Article

# The Book of Daniel - Number Six

Daniels bok – nummer seks

Jehoiakim

Jojakim

Author

Jeff Pippenger

Published

December 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The books of Daniel and Revelation are the same book, in the same sense that the Bible is one book, consisting of the Old Testament and the New Testament.

Daniels bok og Johannes’ åpenbaring er den samme bok, i samme forstand som Bibelen er én bok, bestående av Det gamle testamente og Det nye testamente.

> “The history of the life, death, and resurrection of Jesus, as that of the Son of God, cannot be fully demonstrated without the evidence contained in the Old Testament. Christ is revealed in the Old Testament as clearly as in the New. The one testifies of a Saviour to come, while the other testifies of a Saviour that has come in the manner predicted by the prophets. In order to appreciate the plan of redemption, the Scripture of the Old Testament must be thoroughly understood. It is the glorified light from the prophetic past that brings out the life of Christ and the teachings of the New Testament with clearness and beauty. The miracles of Jesus are a proof of his divinity; but the strongest proofs that he is the world’s Redeemer are found in the prophecies of the Old Testament compared with the history of the New. Jesus said to the Jews ‘Search the Scriptures; for in them ye think ye have eternal life, and they are they which testify of me.’ At that time there was no other scripture in existence save that of the Old Testament; so the injunction of the Saviour is plain.” Spirit of Prophecy, volume 3, 211.

> «Historien om Jesu liv, død og oppstandelse, som Guds Sønn, kan ikke fullt ut påvises uten det vitnesbyrd som finnes i Det gamle testamentet. Kristus blir åpenbart i Det gamle testamentet like tydelig som i Det nye. Det ene vitner om en Frelser som skulle komme, mens det andre vitner om en Frelser som er kommet på den måten profetene forutsa. For å kunne verdsette frelsesplanen må Skriften i Det gamle testamentet forstås grundig. Det er det herliggjorte lys fra den profetiske fortid som lar Kristi liv og Det nye testamentes lære tre fram med klarhet og skjønnhet. Jesu mirakler er et bevis på hans guddom; men de sterkeste bevisene for at han er verdens Forløser, finnes i profetiene i Det gamle testamentet sammenholdt med historien i Det nye. Jesus sa til jødene: ‘Ransak Skriftene; for dere mener at dere i dem har evig liv, og det er de som vitner om meg.’ På den tiden fantes det ingen annen skrift enn Det gamle testamentet; derfor er Frelserens påbud klart.» Spirit of Prophecy, bind 3, 211.

The strongest evidence of who and what Christ is, is when the prophecies of the Old Testament are compared with the fulfillment of those prophecies in the history of the New Testament. So too, with the relationship of the books of Daniel and Revelation.

Det sterkeste beviset på hvem og hva Kristus er, fremkommer når Det gamle testamentes profetier sammenlignes med oppfyllelsen av disse profetiene i Det nye testamentes historie. Slik er det også med forholdet mellom Daniels bok og Åpenbaringen.

> “In the Revelation all the books of the Bible meet and end. Here is the complement of the book of Daniel. One is a prophecy; the other a revelation.” Acts of the Apostles, 585.

> «I Åpenbaringen møtes og avsluttes alle Bibelens bøker. Her er supplementet til Daniels bok. Den ene er en profeti; den andre en åpenbaring.» Apostlenes gjerninger, 585.

The word “complement” means to bring to perfection. The fulfillment of the prophecies of the Old Testament were “the strongest” “proof” of Christ’s “divinity.” The strongest evidence of the divinity of the prophecies in the book of Daniel, are the fulfillment of those prophecies as represented in the book of Revelation. The prophecies in Daniel are continued in the book of Revelation, and they are brought to perfection in the last days, when the Revelation of Jesus Christ is unsealed.

Ordet «fullende» betyr å føre til fullkommenhet. Oppfyllelsen av profetiene i Det gamle testamente var det «sterkeste» «bevis» for Kristi «guddom». Det sterkeste bevis på guddommeligheten i profetiene i Daniels bok er oppfyllelsen av disse profetiene slik de fremstilles i Johannes’ åpenbaring. Profetiene i Daniel føres videre i Johannes’ åpenbaring, og de fullendes i de siste dager, når Jesu Kristi åpenbaring blir avforseglet.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> «Åpenbaringen er en forseglet bok, men den er også en åpnet bok. Den skildrer underfulle begivenheter som skal finne sted i de siste dager av denne jords historie. Læresetningene i denne boken er bestemte, ikke mystiske og uforståelige. I den tas den samme profetiske linje opp som i Daniel. Noen profetier har Gud gjentatt, og viser dermed at det må legges vekt på dem. Herren gjentar ikke ting som ikke er av stor betydning.» Manuscript Releases, bind 9, 8.

> In the third year of the reign of Jehoiakim king of Judah came Nebuchadnezzar king of Babylon unto Jerusalem, and besieged it. Daniel 1:1.

> I det tredje året av Jojakims, Judas konges, regjering kom Nebukadnesar, kongen i Babylon, til Jerusalem og beleiret den. Daniel 1:1.

The first verse of the book of Daniel has a wealth of prophetic information when rightly considered. We will begin our consideration with Jehoiakim.

Den første verset i Daniels bok rommer en rikdom av profetisk informasjon når det betraktes på rett måte. Vi vil begynne vår betraktning med Jojakim.

Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah. As such, he represents the first angel’s message. His son Jehoiachin, who was also known as Jeconiah or Coniah, represented the second angel’s message. Jehoiachin was followed by Zedekiah, the last of the three final kings of Judah. Zedekiah represents the third angel’s message. There are several prophetic witnesses that uphold that Jehoiakim is a symbol of the first angel’s message. It is important to understand these proofs, for it identifies that the first verse of chapter one of Daniel is identifying the first angel’s message, and that fact is an anchor that allows the first chapter to be understood as the first angel’s message of Revelation fourteen. We will begin in second Chronicles.

Jojakim var den første av Judas tre siste konger. Som sådan representerer han den første engels budskap. Hans sønn Jojakin, som også var kjent som Jekonja eller Konja, representerte den andre engels budskap. Etter Jojakin fulgte Sidkia, den siste av Judas tre siste konger. Sidkia representerer den tredje engels budskap. Det finnes flere profetiske vitner som stadfester at Jojakim er et symbol på den første engels budskap. Det er viktig å forstå disse bevisene, for de identifiserer at det første verset i Daniels første kapittel viser til den første engels budskap, og dette faktum er et anker som gjør det mulig å forstå det første kapittel som den første engels budskap i Åpenbaringen fjorten. Vi vil begynne i Andre Krønikebok.

> And them that had escaped from the sword carried he away to Babylon; where they were servants to him and his sons until the reign of the kingdom of Persia: To fulfil the word of the Lord by the mouth of Jeremiah, until the land had enjoyed her sabbaths: for as long as she lay desolate she kept sabbath, to fulfil threescore and ten years. 2 Chronicles 36:20, 21.

> Og dem som hadde unnsluppet sverdet, førte han bort til Babylon; der var de tjenere for ham og hans sønner inntil Perserrikets kongedømme tok til: for at Herrens ord ved Jeremias munn skulle bli oppfylt, inntil landet hadde fått nyte sine sabbater; så lenge det lå øde, holdt det sabbat, for at sytti år skulle bli oppfylt. 2 Krønikebok 36:20, 21.

The captivity in Babylon for seventy years was so the land could enjoy the sabbaths that had not been fulfilled in agreement with Leviticus twenty-five. Seventy years of sabbaths amounts to four hundred and ninety years, that ancient Israel had disregarded the direction of Leviticus twenty-five. Four hundred and ninety years of rebellion preceded seventy years of captivity. At the ending of the four hundred and ninety years, three kings would be placed into subjection by Nebuchadnezzar.

Fangenskapet i Babylon i sytti år var for at landet skulle få nyte de sabbatene som ikke var blitt holdt, i samsvar med Tredje Mosebok tjuefem. Sytti år med sabbater utgjør fire hundre og nitti år, hvor det gamle Israel hadde tilsidesatt påbudet i Tredje Mosebok tjuefem. Fire hundre og nitti år med opprør gikk forut for sytti år i fangenskap. Ved slutten av de fire hundre og nitti årene skulle tre konger bli underlagt Nebukadnesar.

At the end of the seventy years of captivity, the Lord raised up Cyrus, who was the first of the three kings that would decree that Israel could return and rebuild Jerusalem. Artaxerxes was the third of those three kings and he made the third decree in 457 BC. The third decree began the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. In 1798, the first end of the indignation ended, the book of Daniel was unsealed and the first of the three angels arrived. The third angel arrived on October 22, 1844.

Ved slutten av de sytti årene i fangenskap oppreiste Herren Kyros, som var den første av de tre kongene som skulle utstede påbud om at Israel kunne vende tilbake og gjenoppbygge Jerusalem. Artaxerxes var den tredje av disse tre kongene, og han utstedte det tredje påbudet i 457 f.Kr. Det tredje påbudet innledet de to tusen tre hundre årene i Daniel kapittel åtte, vers fjorten. I 1798 tok den første enden på harmen slutt, Daniels bok ble avforseglet, og den første av de tre englene kom. Den tredje engelen kom den 22. oktober 1844.

The three last kings of Judah were all confronted by Nebuchadnezzar, and at Jehoiakim’s captivity, the seventy years began. It continued until Babylon was destroyed, and the general (Cyrus) that had destroyed Babylon, and who shortly thereafter became the king, passed the first of three decrees. The third decree began the prophecy of the evenings and mornings that ended with the arrival of the third of three angels. Christ always identifies the end with the beginning.

De tre siste kongene av Juda ble alle konfrontert av Nebukadnesar, og ved Jojakims fangenskap begynte de sytti årene. Det fortsatte inntil Babylon ble ødelagt, og hærføreren (Kyros) som hadde ødelagt Babylon, og som kort tid deretter ble konge, utstedte det første av tre dekreter. Det tredje dekretet innledet profetien om aftener og morgener, som endte med ankomsten av den tredje av tre engler. Kristus identifiserer alltid enden med begynnelsen.

The beginning of the seventy years took place with Nebuchadnezzar’s first attack against Jerusalem. The ending of the seventy years was marked by the destruction of Babylon. The final and complete destruction of Jerusalem was brought upon the third of three kings who had all been attacked by Nebuchadnezzar. The destruction of Jerusalem was progressive. The last three kings represent one prophetic symbol, in the sense that they all had been attacked by Nebuchadnezzar. They typified the three decrees that were all one symbol, as were the three angels at the end of the twenty-three hundred days.

Begynnelsen på de sytti årene fant sted ved Nebukadnesars første angrep mot Jerusalem. Avslutningen på de sytti årene ble markert ved Babylons ødeleggelse. Jerusalems endelige og fullstendige ødeleggelse kom over den tredje av tre konger som alle var blitt angrepet av Nebukadnesar. Jerusalems ødeleggelse var gradvis. De siste tre kongene representerer ett profetisk symbol, i den forstand at de alle var blitt angrepet av Nebukadnesar. De var et forbilde på de tre forordningene som alle var ett symbol, slik også de tre englene var det ved slutten av de to tusen og tre hundre dagene.

> “In the seventh chapter of Ezra the decree is found. Verses 12-26. In its completest form it was issued by Artaxerxes, king of Persia, 457 BC. But in Ezra 6:14 the house of the Lord at Jerusalem is said to have been built ‘according to the commandment [‘decree,’ margin] of Cyrus, and Darius, and Artaxerxes king of Persia.’ These three kings, in originating, reaffirming, and completing the decree, brought it to the perfection required by the prophecy to mark the beginning of the 2300 years. Taking 457 BC, the time when the decree was completed, as the date of the commandment, every specification of the prophecy concerning the seventy weeks was seen to have been fulfilled.” The Great Controversy, 326.

> «I Esras syvende kapittel finnes dekretet. Versene 12–26. I sin mest fullstendige form ble det utstedt av Artaxerxes, Persias konge, 457 f.Kr. Men i Esra 6,14 sies det at Herrens hus i Jerusalem ble bygd «etter påbudet [«dekretet», marg.] fra Kyros og Dareios og Artaxerxes, Persias konge». Ved å innføre, stadfeste på ny og fullføre dekretet førte disse tre kongene det frem til den fullkommenhet som profetien krevde for å markere begynnelsen på de 2300 år. Når man tar 457 f.Kr., tidspunktet da dekretet ble fullført, som datoen for påbudet, viste det seg at enhver enkelthet i profetien om de sytti ukene var blitt oppfylt.» The Great Controversy, 326.

Sister White identifies that the three decrees were necessary for the perfection of the prophecy. She defines their relation to each other, and in so doing, identifies the grammatical characteristics of the Hebrew word “truth.” She says the first decree originated, the second decree reaffirmed, and the third decree completed “every specification of the prophecy concerning the seventy weeks.” The Hebrew word “truth” is created by the combination of the first, thirteenth and last letters of the Hebrew alphabet. The first decree originated, the second reaffirmed and the last decree completed the prophecy. The three decrees contain the signature of Alpha and Omega, and they were fulfilled at the end of the seventy-year prophecy of the captivity in Babylon, even though the third decree arrived well after the seventy years ended. The three decrees were progressive, and though they were three decrees, they were still one prophetic symbol.

Søster White påpeker at de tre dekretene var nødvendige for profetiens fullendelse. Hun definerer deres forhold til hverandre, og ved å gjøre det påviser hun de grammatiske kjennetegnene ved det hebraiske ordet «sannhet». Hun sier at det første dekretet opphav, det andre dekretet stadfestet på nytt, og det tredje dekretet fullførte «enhver spesifikasjon i profetien om de sytti ukene». Det hebraiske ordet «sannhet» er dannet ved kombinasjonen av den første, den trettende og den siste bokstaven i det hebraiske alfabetet. Det første dekretet opphav, det andre stadfestet på nytt, og det siste dekretet fullførte profetien. De tre dekretene bærer Alfa og Omegas signatur, og de ble oppfylt ved slutten av syttiårsprofetien om fangenskapet i Babylon, selv om det tredje dekretet kom lenge etter at de sytti årene var avsluttet. De tre dekretene var progressive, og selv om de var tre dekreter, var de likevel ett profetisk symbol.

The first angel arrived in 1798, the second angel arrived in the spring of 1844, and the third angel arrived on October 22, 1844. Those three angels are one prophetic symbol, representing the everlasting gospel of Revelation chapter fourteen.

Den første engelen kom i 1798, den andre engelen kom om våren 1844, og den tredje engelen kom den 22. oktober 1844. Disse tre englene er ett profetisk symbol, som representerer det evige evangelium i Åpenbaringen kapittel fjorten.

> “The first and second messages were given in 1843 and 1844, and we are now under the proclamation of the third; but all three of the messages are still to be proclaimed. It is just as essential now as ever before that they shall be repeated to those who are seeking for the truth. By pen and voice we are to sound the proclamation, showing their order, and the application of the prophecies that bring us to the third angel’s message. There cannot be a third without the first and second. These messages we are to give to the world in publications, in discourses, showing in the line of prophetic history the things that have been and the things that will be.” Selected Messages, book 2, 104, 105.

> «Det første og det andre budskap ble gitt i 1843 og 1844, og vi står nå under forkynnelsen av det tredje; men alle tre budskapene skal fortsatt forkynnes. Det er like nødvendig nå som noen gang tidligere at de blir gjentatt for dem som søker sannheten. Med penn og røst skal vi la forkynnelsen lyde, idet vi viser deres rekkefølge og anvendelsen av de profetier som fører oss frem til den tredje engels budskap. Det kan ikke være et tredje uten det første og det andre. Disse budskapene skal vi gi til verden i publikasjoner, i taler, idet vi i den profetiske histories linje viser de ting som har vært, og de ting som skal komme.» Selected Messages, bok 2, 104, 105.

The last three kings of Judah were one symbol, for they were all brought into various degrees of subjection by the king of Babylon. The last three kings of Judah, the three decrees and the three angels, though distinctly three are also represented as one prophetic symbol.

De tre siste kongene i Juda var ett symbol, for de ble alle brakt i forskjellige grader av underkastelse av kongen i Babylon. De tre siste kongene i Juda, de tre dekretene og de tre englene, selv om de tydeligvis er tre, blir også fremstilt som ett profetisk symbol.

The last three kings are part of the prophetic setting of the beginning of the prophecy of seventy years of captivity, and as such they become part of the beginning that illustrates the end of the seventy years of captivity. The captivity began with the progressive subjection of three kings, ending with the destruction of the kingdom and its capital city. The end of the prophecy marks the destruction of the nation and capital of Babylon, which marks the arrival of the three progressive decrees. The beginning of the twenty-three-hundred-year prophecy is marked by three progressive decrees, and it illustrates the ending of the twenty-three hundred year prophecy, which consists of three progressive messages.

De siste tre kongene er en del av den profetiske rammen ved begynnelsen av profetien om de sytti års fangenskap, og som sådanne blir de en del av begynnelsen som illustrerer slutten på de sytti års fangenskap. Fangenskapet begynte med den gradvise underkastelsen av tre konger og endte med ødeleggelsen av riket og dets hovedstad. Slutten på profetien markerer ødeleggelsen av Babylons nasjon og hovedstad, noe som markerer ankomsten av de tre gradvise dekretene. Begynnelsen på profetien om de to tusen tre hundre år er markert ved tre gradvise dekreter, og den illustrerer avslutningen på profetien om de to tusen tre hundre år, som består av tre gradvise budskap.

The three angels, and their respective three messages, had been typified by three kings and their three progressive decrees. The three kings that proclaimed their respective three decrees had been typified by three progressive kings, who had each presented their messages of rebellion against Nebuchadnezzar. Three messages of rebellion, typified three decrees, that in turn typified three messages. One begins the prophecy of seventy years, that in turn ends with the beginning of the twenty-three-hundred-year prophecy, that ends at the arrival of the third angel in 1844. The seventy years that the land was to enjoy its Sabbath cannot be separated from October 22, 1844.

De tre englene og deres respektive tre budskap var blitt forbildet ved tre konger og deres tre progressive dekreter. De tre kongene som kunngjorde sine respektive tre dekreter, var blitt forbildet ved tre progressive konger, som hver hadde fremført sine budskap om opprør mot Nebukadnesar. Tre budskap om opprør forbildet tre dekreter, som igjen forbildet tre budskap. Det ene innleder profetien om sytti år, som igjen avsluttes med begynnelsen av profetien om de to tusen tre hundre år, som ender ved den tredje engels ankomst i 1844. De sytti år da landet skulle nyte sin sabbat, kan ikke skilles fra 22. oktober 1844.

Jehoiakim represents Cyrus’ first decree and also the first angel’s message of Revelation chapter fourteen. Beyond this, the three witnesses of the last three Judean kings, the three decrees and the three angel’s messages, provide precise information of the symbol of Jehoiakim, for the prophetic history of the three angels has been very carefully marked by inspiration. All three messages have a historical arrival and thereafter a historical empowerment.

Jojakim representerer Kyros’ første dekret og også den første engels budskap i Åpenbaringen kapittel fjorten. Utover dette gir de tre vitnene om de tre siste judaiske kongene, de tre dekretene og de tre englebudskapene presis informasjon om symbolet Jojakim, for den profetiske historien om de tre englene er blitt meget nøye markert ved inspirasjon. Alle tre budskapene har en historisk ankomst og deretter en historisk bemyndigelse.

The first angel arrived in 1798, and was empowered on August 11, 1840, with the confirmation of the day for a year principle.

Den første engelen kom i 1798 og ble gitt kraft den 11. august 1840 ved bekreftelsen av prinsippet om en dag for ett år.

> “In the year 1840 another remarkable fulfillment of prophecy excited widespread interest. two years before, Josiah Litch, one of the leading ministers preaching the second advent, published an exposition of Revelation 9, predicting the fall of the Ottoman Empire. According to his calculations, this power was to be overthrown . . . on the 11th of August, 1840, when the Ottoman power in Constantinople may be expected to be broken. And this, I believe, will be found to be the case.’

> «I året 1840 vakte enda en bemerkelsesverdig oppfyllelse av profetien utbredt interesse. To år tidligere hadde Josiah Litch, en av de ledende forkynnerne av det annet advent, offentliggjort en utleggelse av Åpenbaringen 9, der han forutsa Det osmanske rikets fall. Ifølge hans beregninger skulle denne makten bli styrtet ... den 11. august 1840, da det med rimelighet kunne forventes at den osmanske makt i Konstantinopel ville bli brutt. Og dette, tror jeg, vil vise seg å være tilfelle.»

> “At the very time specified, Turkey, through her ambassadors, accepted the protection of the allied powers of Europe, and thus placed herself under the control of Christian nations. The event exactly fulfilled the prediction. When it became known, multitudes were convinced of the correctness of the principles of prophetic interpretation adopted by Miller and his associates, and a wonderful impetus was given to the advent movement. Men of learning and position united with Miller, both in preaching and in publishing his views, and from 1840 to 1844 the work rapidly extended.” The Great Controversy, 334, 335.

> «På den tid som var angitt, godtok Tyrkia, gjennom sine ambassadører, beskyttelsen fra Europas allierte makter, og stilte seg således under de kristne nasjoners kontroll. Hendelsen oppfylte forutsigelsen nøyaktig. Da dette ble kjent, ble skarer overbevist om riktigheten av de prinsippene for profetisk fortolkning som var antatt av Miller og hans medarbeidere, og adventbevegelsen fikk en forunderlig drivkraft. Lærde menn og menn i fremtredende stillinger sluttet seg til Miller, både i forkynnelsen og i offentliggjørelsen av hans synspunkter, og fra 1840 til 1844 bredte verket seg hurtig ut.» The Great Controversy, 334, 335.

The first angel arrived announcing the opening of the judgment in 1798, but the message was premised on the validity of William Miller’s identification that a day in Bible prophecy represents a year. That principle was confirmed “on the 11th of August, 1840,” and the first message was empowered. With the failure of the prediction of Christ’s return in the biblical year of 1843, which extended into the year 1844, the second angel of Revelation chapter fourteen arrived. With the failure of the prediction in the spring of 1844, the Protestant churches rejected Miller’s rule of a day for a year, and became the daughters of Babylon. That message was thereafter empowered in the summer of 1844, when it was joined by the message of the Midnight Cry. With the fulfillment of the message of the Midnight Cry on October 22, 1844, the third angel arrived with his message.

Den første engelen kom med kunngjøringen om at dommen ble åpnet i 1798, men budskapet bygde på gyldigheten av William Millers identifikasjon av at en dag i bibelsk profeti representerer et år. Dette prinsippet ble stadfestet «den 11. august 1840», og det første budskapet ble gitt kraft. Da forutsigelsen om Kristi gjenkomst i det bibelske året 1843, som strakte seg inn i året 1844, slo feil, kom den andre engelen i Åpenbaringen kapittel fjorten. Da forutsigelsen slo feil våren 1844, forkastet de protestantiske kirkene Millers regel om en dag for et år, og ble Babylons døtre. Deretter ble dette budskapet gitt kraft sommeren 1844, da det ble forent med budskapet om midnattsropet. Da budskapet om midnattsropet ble oppfylt den 22. oktober 1844, kom den tredje engelen med sitt budskap.

Due to the disobedience of Laodicean Adventism in 1863, God’s people were assigned to repeat the history of ancient Israel’s wandering in the wilderness. The empowerment of the third message would wait until September 11, 2001. Each of the three messages arrive in history and are thereafter empowered.

På grunn av Laodikea-adventismens ulydighet i 1863 ble Guds folk pålagt å gjenta historien om det gamle Israels ørkenvandring. Bemyndigelsen av det tredje budskapet skulle vente til 11. september 2001. Hvert av de tre budskapene kommer inn i historien og blir deretter bemyndiget.

Jehoiakim and Cyrus represent the empowerment of the first angel, not its arrival. Though Jehoiakim was the first of the last three kings of Judah, and though he represents the first angel’s message, the prophetic characteristics that he, and also Cyrus, demonstrate that they are both symbols of the empowerment of the first angel, and not symbols of the arrival of the first angel. The arrival of the first message in the history of Jehoiakim was Manasseh, the first of the last seven kings of Judah.

Jojakim og Kyros representerer bemyndigelsen av den første engel, ikke dens ankomst. Selv om Jojakim var den første av Judas tre siste konger, og selv om han representerer den første engels budskap, viser de profetiske kjennetegn som han, og også Kyros, fremviser, at de begge er symboler på bemyndigelsen av den første engel, og ikke symboler på den første engels ankomst. Ankomsten av det første budskapet i Jojakims historie var Manasse, den første av Judas sju siste konger.

Seven kings preceded the complete and final destruction of Jerusalem. Those seven kings represent a progressive history, as was the history they typified from 1798 to 1844. The first angel arrived in 1798, and the third arrived on October 22, 1844. The history of 1798 to 1844, is the history of the first and second angels. The history of the third angel began in 1844. When Sister White identifies the symbolism of the seven thunders of Revelation chapter ten, she says the seven thunders represent the history of the first and second angels, but not the third angel.

Sju konger gikk forut for Jerusalems fullstendige og endelige ødeleggelse. Disse sju kongene representerer en progressiv historie, slik også den historien var som de var et forbilde på fra 1798 til 1844. Den første engelen kom i 1798, og den tredje kom den 22. oktober 1844. Historien fra 1798 til 1844 er den første og den andre engelens historie. Den tredje engelens historie begynte i 1844. Når søster White identifiserer symbolikken i de sju tordener i Åpenbaringen kapittel ti, sier hun at de sju tordener representerer den første og den andre engelens historie, men ikke den tredje engelen.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> «Det særlige lys som ble gitt til Johannes, og som kom til uttrykk i de sju tordener, var en skildring av begivenheter som ville finne sted under den første og den andre engels budskap.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 971.

The history of the seven thunders of Revelation chapter ten, emphasize the history of the empowerment of the first angel on August 11, 1840 through to the great disappointment on October 22, 1844, but it none-the-less, includes the entire history of the first and second angels. The general application of the seven thunders is that it represents 1798 through to October 22, 1844. The history of the arrival of the first angel from 1798 to the great disappointment is the history of the first and second angels, and it is prophetically represented as seven thunders. The seven thunders were also typified by the last seven kings of Judah. The last three of those kings were not only identifying sequential kings, but together they are one symbol made up of a first, middle and last.

Historien om de sju tordener i Åpenbaringen kapittel ti fremhever historien om bemyndigelsen av den første engel den 11. august 1840 frem til den store skuffelsen den 22. oktober 1844, men den omfatter ikke desto mindre hele historien om den første og den andre engel. Den generelle anvendelsen av de sju tordener er at de representerer 1798 frem til 22. oktober 1844. Historien om den første engels ankomst fra 1798 til den store skuffelsen er historien om den første og den andre engel, og den er profetisk fremstilt som sju tordener. De sju tordener ble også typologisk fremstilt ved de sju siste kongene i Juda. De tre siste av disse kongene identifiserte ikke bare påfølgende konger, men utgjør sammen ett symbol, sammensatt av en første, en mellomste og en siste.

In the history of the three angels, the first message was empowered on August 11, 1840, and both Jehoiakim and Cyrus typified that event.

I historien om de tre engler ble det første budskapet gitt kraft den 11. august 1840, og både Jojakim og Kyros var forbilde på denne begivenheten.

We will continue to identify these most important truths in the next article.

Vi vil fortsette å identifisere disse aller viktigste sannhetene i den neste artikkelen.

> “Strict integrity should be cherished by every student. Every mind should turn with reverent attention to the revealed word of God. Light and grace will be given to those who thus obey God. They will behold wondrous things out of his law. Great truths that have lain unheeded and unseen since the day of Pentecost, are to shine from God’s word in their native purity. To those who truly love God the Holy Spirit will reveal truths that have faded from the mind, and will also reveal truths that are entirely new. Those who eat the flesh and drink the blood of the Son of God will bring from the books of Daniel and Revelation truth that is inspired by the Holy Spirit. They will start into action forces that cannot be repressed. The lips of children will be opened to proclaim the mysteries that have been hidden from the minds of men. The Lord has chosen the foolish things of this world to confound the wise, and the weak things of the world to confound the mighty.

> «Streng redelighet bør verdsettes av enhver student. Hvert sinn bør vende seg med ærbødig oppmerksomhet til Guds åpenbarte ord. Lys og nåde vil bli gitt til dem som slik adlyder Gud. De skal skue underfulle ting i hans lov. Store sannheter, som har ligget upåaktet og usett siden pinsedagen, skal skinne fram fra Guds ord i sin opprinnelige renhet. For dem som i sannhet elsker Gud, skal Den Hellige Ånd åpenbare sannheter som er falmet bort fra sinnet, og også åpenbare sannheter som er helt nye. De som eter Menneskesønnens kjød og drikker hans blod, skal hente fram fra Daniels og Åpenbaringens bøker sannhet som er inspirert av Den Hellige Ånd. De skal sette i virksomhet krefter som ikke kan holdes nede. Barns lepper skal åpnes for å forkynne de mysterier som har vært skjult for menneskenes sinn. Herren har utvalgt det som er dåraktig i denne verden, for å gjøre de vise til skamme, og det som er svakt i verden, for å gjøre det mektige til skamme.»

> “The Bible should not be brought into our schools to be sandwiched in between infidelity. The Bible must be made the groundwork and subject-matter of education. It is true that we know much more of the word of the living God than we knew in the past, but there is still much more to be learned. It should be used as the word of the living God, and esteemed as first, and last, and best in everything. Then will be seen true spiritual growth. The students will develop healthy religious characters, because they eat the flesh and drink the blood of the Son of God. But unless watched and nurtured, the health of the soul decays. Keep in the channel of light. Study the Bible. Those who serve God faithfully will be blessed. He who permits no faithful work to go unrewarded will crown every act of loyalty and integrity with special tokens of his love and approbation.” Review and Herald, August 17, 1897.

> «Bibelen bør ikke bringes inn i våre skoler for å klemmes inn mellom vantro. Bibelen må gjøres til grunnlaget og undervisningens innhold. Det er sant at vi vet langt mer om den levende Guds ord enn vi visste tidligere, men det er fremdeles mye mer å lære. Den bør brukes som den levende Guds ord og aktes som det første, det siste og det beste i alle ting. Da vil sann åndelig vekst bli sett. Studentene vil utvikle sunne religiøse karakterer, fordi de eter Sønnens av Guds kjød og drikker hans blod. Men dersom den ikke voktes og næres, forfaller sjelens helse. Hold dere i lysets kanal. Studer Bibelen. De som trofast tjener Gud, skal bli velsignet. Han som ikke lar noe trofast arbeid gå uten belønning, vil krone hver handling av lojalitet og redelighet med særlige tegn på sin kjærlighet og velbehag.» Review and Herald, 17. august 1897.

Back to Articles