thou shalt be buried in a good old age. But in the fourth generation they shall come hither again: for the iniquity of the Amorites is not yet full. Genesis 15:13–16.

> Og han sa til Abram: Du skal vite for visst at din ætt skal være fremmed i et land som ikke er deres, og de skal tjene dem; og de skal plage dem i fire hundre år. Men også det folk som de skal tjene, vil jeg dømme; og deretter skal de dra ut med stort gods. Og du skal fare til dine fedre i fred; du skal bli begravet i en god alderdom. Men i det fjerde slektsledd skal de komme hit igjen; for amorittenes misgjerning er ennå ikke full. 1 Mosebok 15:13–16.

In the final generation of ancient Israel, the temple of the Christian church, which Peter called a “spiritual house,” was erected. During that history God manifested His jealousy twice when in His zeal He cleansed the temple. In 1844 God had raised up the spiritual temple of the Millerites, and once again He had passed by the former chosen people. In that history the Messenger of the Covenant came suddenly on October 22, 1844.

I den siste generasjonen av det gamle Israel ble den kristne kirkes tempel, som Peter kalte et «åndelig hus», oppført. I løpet av denne historien åpenbarte Gud sin nidkjærhet to ganger da Han i sin iver renset tempelet. I 1844 hadde Gud oppreist millerittenes åndelige tempel, og atter en gang hadde Han gått forbi det tidligere utvalgte folket. I denne historien kom paktens Engel plutselig den 22. oktober 1844.

His appearance had been prepared for through the ministry of William Miller. As the Protestants and Millerites approached October 22, 1844, two classes were tested. The Protestant’s test arrived at the time of the end at the arrival of the first angel in 1798. After the message that was to both “purify and purge” the sons of Levi was formalized in 1831, the testing of the Protestants began when the message of the first angel was empowered on August 11, 1840. On April 19, 1844, the Protestants failed the test, and became the daughters of Babylon.

Hans framtreden var blitt forberedt gjennom William Millers tjeneste. Idet protestantene og millerittene nærmet seg 22. oktober 1844, ble to klasser prøvet. Protestantens prøve inntraff ved endetiden ved den første engels ankomst i 1798. Etter at budskapet som skulle både «rense og lutre» Levis sønner, ble formalisert i 1831, begynte prøvingen av protestantene da den første engels budskap ble gitt kraft den 11. august 1840. Den 19. april 1844 bestod protestantene ikke prøven og ble Babylons døtre.

The second angel then arrived and the Millerites faith was then tested, and a purification and purging was accomplished. When the message of the second angel was empowered at the Exeter camp meeting on August twelfth through the seventeenth, the testing of the Millerites’ separation of the wise and foolish Millerites was accomplished.

Den andre engelen kom deretter, og millerittenes tro ble da prøvet, og en renselse og utrenskning ble fullført. Da den andre engelens budskap ble utrustet med kraft på leirmøtet i Exeter fra den tolvte til den syttende august, ble prøvingen av millerittenes adskillelse mellom de kloke og de dårlige millerittene fullført.

The distinction between the wise and foolish was the oil, which was the prophetic message of the Midnight Cry. When the third angel arrived on October 22, 1844, the temple had been erected (in forty-six years). At that point the Messenger of the Covenant came suddenly to His temple.

Skillet mellom de vise og de dårlige var oljen, som var det profetiske budskapet i midnattsropet. Da den tredje engelen kom den 22. oktober 1844, var tempelet blitt reist (på førtiseks år). På dette tidspunkt kom Paktens Budbærer brått til sitt tempel.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Kristi komme som vår øversteprest til det aller helligste for å rense helligdommen, slik det fremstilles i Daniel 8:14; Menneskesønnens komme til Den gamle av dager, slik det presenteres i Daniel 7:13; og Herrens komme til sitt tempel, forutsagt av Malaki, er beskrivelser av den samme begivenhet; og dette fremstilles også ved brudgommens komme til bryllupet, slik Kristus beskrev det i lignelsen om de ti jomfruer i Matteus 25.» The Great Controversy, 426.

It was then that the Messenger of the Covenant began His work of purifying and purging the Millerite disciples, identified in Malachi chapter three, as the sons of Levi.

Det var da Paktens Budbærer begynte sitt verk med å rense og lutre de millerittiske disiplene, som i Malaki kapittel tre er identifisert som Levis sønner.

> “Many who went forth to meet the Bridegroom under the messages of the first and second angels, refused the third, the last testing message to be given to the world, and a similar position will be taken when the last call is made.

> «Mange som gikk ut for å møte Brudgommen under den første og den andre engels budskap, avviste det tredje, det siste prøvende budskap som skal gis til verden, og en lignende holdning vil bli inntatt når det siste kallet lyder.

> “Every specification of this parable should be carefully studied. We are represented either by the wise or by the foolish virgins.” Review and Herald, October 31, 1899.

> «Hver enkelt detalj i denne lignelsen bør studeres nøye. Vi er framstilt enten ved de kloke eller ved de dårlige jomfruene.» Review and Herald, 31. oktober 1899.

When the first angels’ message was empowered on August 11, 1840, multitudes joined the Millerite movement. Then on April 19, 1844, a large class left the movement. On October 22, 1844, the traditional view is that there were about fifty souls that entered by faith into the Most Holy Place. Assuming the number is roughly fifty souls that initially followed the light of the third angel, what does it mean when we are informed “many” who had accepted the first and second angel’s messages, “refused the third, the last testing message”?

Da den første engels budskap ble gitt kraft den 11. august 1840, sluttet mengder seg til millerittbevegelsen. Så, den 19. april 1844, forlot en stor gruppe bevegelsen. Den 22. oktober 1844 er den tradisjonelle oppfatningen at det var omkring femti sjeler som ved tro gikk inn i Det Aller Helligste. Dersom vi legger til grunn at tallet er om lag femti sjeler som i begynnelsen fulgte lyset fra den tredje engel, hva betyr det da når vi blir informert om at «mange» som hadde tatt imot den første og den andre engels budskap, «forkastet det tredje, det siste prøvende budskap»?

The Messenger of the Covenant suddenly came to His temple and opened the light of the sanctuary in heaven and the third angel’s message to the fifty that followed on into the experience of the third angel, but they were initially scattered. Their disappointment then was greater than the first disappointment, though we are informed by Sister White their disappointment was not as great as the disciples after the cross.

Paktens sendebud kom plutselig til sitt tempel og åpnet helligdommens lys i himmelen og den tredje engels budskap for de femti som fulgte videre inn i den tredje engels erfaring, men de ble til å begynne med spredt. Deres skuffelse da var større enn den første skuffelsen, skjønt vi blir opplyst av søster White om at deres skuffelse ikke var så stor som disiplenes etter korset.

In both parallel histories, Christ opened His prophetic Word to the disappointed ones, and by 1850, Sister White states that she was shown that the Lord was then stretching forth His hand again to gather His people.

I begge parallelle historier åpnet Kristus sitt profetiske Ord for de skuffede, og innen 1850 sier søster White at hun fikk se at Herren da igjen rakte ut sin hånd for å samle sitt folk.

> “September 23d, [1850] the Lord showed me that he had stretched out his hand the second time to recover the remnant of his people, and that efforts must be redoubled in this gathering time. In the scattering time Israel was smitten and torn; but now in the gathering time God will heal and bind up his people. In the scattering, efforts made to spread the truth had but little effect, accomplished but little or nothing; but in the gathering when God has set his hand to gather his people, efforts to spread the truth will have their designed effect. All should be united and zealous in the work. I saw that it was a shame for any to refer to the scattering for examples to govern us now in the gathering; for if God does no more for us now than he did then, Israel would never be gathered. It is as necessary that the truth should be published in a paper, as preached.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «23. september [1850] viste Herren meg at han annen gang hadde rakt ut sin hånd for å vinne tilbake resten av sitt folk, og at anstrengelsene måtte fordobles i denne samlingstiden. I adspredelsens tid ble Israel slått og sønderrevet; men nå, i samlingstiden, vil Gud lege og forbinde sitt folk. I adspredelsens tid hadde de anstrengelser som ble gjort for å utbre sannheten, bare liten virkning, og utrettet lite eller intet; men i samlingstiden, når Gud har satt sin hånd til å samle sitt folk, vil anstrengelsene for å utbre sannheten ha den tilsiktede virkning. Alle bør være forente og nidkjære i verket. Jeg så at det var en skam for noen å vise til adspredelsen som eksempel på hva som skal styre oss nå i samlingstiden; for dersom Gud ikke gjør mer for oss nå enn han gjorde da, ville Israel aldri bli samlet. Det er like nødvendig at sannheten blir offentliggjort i et blad, som at den blir forkynt.» Review and Herald, 1. november 1850.

At the cross the disciples had been scattered, and in that history, three days later He began to gather His scattered disciples. It was roughly three years after the end of 1844, that Christ began to gather His scattered flock. In that history He led His people to begin the publishing work and to publish the second of Habakkuk’s two tables, which was manufactured at the end of 1850, and then began to be offered for sale in the Review and Herald, in January of 1851.

Ved korset var disiplene blitt spredt, og i den historien begynte Han, tre dager senere, å samle sine spredte disipler. Omtrent tre år etter slutten av 1844 begynte Kristus å samle sin spredte hjord. I den historien ledet Han sitt folk til å begynne utgivelsesarbeidet og til å utgi den andre av Habakkuks to tavler, som ble fremstilt ved slutten av 1850, og deretter begynte å bli tilbudt for salg i Review and Herald i januar 1851.

The 1843 chart had been the physical representation of the message that cleansed the temple that was erected in the history of the first and second angels’ messages. With the arrival of the third angel, God designed to finish His work and take His people home, but they rebelled as did ancient Israel, and both ancient and modern Israel were then assigned to wander in the wilderness. Had those Adventists who had initially accepted the light of the third angel followed on by faith, bearing the physical representation of their message which was the 1850 chart they could have ushered in the second coming of Jesus and gone home. But they were destined to repeat the history of Joshua and Caleb, and the ten unfaithful spies.

1843-diagrammet hadde vært den fysiske framstillingen av det budskapet som renset templet, og som ble reist opp i historien til den første og den andre engels budskap. Med den tredje engelens ankomst hadde Gud til hensikt å fullføre sitt verk og ta sitt folk hjem, men de gjorde opprør slik det gamle Israel gjorde, og både det gamle og det moderne Israel ble deretter bestemt til å vandre i ørkenen. Dersom de adventistene som i begynnelsen tok imot lyset fra den tredje engelen, hadde fortsatt videre i tro og båret den fysiske framstillingen av sitt budskap, som var 1850-diagrammet, kunne de ha innvarslet Jesu annet komme og dratt hjem. Men de var bestemt til å gjenta historien om Josva og Kaleb og de ti utro speiderne.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> «Dersom adventistene, etter den store skuffelsen i 1844, hadde holdt fast ved sin tro og samlet fortsatt å følge Guds åpnende forsyn, idet de tok imot den tredje engels budskap og i Den Hellige Ånds kraft forkynte det for verden, ville de ha sett Guds frelse; Herren ville mektig ha virket sammen med deres anstrengelser, verket ville ha vært fullført, og Kristus ville allerede ha kommet for å ta imot sitt folk til deres lønn. Men i den perioden av tvil og usikkerhet som fulgte etter skuffelsen, oppga mange av de adventtroende sin tro.... Slik ble verket hindret, og verden ble etterlatt i mørke. Hadde hele adventistlegemet forent seg om Guds bud og Jesu tro, hvor vidt annerledes ville ikke vår historie ha vært!» Evangelism, 695.

John the Baptist and William Miller prepared the way for Christ to suddenly come and purify a people who would take the message of salvation under the power of the Holy Spirit to the entire world. The disciples of Christ accomplished their assignment, but the beginning of Adventism did not. By 1856 they had fallen into the condition of Laodicea, refused the advanced light of the “seven times,” and in 1863 began the process of escalating rebellion all the way through to the soon-coming Sunday law. The rebellion of 1863 was typified by the rebellion of the ten spies. At the end of the forty years of wilderness wandering ancient Israel was brought back to the same test, thus providing example of modern Israel being brought back to the beginning test.

Johannes Døperen og William Miller beredte veien for at Kristus plutselig skulle komme og rense et folk som, under Den Hellige Ånds kraft, ville bringe frelsens budskap til hele verden. Kristi disipler fullførte sitt oppdrag, men adventismens begynnelse gjorde det ikke. Innen 1856 var de falt inn i Laodikeas tilstand, hadde forkastet det viderekomne lyset om de «syv tider», og begynte i 1863 prosessen med stadig voksende opprør helt frem til den snart kommende søndagsloven. Opprøret i 1863 ble forbilledlig fremstilt ved opprøret til de ti speiderne. Ved slutten av de førti årene med ørkenvandring ble det gamle Israel ført tilbake til den samme prøven, og gav således et eksempel på at det moderne Israel blir ført tilbake til den opprinnelige prøven.

The rebellion of the ten spies at Kadesh, was repeated at Kadesh forty years later. The rebellion of the ten spies that brought about the forty years of wilderness wandering, that represents the rebellion of 1863, when modern Israel brought about their own wandering in the wilderness of Laodicea. At the end of the forty years ancient Israel was brought again to Kadesh, thus identifying that the test which purged Millerite Adventism at the rebellion of 1863, is to be repeated when the Messenger of the Covenant again suddenly comes to His temple again.

Opprøret fra de ti speiderne i Kadesj ble gjentatt i Kadesj førti år senere. Opprøret fra de ti speiderne, som førte til de førti årene med ørkenvandring, representerer opprøret i 1863, da det moderne Israel forårsaket sin egen vandring i Laodikeas ørken. Ved slutten av de førti årene ble det gamle Israel igjen ført til Kadesj, og dette identifiserer at den prøven som renset millerittisk adventisme ved opprøret i 1863, skal gjentas når Paktens Bud igjen brått kommer til sitt tempel igjen.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “In the conquest of Gilead and Bashan there were many who recalled the events which nearly forty years before had, in Kadesh, doomed Israel to the long desert wandering. They saw that the report of the spies concerning the Promised Land was in many respects correct. The cities were walled and very great, and were inhabited by giants, in comparison with whom the Hebrews were mere pygmies. But they could now see that the fatal mistake of their fathers had been in distrusting the power of God. This alone had prevented them from at once entering the goodly land.

> «Under erobringen av Gilead og Basan var det mange som mintes de hendelsene som, nær førti år tidligere, i Kades hadde dømt Israel til den lange ørkenvandringen. De så at speidernes melding om det lovede land i mange henseender var riktig. Byene var befestet og meget store, og de var bebodd av kjemper, i sammenligning med hvem hebreerne bare var som dverger. Men nå kunne de se at deres fedres skjebnesvangre feil hadde bestått i å mistro Guds makt. Dette alene hadde hindret dem i straks å gå inn i det herlige landet.»

> “When they were at the first preparing to enter Canaan, the undertaking was attended with far less difficulty than now. God had promised His people that if they would obey His voice He would go before them and fight for them; and He would also send hornets to drive out the inhabitants of the land. The fears of the nations had not been generally aroused, and little preparation had been made to oppose their progress. But when the Lord now bade Israel go forward, they must advance against alert and powerful foes, and must contend with large and well-trained armies that had been preparing to resist their approach.

> «Da de første gang gjorde seg rede til å dra inn i Kanaan, var foretagendet forbundet med langt mindre vanskeligheter enn nå. Gud hadde lovet sitt folk at dersom de ville adlyde hans røst, ville han gå foran dem og stride for dem; og han ville også sende hornisser for å drive landets innbyggere bort. Folkene var ikke i alminnelighet blitt grepet av frykt, og det var gjort lite forberedelse til å motsette seg deres framgang. Men da Herren nå bød Israel å dra fram, måtte de rykke fram mot våkne og mektige fiender, og de måtte kjempe mot store og veløvede hærer som hadde forberedt seg på å stå imot deres framrykning.»

> “In their contest with Og and Sihon the people were brought to the same test beneath which their fathers had so signally failed. But the trial was now far more severe than when God had commanded Israel to go forward. The difficulties in their way had greatly increased since they refused to advance when bidden to do so in the name of the Lord. It is thus that God still tests His people. And if they fail to endure the trial, He brings them again to the same point, and the second time the trial will come closer, and be more severe than the preceding. This is continued until they bear the test, or, if they are still rebellious, God withdraws His light from them and leaves them in darkness.” Patriarchs and Prophets, 436, 437.

> «I deres kamp med Og og Sihon ble folket stilt overfor den samme prøve som deres fedre så åpenbart hadde sviktet under. Men prøven var nå langt mer alvorlig enn da Gud hadde befalt Israel å dra frem. Vanskelighetene på deres vei var blitt sterkt forøkt siden de nektet å gå frem da de ble påbudt å gjøre det i Herrens navn. Slik prøver Gud fremdeles sitt folk. Og dersom de ikke holder ut i prøven, fører Han dem igjen til det samme punkt, og annen gang vil prøven komme nærmere inn på dem og være mer alvorlig enn den foregående. Dette fortsetter inntil de består prøven, eller, dersom de fremdeles er gjenstridige, trekker Gud sitt lys bort fra dem og lar dem bli tilbake i mørket.» Patriarchs and Prophets, 436, 437.

Back to Articles