Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Fourteen

Daniels bok – nummer ett hundre og fjorten

The Last Generation: Unveiling Ezekiel’s Prophetic Fulfillment and the Sealing of the 144,000

Den siste generasjon: Avsløringen av Esekiels profetiske oppfyllelse og beseglingen av de 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

March 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The generation that witnessed the arrival of the third woe, on September 11, 2001 is the last generation of earth’s history. The passage from Ezekiel which confirms this truth was understood by the Millerites as directly connected with the parable of the ten virgins, and therefore Habakkuk chapter two. In that history, the vision of Habakkuk chapter two, that would “no longer tarry,” and which was fulfilled on October 22, 1844, prefigured the soon-coming Sunday law in the United States. But Ezekiel’s prediction of the vision that would no longer be prolonged is perfectly fulfilled in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, which began with the arrival of the third woe, on September 11, 2001.

Den generasjonen som var vitne til det tredje vees ankomst den 11. september 2001, er den siste generasjonen i jordens historie. Avsnittet fra Esekiel som stadfester denne sannheten, ble av millerittene forstått som direkte forbundet med lignelsen om de ti jomfruene, og derfor med Habakkuk kapittel to. I den historien var synet i Habakkuk kapittel to, som ikke lenger skulle «dryge», og som ble oppfylt den 22. oktober 1844, et forbilde på den snart kommende søndagsloven i De forente stater. Men Esekiels forutsigelse om synet som ikke lenger skulle bli forlenget, blir fullkomment oppfylt i historien om beseglingen av de hundre og førtifire tusen, som begynte med det tredje vees ankomst den 11. september 2001.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nor flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God. Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Og Herrens ord kom til meg og lød så: Menneskesønn, hva er dette ordspråket som dere har i Israels land, når dere sier: Dagene drøyer, og hvert syn slår feil? Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Jeg vil gjøre ende på dette ordspråket, og de skal ikke lenger bruke det som et ordspråk i Israel. Men si til dem: Dagene er nær, og oppfyllelsen av hvert syn. For det skal ikke lenger finnes noe tomt syn eller smigrende spådom i Israels hus. For jeg er Herren: Jeg taler, og det ord jeg taler, skal gå i oppfyllelse; det skal ikke lenger drøye. For i deres dager, du gjenstridige hus, vil jeg tale ordet og fullbyrde det, sier Herren Gud. Igjen kom Herrens ord til meg og lød så: Menneskesønn, se, de av Israels hus sier: Synet som han ser, gjelder mange dager fram i tid, og han profeterer om tider som ligger langt borte. Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Ingen av mine ord skal lenger drøye, men det ord som jeg har talt, skal bli fullbyrdet, sier Herren Gud. Esekiel 12:21–28.

All the prophets speak of the last days, and the “vain vision” and “flattering divination” “within the house of Israel,” is the counterfeit latter rain, a “peace and safety” message, which argues that “the vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” This is the “debate” of Habakkuk, for those who present the “vain vision,” argue against “the vision he seeth”. They claim that “The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off.” The messengers of the peace and safety message claim, “the days are prolonged, and every vision faileth,” after all did not he predict July 18, 2020? The messengers of the “vain vision” are also identified by Ezekiel in the first two verses of the chapter.

Alle profetene taler om de siste dager, og den «fåfengte syn» og den «smigrende spådom» «midt i Israels hus» er det falske siste regn, et budskap om «fred og trygghet», som hevder at «det synet han ser, gjelder mange dager fram i tiden, og han profeterer om tider som ligger langt borte». Dette er Habakkuks «strid», for de som fremsetter det «fåfengte syn», argumenterer mot «det synet han ser». De hevder at «det synet han ser, gjelder mange dager fram i tiden, og han profeterer om tider som ligger langt borte». Budbærerne for budskapet om fred og trygghet hevder: «Dagene drar ut, og hvert syn slår feil,» for forutsa han ikke tross alt 18. juli 2020? Budbærerne for det «fåfengte syn» blir også identifisert av Esekiel i de to første versene i kapitlet.

> The word of the Lord also came unto me, saying, Son of man, thou dwellest in the midst of a rebellious house, which have eyes to see, and see not; they have ears to hear, and hear not: for they are a rebellious house. Ezekiel 12:1, 2.

> Herrens ord kom også til meg, og det lød så: Menneskesønn, du bor midt iblant et opprørsk hus, som har øyne å se med, men ikke ser; de har ører å høre med, men ikke hører; for de er et opprørsk hus. Esekiel 12:1, 2.

The prophets all agree with each other, and all speak of the last days, and when Christ addressed the quibbling Jews in the history of His ministry He quoted Isaiah to identify the quibbling Jews who were then being divorced from God, as having eyes to see, yet seeing not, and ears to hear, yet hearing not. Now as then, Ezekiel is addressing Laodicean Adventism’s scornful men, the quibbling Jews of our day, who propose a peace and safety message in opposition to the message of the latter rain. Jesus was governed by the rules He placed into His Word, so His predictions are also addressing the last days more specifically than the days in which he addressed the quibbling Jews.

Profetene er alle enige med hverandre, og de taler alle om de siste dager, og da Kristus i beretningen om Sin tjeneste talte til de ordkløvende jødene, siterte Han Jesaja for å identifisere de ordkløvende jødene som da ble skilt fra Gud, som slike som har øyne til å se, og ser ikke, og ører til å høre, og hører ikke. Nå som da henvender Esekiel seg til Laodikeisk adventismes spottere, vår tids ordkløvende jøder, som fremsetter et budskap om fred og sikkerhet i opposisjon til budskapet om senregnet. Jesus var styrt av de regler Han la inn i Sitt Ord, så Hans forutsigelser henvender seg også til de siste dager mer spesifikt enn til de dager da Han talte til de ordkløvende jødene.

> Therefore speak I to them in parables: because they seeing see not; and hearing they hear not, neither do they understand. And in them is fulfilled the prophecy of Esaias, which saith, By hearing ye shall hear, and shall not understand; and seeing ye shall see, and shall not perceive: For this people’s heart is waxed gross, and their ears are dull of hearing, and their eyes they have closed; lest at any time they should see with their eyes and hear with their ears, and should understand with their heart, and should be converted, and I should heal them. But blessed are your eyes, for they see: and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them. Matthew 13:13–17.

> Derfor taler jeg til dem i lignelser; for seende ser de ikke, og hørende hører de ikke, og heller ikke forstår de. Og på dem blir Esaias’ profeti oppfylt, den som sier: Med hørsel skal dere høre og ikke forstå, og seende skal dere se og ikke fatte. For dette folks hjerte er blitt forherdet, og med ørene hører de tungt, og sine øyne har de lukket, for at de ikke på noe tidspunkt skal se med øynene og høre med ørene og forstå med hjertet og omvende seg, så jeg kunne lege dem. Men salige er deres øyne, for de ser, og deres ører, for de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det som dere ser, og har ikke sett det, og å høre det som dere hører, og har ikke hørt det. Matteus 13:13–17.

The phenomenon of a people who hear, yet don’t hear, and see, but don’t see, is the characteristic of a former people of God who are in the process of being passed by. That prophetic phenomenon is a fulfillment of Isaiah’s prophecy of such a situation. As with all prophets, Isaiah, along with Christ, is speaking of the last days.

Fenomenet med et folk som hører, men ikke hører, og ser, men ikke ser, er kjennetegnet på et tidligere gudsfolk som er i ferd med å bli forbigått. Dette profetiske fenomenet er en oppfyllelse av Jesajas profeti om en slik situasjon. Som med alle profetene taler Jesaja, sammen med Kristus, om de siste dager.

> In the year that king Uzziah died I saw also the Lord sitting upon a throne, high and lifted up, and his train filled the temple. Above it stood the seraphims: each one had six wings; with twain he covered his face, and with twain he covered his feet, and with twain he did fly. And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. And the posts of the door moved at the voice of him that cried, and the house was filled with smoke. Then said I, Woe is me! for I am undone; because I am a man of unclean lips, and I dwell in the midst of a people of unclean lips: for mine eyes have seen the King, the Lord of hosts. Then flew one of the seraphims unto me, having a live coal in his hand, which he had taken with the tongs from off the altar: And he laid it upon my mouth, and said, Lo, this hath touched thy lips; and thine iniquity is taken away, and thy sin purged. Also I heard the voice of the Lord, saying, Whom shall I send, and who will go for us? Then said I, Here am I; send me. And he said, Go, and tell this people, Hear ye indeed, but understand not; and see ye indeed, but perceive not. Make the heart of this people fat, and make their ears heavy, and shut their eyes; lest they see with their eyes, and hear with their ears, and understand with their heart, and convert, and be healed. Isaiah 6:1–10.

> I det året da kong Ussia døde, så jeg også Herren sitte på en trone, høy og opphøyet, og slepet av hans kappe fylte templet. Over ham stod serafene; hver av dem hadde seks vinger: med to dekket han sitt ansikt, med to dekket han sine føtter, og med to fløy han. Og den ene ropte til den andre og sa: Hellig, hellig, hellig er hærskarenes Herre; hele jorden er full av hans herlighet. Og dørstolpene skalv ved røsten av ham som ropte, og huset ble fylt med røyk. Da sa jeg: Ve meg! for jeg er fortapt; for jeg er en mann med urene lepper, og jeg bor midt iblant et folk med urene lepper; for mine øyne har sett Kongen, hærskarenes Herre. Da fløy en av serafene til meg, og i sin hånd hadde han en glødende kullbit, som han hadde tatt med tangen fra alteret. Og han rørte ved min munn med den og sa: Se, dette har rørt ved dine lepper; din misgjerning er tatt bort, og din synd er sonet. Så hørte jeg Herrens røst, som sa: Hvem skal jeg sende, og hvem vil gå for oss? Da sa jeg: Se, her er jeg; send meg. Og han sa: Gå og si til dette folk: Hør og hør, men forstå ikke; se og se, men skjønn ikke. Gjør dette folks hjerte fett, gjør deres ører tunge, og lukk deres øyne, for at de ikke skal se med sine øyne og høre med sine ører og forstå med sitt hjerte og omvende seg og bli helbredet. Jesaja 6:1–10.

Isaiah, Ezekiel and Christ are all representing those who are being sealed in the last days, during the latter rain, when the true and false message of the latter rain is being debated, in fulfillment of Habakkuk chapter two. According to Jesus, in the time period when this is fulfilled, the righteous are “seeing” the parables, which is a symbol of prophecy. The “wise” are understanding the prophetic message of the latter rain, but those represented by the quibbling Jews do not see or hear, and according to Ezekiel they present a peace and safety message arguing that the fulfillment of the predictions are far off in the future. They do not deny the predictions; the quibbling Jews gave lip-service to the prediction of the coming Messiah; but they simply placed the event into the far-off future. Yet Jesus pronounced a blessing upon those who would “see” the prophetic message of their time.

Jesaja, Esekiel og Kristus representerer alle dem som blir beseglet i de siste dager, under senregnet, når det sanne og det falske budskapet om senregnet blir drøftet, til oppfyllelse av Habakkuk kapittel to. Ifølge Jesus er de rettferdige i den tidsperioden da dette oppfylles, i stand til å «se» lignelsene, noe som er et symbol på profeti. De «vise» forstår senregnets profetiske budskap, men de som er representert ved de kverulerende jødene, verken ser eller hører, og ifølge Esekiel fremfører de et budskap om fred og trygghet ved å hevde at oppfyllelsen av forutsigelsene ligger langt fremme i framtiden. De benekter ikke forutsigelsene; de kverulerende jødene gav sin tilslutning med leppene til forutsigelsen om den kommende Messias; men de plasserte ganske enkelt begivenheten langt inn i framtiden. Likevel uttalte Jesus en velsignelse over dem som ville «se» sin tids profetiske budskap.

In Christ’s day it was the message that arrived at His baptism, when the Holy Spirit descended. The descent of the Holy Spirit at His baptism prefigured the descent of the angel of Revelation ten on August 11, 1840. The divine descent in either history marked the arrival of the present truth message of that age, for Jesus it was the message of His death and resurrection, as represented by His baptism. For the Millerites it was the message of Islam of the first and second woes that confirmed the testing message of time-prophecy. Both of those histories align with the arrival of the testing message of the latter rain on September 11, 2001. This is why Sister White records the following:

På Kristi tid var det budskapet som kom ved Hans dåp, da Den Hellige Ånd steg ned. Den Hellige Ånds nedstigning ved Hans dåp var et forbilde på nedstigningen av engelen i Åpenbaringen 10 den 11. august 1840. Den guddommelige nedstigningen i hver av disse historiene markerte ankomsten av sannheten for denne tid i den tidsalder, for Jesus var det budskapet om Hans død og oppstandelse, slik det er fremstilt ved Hans dåp. For millerittene var det budskapet om islam i det første og det andre ve, som stadfestet tidprofetiens prøvende budskap. Begge disse historiene er på linje med ankomsten av den prøvende budskapet om det sene regn den 11. september 2001. Dette er grunnen til at søster White nedtegner følgende:

> “All the messages given from 1840–1844 are to be made forcible now, for there are many people who have lost their bearings. The messages are to go to all the churches.

> «Alle budskapene som ble gitt fra 1840 til 1844, skal nå gjøres virkningsfulle, for det er mange mennesker som har mistet retningen. Budskapene skal gå til alle menighetene.

> “Christ said, ‘Blessed are your eyes, for they see; and your ears, for they hear. For verily I say unto you, That many prophets and righteous men have desired to see those things which ye see, and have not seen them; and to hear those things which ye hear, and have not heard them’ [Matthew 13:16, 17]. Blessed are the eyes which saw the things that were seen in 1843 and 1844.

> «Kristus sa: ‘Salige er deres øyne, fordi de ser, og deres ører, fordi de hører. For sannelig sier jeg dere: Mange profeter og rettferdige menn har ønsket å se det som dere ser, og har ikke sett det, og å høre det som dere hører, og har ikke hørt det’ [Matteus 13:16, 17]. Salige er de øyne som så det som ble sett i 1843 og 1844.»

> “The message was given. And there should be no delay in repeating the message, for the signs of the times are fulfilling; the closing work must be done. A great work will be done in a short time. A message will soon be given by God’s appointment that will swell into a loud cry. Then Daniel will stand in his lot, to give his testimony.

> «Budskapet ble gitt. Og det bør ikke være noen forsinkelse med å gjenta budskapet, for tidens tegn går i oppfyllelse; avslutningsverket må utføres. Et stort verk vil bli utført på kort tid. Et budskap vil snart bli gitt etter Guds bestemmelse, som vil tilta til et høyt rop. Da skal Daniel stå fram på sin lodd, for å avlegge sitt vitnesbyrd.

> “The attention of our churches must be aroused. We are standing upon the borders of the greatest event in the world’s history, and Satan must not have power over the people of God, causing them to sleep on. The papacy will appear in its power. All must now arouse and search the Scriptures, for God will make known to His faithful ones what shall be in the last time. The word of the Lord is to come to His people in power. . . .

> «Oppmerksomheten i våre menigheter må vekkes. Vi står ved grensen til den største begivenhet i verdenshistorien, og Satan må ikke få makt over Guds folk, så han får dem til å sove videre. Pavemakten vil tre frem i sin styrke. Alle må nå våkne og granske Skriftene, for Gud vil kunngjøre for sine trofaste hva som skal skje i den siste tid. Herrens ord skal komme til hans folk med kraft....»

> “This is what has been presented to me—that we are asleep, and do not know the time of our visitation. But if we humble ourselves before God, and seek Him with the whole heart, He will be found of us.” Manuscript Releases, volume 21, 436–438.

> «Dette er det som er blitt framstilt for meg—at vi sover og ikke kjenner tiden for vårt gjestebud. Men hvis vi ydmyker oss for Gud og søker Ham av hele hjertet, skal Han la seg finne av oss.» Manuscript Releases, bind 21, 436–438.

The message that has been typified by the present truth message of the Messiah in Christ’s history, and the present truth message of 1840 to 1844, point forward to the last days when the Millerite message is repeated. Those in the histories represented as being unable to “see and hear” “do not know the time of their visitation.” When Isaiah presents the first reference of the messengers of the counterfeit message of the latter rain, who see, but don’t see, he marks the time when this period begins, the period which Sister White said, “a message of God’s appointment that will swell into a loud cry.” “God’s appointment” represents a specific time when the message would arrive, and in verse three of Isaiah chapter six, Isaiah pinpoints that time.

Budskapet som er blitt forbildelig framstilt ved sannhet for vår tid-budskapet om Messias i Kristi historie, og sannhet for vår tid-budskapet fra 1840 til 1844, peker fram mot de siste dager, når millerittbudskapet blir gjentatt. De som i de framstilte historiene er representert som ute av stand til å «se og høre», «kjenner ikke sin besøkelsestid». Når Jesaja framstiller den første henvisningen til budbærerne for den falske budskapet om det sene regn, som ser, men ikke ser, angir han tidspunktet da denne perioden begynner, den perioden som Søster White sa var «et budskap etter Guds bestemmelse som vil svulme opp til et høyt rop». «Guds bestemmelse» representerer et bestemt tidspunkt da budskapet ville komme, og i vers tre i Jesaja kapittel seks angir Jesaja nettopp dette tidspunktet.

> And one cried unto another, and said, Holy, holy, holy, is the Lord of hosts: the whole earth is full of his glory. Isaiah 6:3.

> Og den ene ropte til den andre og sa: Hellig, hellig, hellig er Herren, hærskarenes Gud; hele jorden er full av hans herlighet. Jesaja 6:3.

Sister White identifies that when the angels cry one to another, “Holy, Holy, Holy” in the passage where Isaiah represents those who have eyes, that see, but do not see, it is fulfilled on September 11, 2001.

Søster White fastslår at når englene roper til hverandre: «Hellig, hellig, hellig» i avsnittet der Jesaja fremstiller dem som har øyne som ser, men ikke ser, oppfylles dette den 11. september 2001.

> “As they [the angels] see the future, when the whole earth shall be filled with His glory, the triumphant song of praise is echoed from one to another in melodious chant, ‘Holy, holy, holy, is the Lord of Hosts.’ They are fully satisfied to glorify God; and in His presence, beneath His smile of approbation, they wish for nothing more. In bearing His image, in doing His service and worshiping Him, their highest ambition is fully reached.” Review and Herald, December 22, 1896.

> «Når de [englene] ser inn i fremtiden, da hele jorden skal fylles med Hans herlighet, gjentas den triumferende lovsangen fra den ene til den andre i melodisk sang: ‘Hellig, hellig, hellig, er Herren, hærskarenes Gud.’ De er fullt tilfredse med å herliggjøre Gud; og i Hans nærvær, under Hans godkjennende smiles åsyn, ønsker de intet mer. I å bære Hans bilde, i å utføre Hans tjeneste og tilbe Ham, er deres høyeste ambisjon fullt ut nådd.» Review and Herald, 22. desember 1896.

On September 11, 2001 the sealing of the one hundred and forty-four thousand began, and the latter rain began to sprinkle, and Habakkuk’s debate began as the parable of the ten virgins was being repeated. At that point Ezekiel’s prophecy met its perfect fulfillment. The prophetic Word will no longer be delayed, and the generation that witnessed September 11, 2001 is the last generation of planet earth, for the vision at the end of Adventism announces the close of probation at the second coming of Christ. A second witness to this fact is found in the book of Luke, chapter twenty-one.

Den 11. september 2001 begynte beseglingen av de hundre og førtifire tusen, og sildigregnet begynte å dryppe, og Habakkuks strid begynte idet lignelsen om de ti jomfruer ble gjentatt. På det tidspunkt fikk Esekiels profeti sin fullkomne oppfyllelse. Det profetiske Ord skal ikke lenger drøye, og den generasjon som var vitne til 11. september 2001, er planeten jordens siste generasjon, for synet ved adventismens ende kunngjør nådetidens avslutning ved Kristi annet komme. Et annet vitne om dette finnes i Lukasevangeliet, kapittel tjueen.

> Verily I say unto you, This generation shall not pass away, till all be fulfilled. Heaven and earth shall pass away: but my words shall not pass away. Luke 21:32, 33.

> Sannelig sier jeg dere: Denne slekt skal slett ikke forgå før alt er skjedd. Himmel og jord skal forgå, men mine ord skal slett ikke forgå. Lukas 21:32, 33.

In Luke chapter twenty-one Jesus identifies the last generation of earth’s history. He has just given an overview of a progressive history from the destruction of Jerusalem in the year 70, all the way through Millerite history. He then drops out of the narrative of directly identifying prophetic history and presents a parable that simply repeats and enlarges upon the prophetic history He presented. He thus provided two internal witnesses to the same narrative, and He concluded by identifying that the “generation” that witnessed these events would live until His return, thus by context identifying the generation that is represented by the one hundred and forty-four thousand.

I Lukas kapittel tjueén identifiserer Jesus den siste generasjonen i jordens historie. Han har nettopp gitt en oversikt over en fremadskridende historie fra Jerusalems ødeleggelse i år 70, helt frem til millerittisk historie. Deretter trer Han ut av fortellingen om den direkte identifikasjonen av profetisk historie og fremsetter en lignelse som ganske enkelt gjentar og utdyper den profetiske historien Han presenterte. Slik gav Han to indre vitner til den samme fortellingen, og Han avsluttet med å identifisere at den «generasjon» som var vitne til disse hendelsene, skulle leve inntil Hans gjenkomst, og dermed i sammenhengen identifiserte den generasjon som er representert ved de hundre og førtifire tusen.

The history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand is the final generation, and they do not taste death, even though they live in the time when heaven and earth pass away.

Historien om beseglingen av de ett hundre og førtifire tusen er den siste generasjonen, og de smaker ikke døden, selv om de lever i den tid da himmel og jord forgår.

> But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up. Seeing then that all these things shall be dissolved, what manner of persons ought ye to be in all holy conversation and godliness, Looking for and hasting unto the coming of the day of God, wherein the heavens being on fire shall be dissolved, and the elements shall melt with fervent heat? 2 Peter 3:10–12.

> Men Herrens dag skal komme som en tyv om natten; på den dagen skal himlene forgå med et stort brak, og elementene skal oppløses i brennende hete, og jorden og verkene som er på den, skal bli oppbrent. Når da alt dette skal gå i oppløsning, hvorledes bør dere da ikke ferdes i hellig liv og gudsfrykt, mens dere venter på og fremskynder Guds dags komme, da himlene skal oppløses i brann, og elementene smelte i brennende hete? 2 Peter 3:10–12.

The second coming of Christ was represented at the transfiguration of Christ.

Kristi annet komme ble framstilt ved Kristi forklarelse.

> “Moses upon the mount of transfiguration was a witness to Christ’s victory over sin and death. He represented those who shall come forth from the grave at the resurrection of the just. Elijah, who had been translated to heaven without seeing death, represented those who will be living upon the earth at Christ’s second coming, and who will be ‘changed, in a moment, in the twinkling of an eye, at the last trump;’ when ‘this mortal must put on immortality,’ and ‘this corruptible must put on incorruption.’ 1 Corinthians 15:51–53. Jesus was clothed with the light of heaven, as He will appear when He shall come ‘the second time without sin unto salvation.’ For He will come ‘in the glory of His Father with the holy angels.’ Hebrews 9:28; Mark 8:38. The Saviour’s promise to the disciples was now fulfilled. Upon the mount the future kingdom of glory was represented in miniature,—Christ the King, Moses a representative of the risen saints, and Elijah of the translated ones.” The Desire of Ages, 421.

> «Moses på forklarelsens berg var et vitne om Kristi seier over synd og død. Han representerte dem som skal komme frem av graven ved de rettferdiges oppstandelse. Elia, som var blitt tatt opp til himmelen uten å se døden, representerte dem som skal leve på jorden ved Kristi annet komme, og som skal bli «forvandlet, i et nu, i et øyeblikk, ved den siste basun;» når «dette dødelige må ikle seg udødelighet,» og «dette forgjengelige må ikle seg uforgjengelighet.» 1 Korinterne 15:51–53. Jesus var kledd i himmelens lys, slik han skal åpenbare seg når han kommer «annen gang, uten synd til frelse.» For han skal komme «i sin Fars herlighet med de hellige engler.» Hebreerne 9:28; Markus 8:38. Frelserens løfte til disiplene var nå oppfylt. På berget ble det fremtidige herlighetens rike fremstilt i miniatyr, — Kristus kongen, Moses som representant for de oppstandne hellige, og Elia for dem som er blitt forvandlet.» Alfa og Omega, 421.

Elijah, who did not die, represents the one hundred and forty-four thousand who do not die, and Moses represents those that do die. In the last days those two classes are represented in Revelation chapter seven, as the one hundred and forty-four thousand and the great multitude. When the fifth seal is opened in Revelation chapter six, those that were murdered by the papacy during the Dark Ages are given white robes.

Elia, som ikke døde, representerer de hundre og førtifire tusen som ikke dør, og Moses representerer dem som dør. I de siste dager er disse to klassene framstilt i Åpenbaringen kapittel sju, som de hundre og førtifire tusen og den store skare. Når det femte segl åpnes i Åpenbaringen kapittel seks, blir de som ble myrdet av pavedømmet under den mørke middelalder, gitt hvite kjortler.

> “‘And when he had opened the fifth seal, I saw under the altar the souls of them that were slain for the word of God, and for the testimony which they held: and they cried with a loud voice, saying, How long, O Lord, Holy and true, doest Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth? And white robes were given unto every one of them [They were pronounced pure and holy]; and it was said unto them, that they should rest yet for a little season, until their fellowservants also and their brethren, that should be killed as they were, should be fulfilled’ [Revelation 6:9–11]. Here were scenes presented to John that were not in reality but that which would be in a period of time in the future.” Manuscript Releases, volume 20, 197.

> «‘Og da han åpnet det femte segl, så jeg under alteret sjelene til dem som var blitt drept for Guds ords skyld og for det vitnesbyrd de holdt fast ved; og de ropte med høy røst og sa: Hvor lenge, Herre, du Hellige og Sanne, vil du vente med å dømme og hevne vårt blod på dem som bor på jorden? Og det ble gitt hver og en av dem hvite klær [De ble erklært rene og hellige]; og det ble sagt til dem at de skulle hvile ennå en liten stund, inntil også deres medtjenere og deres brødre, som skulle bli drept slik som de var blitt, var blitt fulltallige’ [Åpenbaringen 6:9–11]. Her ble det fremstilt for Johannes scener som ikke var en virkelighet da, men det som skulle bli i en fremtidig tidsperiode.» Manuscript Releases, bind 20, 197.

The martyrs are asking when God would avenge their murder. A martyr had the faith of Jesus before he was murdered, for it was the manifestation of that very faith that prompted the papacy to murder him. White robes represent the righteousness of Christ, but the white robes given to these souls who had been murdered, was given to them after their martyrdom. The robes are a symbol of martyrdom, not simply the righteousness of Christ. A martyr has the robe of Christ righteousness before he is murdered. The great multitude in Revelation seven are given white robes, thus representing those who die during the coming Sunday law bloodbath. Thus the one hundred and forty-four thousand are represented by Elijah and the faithful who die in the Lord by Moses at the mount of transfiguration.

Martyrene spør når Gud vil hevne deres mord. En martyr hadde Jesu tro før han ble drept, for det var åpenbaringen av nettopp denne tro som fikk pavedømmet til å myrde ham. Hvite klær representerer Kristi rettferdighet, men de hvite klær som ble gitt til disse sjeler som var blitt myrdet, ble gitt dem etter deres martyrdød. Klærne er et symbol på martyriet, ikke bare på Kristi rettferdighet. En martyr har Kristi rettferdighets kledning før han blir drept. Den store skare i Åpenbaringen syv får gitt hvite klær og representerer således dem som dør under det kommende søndagslovens blodbad. Slik blir de hundre og førtifire tusen representert ved Elia, og de trofaste som dør i Herren ved Moses på forklarelsens berg.

The one hundred and forty-four thousand are the generation that does not die, and they are the generation which Christ is referring to that are alive when the heavens and earth pass away in Luke chapter twenty-one.

De hundre og førtifire tusen er den generasjon som ikke dør, og de er den generasjon Kristus viser til, som er i live når himmel og jord forgår i Lukas, kapittel tjueen.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “The murder of Abel was the first example of the enmity that God had declared would exist between the serpent and the seed of the woman—between Satan and his subjects and Christ and His followers. Through man’s sin, Satan had gained control of the human race, but Christ would enable them to cast off his yoke. Whenever, through faith in the Lamb of God, a soul renounces the service of sin, Satan’s wrath is kindled. The holy life of Abel testified against Satan’s claim that it is impossible for man to keep God’s law. When Cain, moved by the spirit of the wicked one, saw that he could not control Abel, he was so enraged that he destroyed his life. And wherever there are any who will stand in vindication of the righteousness of the law of God, the same spirit will be manifested against them. It is the spirit that through all the ages has set up the stake and kindled the burning pile for the disciples of Christ. But the cruelties heaped upon the follower of Jesus are instigated by Satan and his hosts because they cannot force him to submit to their control. It is the rage of a vanquished foe. Every martyr of Jesus has died a conqueror. Says the prophet, “They overcame him [‘that old serpent, called the devil, and Satan’] by the blood of the Lamb, and by the word of their testimony; and they loved not their lives unto the death.’ Revelation 12:11, 9.” Patriarchs and Prophets, 77.

> «Abels drap var det første eksempel på det fiendskap som Gud hadde erklært skulle eksistere mellom slangen og kvinnens ætt — mellom Satan og hans undersåtter og Kristus og Hans etterfølgere. Ved menneskets synd hadde Satan fått herredømme over menneskeslekten, men Kristus ville gjøre det mulig for dem å kaste av hans åk. Når en sjel ved troen på Guds Lam gir avkall på syndens tjeneste, opptennes Satans vrede. Abels hellige liv vitnet mot Satans påstand om at det er umulig for mennesket å holde Guds lov. Da Kain, drevet av den ondes ånd, så at han ikke kunne beherske Abel, ble han så fylt av raseri at han tok hans liv. Og hvor enn det finnes noen som vil stå fram til forsvar for Guds lovs rettferdighet, vil den samme ånd bli åpenbart mot dem. Det er den ånd som gjennom alle tider har reist bålet og tent flammene for Kristi disipler. Men grusomhetene som hoper seg opp over Jesu etterfølger, er tilskyndet av Satan og hans hærskarer fordi de ikke kan tvinge ham til å underordne seg deres herredømme. Det er vreden hos en beseiret fiende. Hver av Jesu martyrer har dødd som en seierherre. Profeten sier: «De seiret over ham [‘den gamle slange, han som kalles djevelen og Satan’] ved Lammets blod og ved sitt vitnesbyrds ord; og de hadde ikke sitt liv kjært like til døden.» Åpenbaringen 12:11, 9.» Patriarker og profeter, 77.

Back to Articles