Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Six

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke – nummer seks

The Wonderful Numberer and How Long?

Den underfulle tallfester og Hvor lenge?

Author

Jeff Pippenger

Published

December 8, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

Palmoni, the Wonderful Numberer doesn’t simply produce riddles based upon mathematics, He is the Creator of mathematics.

Palmoni, den underfulle talsetter, frembringer ikke bare gåter basert på matematikk; han er matematikkens skaper.

> For by him were all things created, that are in heaven, and that are in earth, visible and invisible, whether they be thrones, or dominions, or principalities, or powers: all things were created by him, and for him: And he is before all things, and by him all things consist. Colossians 1:16, 17.

> For i ham ble alle ting skapt, de som er i himlene, og de som er på jorden, de synlige og de usynlige, enten det er troner eller herredømmer eller makter eller myndigheter: Alle ting er blitt skapt ved ham og til ham. Og han er før alle ting, og i ham består alle ting. Kolosserne 1:16, 17.

If you ask AI about the numbers that Palmoni has placed into His prophetic Word and also ask if those numbers hold any significance in the world of mathematics you find that virtually every number of prophecy has a special significance in mathematics. The following list represents fifteen prophetic numbers, given in order of their prominence in the world of mathematics celebrated in number theory, textbooks and the math culture.

Hvis du spør AI om de tallene som Palmoni har lagt inn i sitt profetiske Ord, og også spør om disse tallene har noen betydning i matematikkens verden, vil du oppdage at praktisk talt ethvert profetisk tall har en særlig betydning i matematikken. Følgende liste omfatter femten profetiske tall, oppført i rekkefølge etter deres fremtredende plass i matematikkens verden, slik de er anerkjent innen tallteori, lærebøker og matematisk kultur.

42 – Ultimate pop-culture icon + abundant, pronic, Catalan, sphenic.

42 – Ypperste popkulturelle ikon + rikeleg, pronisk, katalansk, sfenisk.

7 – Beloved small prime with many titles (Mersenne, safeprime, happy prime, etc.).

7 – Elsket lite primtall med mange betegnelser (Mersenne-primtall, sikkert primtall, lykkelig primtall osv.).

23 – Prime loaded with special labels (Sophie Germain, safeprime, happy prime, etc.).

23 – Primtall med mange spesielle betegnelser (Sophie Germain-primtall, sikkert primtall, lykkelig primtall osv.).

2520 – Famous as the smallest number divisible by 1 through 10 (LCM 1–10) and highly composite.

2520 – Berømt som det minste tallet som er delelig med 1 til og med 10 (minste felles multiplum for 1–10) og som et høysammensatt tall.

220 – Half of the smallest amicable pair (with 284).

220 – Halvparten av det minste vennskapelige tallparet (med 284).

19 – Standout prime: twin, cousin, sexy, Heegner number, happy prime, and more—very celebrated among small primes.

19 – Fremtredende primtall: tvilling, kusine, sexy, Heegner-tall, lykkelig primtall og mer – høyt feiret blant de små primtallene.

1260 – Important highly composite number (right before 2520).

1260 – Viktig sterkt sammensatt tall (like før 2520).

30 – Smallest highly composite that’s the product of the first three primes; classic textbook example.

30 – Det minste sterkt sammensatte tallet som er produktet av de tre første primtallene; et klassisk lærebokeksempel.

2300 – LCM of 1 through 9.

2300 – minste felles multiplum av 1 til 9.

400 – Clean perfect square (20²).

400 – Ren, fullkommen firkant (20²).

65 – Smallest number that is the sum of two positive squares in two different ways (1²+8² and 4²+7²); nice but more niche.

65 – Det minste tallet som er summen av to positive kvadrater på to forskjellige måter (1²+8² og 4²+7²); fint, men mer nisjepreget.

46 – Largest even number not expressible as sum of two abundants + several niche titles.

46 – Største partall som ikke kan uttrykkes som summen av to overflodstall + flere nisjetitler.

430 – Nice sphenic number (2×5×43).

430 – Fint sfentall (2×5×43).

1290 – Ordinary composite.

1290 – Vanlig sammensatt.

1335 – Minor listings (semiprime/self number).

1335 – Mindre oppføringer (semiprimtall/selvtall).

If you are like me, and are unfamiliar with the world of mathematics you might very well read the list and assume that in the world of mathematics every number has some special legacy, weird nuance or such, but this is not so. As I asked AI for the understanding in the math world of each of these prophetic numbers, I asked one at a time and after the fourth number I asked a follow-up question. I wanted to know if AI was going to give me some legacy historical read out on any number I might ask about, or were the first four truly that significant in the world of math. For the first four numbers were profoundly recognized in the world of math. But it didn’t stop there. AI answered that those first four numbers are genuinely in a unique category in the world of math. As I proceeded through with the information gathering AI began to praise how good I was at picking such stand out numbers in the math world. AI’s last statement to me in response to the last two numbers (19, 65) I inquired about was, “19 fits in beautifully near the top among the superstar primes, while 65 is respectable but lands lower—still a solid pick! Your ability to keep finding notable numbers is seriously impressive. Got another one?”

Dersom du er som meg og ikke er kjent med matematikkens verden, kunne du lett lese listen og anta at hvert tall i matematikkens verden har en eller annen særlig arv, en merkelig nyanse eller lignende, men slik er det ikke. Da jeg ba AI om forståelsen i matematikkens verden av hvert av disse profetiske tallene, spurte jeg ett om gangen, og etter det fjerde tallet stilte jeg et oppfølgingsspørsmål. Jeg ønsket å vite om AI kom til å gi meg en eller annen historisk tradisjonsbundet redegjørelse for ethvert tall jeg måtte spørre om, eller om de fire første virkelig var så betydningsfulle i matematikkens verden. For de fire første tallene var dypt anerkjent i matematikkens verden. Men det stanset ikke der. AI svarte at disse fire første tallene faktisk tilhører en enestående kategori i matematikkens verden. Etter hvert som jeg fortsatte innhentingen av informasjon, begynte AI å rose hvor god jeg var til å velge så fremtredende tall i matematikkens verden. AI’s siste utsagn til meg som svar på de to siste tallene (19, 65) jeg spurte om, var: «19 passer utsøkt nær toppen blant superstjerneprimtallene, mens 65 er respektabelt, men havner lavere—likevel et solid valg! Din evne til stadig å finne bemerkelsesverdige tall er virkelig imponerende. Har du et til?»

I am certain, (though I would not know how to prove my certainty)—there is no other historical witness, of any kind that could be shown to identify this many special mathematical numbers from one source. In the math world these numbers are special, and Jesus employs the natural world to illustrate the spiritual world. Ask an AI source what these numbers represent in the world of mathematics and it will blow your mind. It is beyond my ability to clearly convey these mathematical theories and such, but even with my limited aptitude for mathematical theory I found some of these numbers to bear witness to elements of their prophetic characteristics.

Jeg er overbevist, (selv om jeg ikke ville vite hvordan jeg skulle bevise min overbevisning) — det finnes ikke noe annet historisk vitnesbyrd, av noe slag, som kan påvises å identifisere så mange særlige matematiske tall fra én kilde. I matematikkens verden er disse tallene særlige, og Jesus benytter den naturlige verden til å illustrere den åndelige verden. Spør en KI-kilde hva disse tallene representerer i matematikkens verden, og det vil blåse ditt sinn. Det ligger utenfor min evne å formidle disse matematiske teoriene og slikt på en klar måte, men selv med min begrensede evne for matematisk teori fant jeg at noen av disse tallene bar vitnesbyrd om elementer av sine profetiske kjennetegn.

The number 2520 is the smallest number (and numbers go into infinity) that can be divided evenly by every number from 1 to 10 with no remainder. For this reason, in the world of mathematics it is called the least common multiple (LCM) of 1 through 10. Because of that, it has a lot of divisors—48 in total, “more” than any smaller number. This makes it a highly composite number (in mathematics, a special class of numbers that have unusually many divisors).

Tallet 2520 er det minste tallet (og tallene fortsetter inn i uendeligheten) som kan deles jevnt med hvert tall fra 1 til 10 uten rest. Av denne grunn kalles det i matematikkens verden det minste felles multiplum (MFM) for 1 til og med 10. Derfor har det svært mange delere—48 i alt, «flere» enn noe mindre tall. Dette gjør det til et høyt sammensatt tall (i matematikken en særskilt klasse av tall som har uvanlig mange delere).

The number 2300 has a notable mathematical property similar to 2520’s claim to fame—it’s the smallest positive integer divisible by every integer from 1 to 9 (i.e., the least common multiple of 1 through 9).

Tallet 2300 har en bemerkelsesverdig matematisk egenskap, lik den som har gjort 2520 berømt—det er det minste positive heltallet som er delelig med ethvert heltall fra 1 til 9 (det vil si det minste felles multiplum av tallene 1 til 9).

220 has a famous special classification in number theory—for its one half of the smallest (and most well-known) pair of amicable numbers. In the math world “amicable numbers” are a pair of different numbers where the sum of the proper divisors (all divisors excluding the number itself) of each one equals the other number. They’re considered “perfect friends” in math—the ancient Greeks even saw them as symbols of friendship! The Pair is 220 and 284. This pair (220, 284) is the smallest known “amicable pair,” discovered in ancient times (possibly by Pythagoras or his followers), and it remained the only known one for centuries. 220 as one part of two numbers is understood to be one of the classics in number theory!

220 har en berømt særskilt klassifikasjon i tallteorien—for det er den ene halvdelen av det minste (og mest kjente) paret av vennskapstall. I matematikkens verden er «vennskapstall» et par forskjellige tall der summen av de egentlige divisorene (alle divisorene bortsett fra tallet selv) til hvert av dem er lik det andre tallet. De betraktes som «fullkomne venner» i matematikken—de gamle grekerne så dem til og med som symboler på vennskap! Paret er 220 og 284. Dette paret (220, 284) er det minste kjente «vennskapsparet», oppdaget i oldtiden (muligens av Pythagoras eller hans etterfølgere), og det forble det eneste kjente i århundrer. 220, som den ene delen av to tall, forstås å være en av klassikerne i tallteorien!

Spiritually the number 220 represents the combination of divinity with humanity and in the math world it represents a pair of “perfect friends.” The mathematical fame of 220, 2300 and 2520 are tied together in the sense that the thing which each of the three numbers are famous for is because they are the smallest of their particular category. Palmoni identifies both the 2520 and the 2300 in verses thirteen and fourteen of Daniel eight, and when 2300 is taken from 2520 there remains 220, so each of these three famous small numbers in the math world are represented in the verses that represent the only time in the Scriptures that Christ identifies Himself as Palmoni.

Åndelig sett representerer tallet 220 foreningen av guddommelighet med menneskelighet, og i matematikkens verden representerer det et par «fullkomne venner». Den matematiske berømmelsen til 220, 2300 og 2520 er knyttet sammen i den forstand at det som hver av de tre tallene er berømt for, skyldes at de er de minste i sin særlige kategori. Palmoni identifiserer både 2520 og 2300 i vers tretten og fjorten i Daniel åtte, og når 2300 trekkes fra 2520, blir 220 tilbake; således er hvert av disse tre berømte små tallene i matematikkens verden representert i de versene som utgjør den eneste gangen i Skriftene at Kristus identifiserer seg selv som Palmoni.

Unto twenty-three hundred days, then shall the sanctuary be cleansed identifies the beginning of the judgment that began in 1844 with the dead and then moved to the living at 9/11. In verses thirteen and fourteen Palmoni, the Wonderful Numberer combines Moses’ “seven times” with Daniel’s “twenty-three hundred days.”

Inntil to tusen tre hundre dager; så skal helligdommen bli renset, identifiserer begynnelsen på dommen som begynte i 1844 med de døde og deretter gikk over til de levende ved 11. september. I vers tretten og fjorten sammenføyer Palmoni, den underfulle tallregner, Moses’ «sju tider» med Daniels «to tusen tre hundre dager».

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot?

> Deretter hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den som talte: Hvor lenge skal synet vare om det daglige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir trådt under fot?

> And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Og han sa til meg: Inntil to tusen og tre hundre dager; da skal helligdommen bli renset. Daniel 8:13, 14.

The sanctuary and the host represent a prophetic relationship. The purpose of the sanctuary is that God might dwell among His people.

Helligdommen og hæren representerer et profetisk forhold. Hensikten med helligdommen er at Gud kan bo iblant sitt folk.

> And let them make me a sanctuary; that I may dwell among them. Exodus 25:8.

> Og de skal gjøre i stand for meg en helligdom, så jeg kan bo midt iblant dem. 2. Mosebok 25,8.

The sanctuary and the host were to be trodden under foot and the saint asked Palmoni, represented as “that certain saint,” “how long” were both “the sanctuary and the host” to be trodden under foot by the powers represented as “the daily” and “the transgression of desolation?” Two desolating powers who would trample down the sanctuary and the host. Paganism and papalism would both trample down God’s sanctuary and God’s people.

Helligdommen og hæren skulle trampes ned, og den hellige spurte Palmoni, fremstilt som «en viss hellig», «hvor lenge» både «helligdommen og hæren» skulle trampes ned av de makter som er fremstilt som «det daglige» og «ødeleggelsens overtredelse». To ødeleggende makter som ville trampe ned helligdommen og hæren. Hedenskap og pavedømme ville begge trampe ned Guds helligdom og Guds folk.

Moses’ “seven times” in Leviticus twenty-six is called “the quarrel of his covenant.” The “seven times” judgment against the northern and southern kingdoms of Israel were the “quarrel of his covenant.” That judgment identified that the northern kingdom would be carried into captivity in 723 BC and the southern kingdom in 677 BC. Palmoni was asked “how long” will the scattering of the “seven times” be carried out upon the sanctuary and the host, and the answer is until October 22, 1844.

Moses’ «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks kalles «hans pakts trette». Dommen om «sju tider» over Israels nordlige og sørlige riker var «hans pakts trette». Denne dommen fastslo at det nordlige riket skulle føres i fangenskap i 723 f.Kr. og det sørlige riket i 677 f.Kr. Palmoni ble spurt: «Hvor lenge» skal adspredelsen i «sju tider» fullbyrdes over helligdommen og hæren, og svaret er: inntil 22. oktober 1844.

The “seven times” against the northern kingdom of Israel ended in 1798 and the “seven times” against the southern kingdom ended on October 22, 1844. The “seven times” against the southern kingdom ended with Daniel’s “twenty-three hundred days” on October 22, 1844. Palmoni purposely tied three prophecies together and in doing so he identifies 1798 unto 1844 as the forty-six years that He erected the Millerite temple. The correct understanding of verses thirteen and fourteen allow a student of prophecy to recognize not only the “seven times” and “twenty-three hundred days,” but also the number 220 when considering the relationship of 2520 and 2300, and it also produces the number 46 when considering the relationship of both 2520 prophecies.

De «sju tider» over det nordlige riket Israel endte i 1798, og de «sju tider» over det sørlige riket endte den 22. oktober 1844. De «sju tider» over det sørlige riket endte sammen med Daniels «to tusen tre hundre dager» den 22. oktober 1844. Palmoni knyttet med hensikt tre profetier sammen, og ved å gjøre dette identifiserer han 1798 til 1844 som de førtiseks år da han oppførte det millerittiske tempel. Den rette forståelsen av vers tretten og fjorten gjør en profetistudent i stand til å erkjenne ikke bare de «sju tider» og «to tusen tre hundre dager», men også tallet 220 når forholdet mellom 2520 og 2300 betraktes, og den frembringer også tallet 46 når forholdet mellom begge 2520-profetiene betraktes.

When Moses’ and Daniel’s time prophecies ended together on October 22, 1844, Palmoni simultaneously manifested the symbol of “220” for Daniel’s started in 457 BC and Moses’s in 677 BC, the “220” years between the two starting points for two prophecies that would end together exactly when Habakkuk “2:20” was fulfilled on 10-22 (10X22=220) in 1844. That date marked the beginning of the sounding of the seventh trumpet when the mystery of God was to be finished, thus marking the beginning of a period of time for the sealing of the one hundred and forty-four thousand. That date marks the beginning of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, for the work that is finished during the sounding of the seventh trumpet is the sealing of God’s people, which is the mystery of God, which is Christ in you the hope of glory, which is divinity and humanity combined.

Da Moses’ og Daniels tidsprofetier endte sammen den 22. oktober 1844, åpenbarte Palmoni samtidig symbolet «220» for Daniels, som begynte i 457 f.Kr., og Moses’, som begynte i 677 f.Kr., de «220» årene mellom de to utgangspunktene for to profetier som skulle ende sammen nøyaktig da Habakkuk «2:20» ble oppfylt den 22.10. (10X22=220) i 1844. Denne datoen markerte begynnelsen på den sjuende basuns lydelse, da Guds mysterium skulle fullendes, og markerte således begynnelsen på en tidsperiode for beseglingen av de hundre og førtifire tusen. Denne datoen markerer begynnelsen på beseglingen av de hundre og førtifire tusen, for det verk som fullføres under den sjuende basuns lydelse, er beseglingen av Guds folk, som er Guds mysterium, som er Kristus i dere, håpet om herlighet, som er guddom og menneskelighet forenet.

The ending of the “seven times” of the northern kingdom in 1798 and the ending of the “seven times” of the southern kingdom in 1844 produces a forty-six-year period from 1798 unto 1844. The period begins with the arrival the first angel of Revelation fourteen and it ended when the third angel arrived in 1844. Prophetically this identifies two witnesses that the period from 1798 unto 1844 is a symbolic period. The “seven times” upon the northern and southern kingdoms of Israel concluded in 1798 and 1844 respectively and in doing so they produce a forty-six year period. That period is meaningless without a second witness. Sister White directly teaches that there cannot be a third angel without a first and second. She also directly identifies that the first angel arrived in 1798 and the third on October 22, 1844. The three angels of Revelation fourteen provide second witness to the fact that 1798 unto 1844 is a symbolic prophetic period.

Avslutningen av de «sju tider» for nordriket i 1798 og avslutningen av de «sju tider» for sørriket i 1844 frembringer en periode på førtiseks år fra 1798 til 1844. Perioden begynner med ankomsten av den første engel i Åpenbaringen fjorten, og den endte da den tredje engel kom i 1844. Profetisk identifiserer dette to vitner om at perioden fra 1798 til 1844 er en symbolsk periode. De «sju tider» over Israels nordrike og sørrike ble avsluttet henholdsvis i 1798 og 1844, og ved dette frembringer de en periode på førtiseks år. Denne perioden er meningsløs uten et annet vitne. Søster White lærer direkte at det ikke kan være en tredje engel uten en første og en annen. Hun identifiserer også direkte at den første engel kom i 1798, og den tredje den 22. oktober 1844. De tre engler i Åpenbaringen fjorten gir et annet vitne om at 1798 til 1844 er en symbolsk profetisk periode.

The number 46 is a symbol of the temple, and when Christ cleansed the temple the first time, we find that the Jews in arguing with Christ, identify that when Herod remodeled the temple it took forty-six years. The historians identify that Herod’s remodeling of which the Jews referred to, finished the year Jesus was baptized. That fact along with the spiritual truth that we are created in God’s image and His image is the temple, which is represented by 46.

Tallet 46 er et symbol på tempelet, og da Kristus renset tempelet første gang, ser vi at jødene, i sin ordstrid med Kristus, påpeker at da Herodes ombygde tempelet, tok det førtiseks år. Historikerne fastslår at den ombyggingen ved Herodes, som jødene siktet til, ble fullført det året Jesus ble døpt. Dette faktumet sammen med den åndelige sannhet at vi er skapt i Guds bilde, og at Hans bilde er tempelet, som er representert ved 46.

> And the Word was made flesh, and dwelt among us, (and we beheld his glory, the glory as of the only begotten of the Father,) full of grace and truth. John 1:14.

> Og Ordet ble kjød og tok bolig iblant oss, (og vi skuet hans herlighet, en herlighet som den enbårne Sønn har fra Faderen,) full av nåde og sannhet. Johannes 1:14.

The word translated as “dwelt” means tabernacle. The purpose of the sanctuary was that God might dwell among the host (his people). The Hebrew word “tabernacle” that is translated as “dwelt” is the same word used for the tabernacle erected by Moses, and when Christ first cleansed the temple it is directly stated that Christ body was the temple. The number 46 which is established by correctly understanding what Palmoni is setting forth in the two verses that are the foundation of Adventism is found in John. The 46 years are connected with 220 for those who are willing to see.

Ordet som er oversatt med «bodde», betyr tabernakel. Hensikten med helligdommen var at Gud kunne bo midt iblant hæren (sitt folk). Det hebraiske ordet «tabernakel», som er oversatt med «bodde», er det samme ordet som brukes om tabernaklet reist av Moses, og da Kristus første gang renset tempelet, blir det direkte sagt at Kristi legeme var tempelet. Tallet 46, som blir fastslått ved å forstå korrekt det Palmoni fremstiller i de to versene som er adventismens grunnvoll, finnes i Johannes. De 46 årene er forbundet med 220 for dem som er villige til å se.

> And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. Then answered the Jews and said unto him, What sign shewest thou unto us, seeing that thou doest these things?

> Og hans disipler kom i hu at det er skrevet: Nidkjærheten for ditt hus har fortært meg. Da svarte jødene og sa til ham: Hvilket tegn viser du oss, siden du gjør disse ting?

> Jesus answered and said unto them, Destroy this temple, and in three days I will raise it up. Then said the Jews, Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days? But he spake of the temple of his body. John 2:17–21.

> Jesus svarte og sa til dem: Riv ned dette tempelet, og på tre dager vil jeg reise det opp. Da sa jødene: Dette tempelet har vært under oppføring i førtiseks år, og vil du reise det opp på tre dager? Men han talte om sitt legemes tempel. Johannes 2:17–21.

It is in verse twenty, and therefore in John 2:20 that the Jews say, “Forty and six years was this temple in building, and wilt thou rear it up in three days?” The number 46 connected with the temple in a chapter and verse that cries out 220. In the passage the Jews identify the temple was 46 years in building, paralleling the beginning of ancient Israel when Moses was 46 days on the mountain receiving instructions on building the temple. We are made in God’s image, so it is not an accident that the human temple has 46 chromosomes, 23 male and 23 female. The 23 male and female chromosomes are the instructions for building the human temple. Palmoni, who created all things also created the system within the human body which replaces every cell in the human body with fresh and new cells, and the entire rejuvenation of old body cells takes seven years, which is 2520 days. The Jews tie the 46 years to the temple, but Christ spoke of His body which would be raised up in three days. From 1798 unto 1844 the Millerite temple was raised up, and was raised up in the period when the three angels all arrive, and those three angels that span the 46 years from 1798 unto 1844 are represented as days by Christ. He said, “Destroy this temple” and in three days I will raise it up, thus aligning the tearing down of a temple that was to be raised up in three days.

Det er i vers tjue, og derfor i Johannes 2:20, at jødene sier: «Det har tatt førtiseks år å bygge dette tempelet, og du vil reise det opp igjen på tre dager?» Tallet 46 er knyttet til tempelet i et kapittel og vers som roper ut 220. I avsnittet påpeker jødene at tempelet ble bygget i 46 år, parallelt med begynnelsen på det gamle Israel da Moses var 46 dager på fjellet og mottok instruksjoner om å bygge tempelet. Vi er skapt i Guds bilde, så det er ikke tilfeldig at det menneskelige tempel har 46 kromosomer, 23 mannlige og 23 kvinnelige. De 23 mannlige og kvinnelige kromosomene er instruksjonene for å bygge det menneskelige tempel. Palmoni, som skapte alle ting, skapte også systemet i menneskekroppen som erstatter hver celle i menneskekroppen med friske og nye celler, og hele foryngelsen av gamle kroppsceller tar sju år, som er 2520 dager. Jødene knytter de 46 årene til tempelet, men Kristus talte om sitt legeme, som skulle reises opp på tre dager. Fra 1798 til 1844 ble det millerittiske tempel reist opp, og det ble reist opp i den perioden da de tre englene alle ankommer, og disse tre englene, som spenner over de 46 årene fra 1798 til 1844, blir av Kristus fremstilt som dager. Han sa: «Riv ned dette tempelet», og på tre dager vil jeg reise det opp igjen, og slik samordner han nedrivningen av et tempel som skulle reises opp på tre dager.

Daniel identifies the sanctuary and the host being destroyed in verse thirteen. The northern kingdom represents the host and the southern kingdom the sanctuary, for that is where Jerusalem is. So when the question of the trampling down is expressed, the first of the two entities, (the sanctuary and host) to be carried into captivity was the northern kingdom in 723 BC. 46 years later in 677 BC the “seven times” begins for the southern kingdom of Judah. This means the trampling down of the host ended in 1798 and the trampling down of the sanctuary ended in 1844.

Daniel identifiserer helligdommen og hæren som blir ødelagt i vers tretten. Det nordlige riket representerer hæren og det sørlige riket helligdommen, for det er der Jerusalem ligger. Når så spørsmålet om nedtrampingen blir uttrykt, var den første av de to enhetene, (helligdommen og hæren), som ble ført i fangenskap, det nordlige riket i 723 f.Kr. 46 år senere, i 677 f.Kr., begynner de «sju tider» for det sørlige riket Juda. Dette betyr at nedtrampingen av hæren endte i 1798, og nedtrampingen av helligdommen endte i 1844.

Ancient Israel came out of Babylon to rebuild Jerusalem upon three decrees, the third of which began the twenty-three hundred years that concluded with the arrival of the third angel on October 22, 1844. In 1798 the period of spiritual Babylon’s rule as typified by the seventy years that literal Babylon reigned ended and the prophetic period represented by three angels conclude exactly where the prophecy had started at the pronouncement of the third decree.

Det gamle Israel drog ut av Babylon for å gjenoppbygge Jerusalem på grunnlag av tre forordninger, hvorav den tredje innledet de to tusen tre hundre år som ble avsluttet ved den tredje engels ankomst den 22. oktober 1844. I 1798 tok perioden for det åndelige Babylons herredømme, slik den var forbilledlig fremstilt ved de sytti år da det bokstavelige Babylon hersket, slutt, og den profetiske perioden fremstilt ved tre engler avsluttes nøyaktig der profetien hadde begynt, ved kunngjøringen av den tredje forordningen.

The period of three decrees that is the alpha of the 2300 years was repeated in the period of three angels that was the omega of the 2300 days. Both the alpha and omega are the foundational pillars of Adventism, 457 and 1844 illustrate a work of building the temple and Jerusalem.

Perioden med tre dekreter, som er alfaen til de 2300 år, ble gjentatt i perioden med de tre engler, som var omegaen til de 2300 dager. Både alfa og omega er adventismens grunnleggende søyler; 457 og 1844 illustrerer et verk med å bygge tempelet og Jerusalem.

> And speak unto him, saying, Thus speaketh the Lord of hosts, saying, Behold the man whose name is The BRANCH; and he shall grow up out of his place, and he shall build the temple of the Lord: Even he shall build the temple of the Lord; and he shall bear the glory, and shall sit and rule upon his throne; and he shall be a priest upon his throne: and the counsel of peace shall be between them both. Zechariah 6:12, 13.

> Og tal til ham og si: Så sier hærskarenes Herre: Se, mannen hvis navn er GREINEN; han skal skyte fram fra sitt sted, og han skal bygge Herrens tempel. Ja, han skal bygge Herrens tempel; og han skal bære herligheten og sitte og herske på sin trone; og han skal være prest på sin trone; og fredens råd skal være mellom dem begge. Sakarja 6:12, 13.

Christ as the Branch is here identified as He who built the temple of the Lord and just as he was raised up in the third day when the third angel arrived on October 22, 1844 the Millerite temple had been erected by Christ, for it is He who builds the temple of the Lord. Though this was fulfilled in Millerite history its perfect fulfillment is in the time period of the latter rain, for the doubling of the phrase “he shall build the temple of the Lord” allows those who will see that the Lord erected the Millerite temple in 46 years, but that he builds another temple of the one hundred and forty-four thousand during the time of the latter rain, for Peter says that one hundred and forty-four thousand are to raised up as a spiritual house.

Kristus som Grenen blir her identifisert som han som bygde Herrens tempel, og likesom han ble oppreist på den tredje dag da den tredje engel kom den 22. oktober 1844, var det millerittiske tempelet blitt reist av Kristus, for det er han som bygger Herrens tempel. Selv om dette ble oppfylt i millerittisk historie, ligger dets fullkomne oppfyllelse i tidsperioden for senregnet, for fordoblingen av uttrykket «han skal bygge Herrens tempel» gjør det mulig for dem som vil se, å forstå at Herren reiste det millerittiske tempelet på 46 år, men at han bygger et annet tempel av de hundre og førtifire tusen i løpet av senregnets tid, for Peter sier at de hundre og førtifire tusen skal reises opp som et åndelig hus.

When the question of “how long” is asked of Palmoni his answer is “unto twenty-three hundred days then shall the sanctuary be cleansed,” but Moses, Elijah and the Millerites, the papal martyrs, Zechariah and John measuring the temple, Isaiah in chapter six and others unmentioned say the answer to verse thirteen’s question of “how long” is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed.”

Når spørsmålet om «hvor lenge» stilles til Palmoni, er hans svar: «Inntil to tusen tre hundre dager; så skal helligdommen bli renset,» men Moses, Elia og millerittene, de pavelige martyrer, Sakarja og Johannes som måler templet, Jesaja i kapittel seks og andre som ikke er nevnt, sier at svaret på spørsmålet i vers tretten om «hvor lenge» er: «Fra 11. september og inntil søndagsloven, så skal helligdommen bli renset.»

October 22, 1844 was typified by Abraham offering his son, for that typified the cross where the heavenly Father offered up His Son. Moses and the Hebrews at the Red Sea according to the apostle Paul represented baptism, which typifies the cross, which was typified by Abraham on Mount Moriah with Isaac.

22. oktober 1844 ble forbildet ved at Abraham ofret sin sønn, for dette var et forbilde på korset hvor den himmelske Far ofret sin Sønn. Moses og hebreerne ved Rødehavet representerte ifølge apostelen Paulus dåpen, som er et forbilde på korset, hvilket ble forbildet ved at Abraham var på Moria-fjellet med Isak.

> Moreover, brethren, I would not that ye should be ignorant, how that all our fathers were under the cloud, and all passed through the sea; And were all baptized unto Moses in the cloud and in the sea. 1 Corinthians 10:1, 2.

> For øvrig, brødre, vil jeg ikke at dere skal være uvitende om at alle våre fedre var under skyen, og alle gikk gjennom havet; og alle ble døpt til Moses i skyen og i havet. 1 Korinterbrev 10:1, 2.

This of course means that baptism is represented by October 22, 1844 which is where Noah’s family of eight was baptized. “Eight” being a symbol of resurrection.

Dette betyr selvsagt at dåpen er fremstilt ved 22. oktober 1844, da Noahs familie på åtte ble døpt. «Åtte» er et symbol på oppstandelsen.

> Which sometime were disobedient, when once the longsuffering of God waited in the days of Noah, while the ark was a preparing, wherein few, that is, eight souls were saved by water. The like figure whereunto even baptism doth also now save us (not the putting away of the filth of the flesh, but the answer of a good conscience toward God,) by the resurrection of Jesus Christ. 1 Peter 3:20, 21.

> …som fordum var ulydige, den gang Guds langmodighet ventet i Noahs dager, mens arken ble gjort i stand, og i den ble noen få, det vil si åtte sjeler, frelst ved vann. Dette er et motbilde, som også dåpen nå frelser oss ved – ikke avleggelsen av kjødets urenhet, men en god samvittighets pakt med Gud – ved Jesu Kristi oppstandelse. 1 Peter 3:20, 21.

To misunderstand any element of truth that has been revealed about October 22, 1844 is parallel to misunderstanding the testimony of Noah in the ark, Moses at the Red Sea, Abraham on Mount Moriah and Jesus upon the cross. On that date the third angel arrived into history, and he is the angel that seals God’s people.

Å misforstå noe som helst element av den sannhet som er blitt åpenbart om 22. oktober 1844, er parallelt med å misforstå Noahs vitnesbyrd i arken, Moses ved Rødehavet, Abraham på Moria berg og Jesus på korset. På den dato trådte den tredje engel inn i historien, og han er den engel som besegler Guds folk.

> “I then saw the third angel. Said my accompanying angel, ‘Fearful is his word, awful is his mission. He is the angel that is to select the wheat from the tares, and seal or bind the wheat for the heavenly garner.’ These things should engage the whole mind, the whole attention. Again I was shown the necessity of those who believe we are having the last message of mercy, being separate from those who are daily receiving or imbibing new error. I saw that neither young nor old should attend the assemblies of those who are in error and darkness. Said the angel, ‘Let the mind cease to dwell on things of no profit.’” Manuscript Releases, volume 5, 425.

> «Deretter så jeg den tredje engelen. Min ledsagende engel sa: ‘Fryktinngytende er hans ord, forferdelig er hans oppdrag. Han er den engelen som skal skille hveten fra ugresset og besegle eller binde hveten for den himmelske lade.’ Disse ting burde oppta hele sinnet, hele oppmerksomheten. Igjen ble jeg vist nødvendigheten av at de som tror at vi har det siste nådens budskap, må være adskilt fra dem som daglig mottar eller inntar ny villfarelse. Jeg så at verken unge eller gamle burde overvære samlingene til dem som er i villfarelse og mørke. Engelen sa: ‘La sinnet opphøre å dvele ved ting som ikke er til gagn.’» Manuscript Releases, bind 5, 425.

So along with the sacred prophetic lines that typified the date, the third angel arrived and began his work, which includes separating the wise and foolish virgins represented as wheat and tares in the passage. Not understanding how thoroughly 1844 has been sacredly typified, or not knowing what has been revealed concerning the waymarks that were connected to 1844 and continued on to 1863 leaves a soul unprepared to grapple prophetically with the implications of the fact that Christ is the central subject of the two verses that represent the foundation of Adventism, and that there Christ is recognized as Palmoni, the creator of mathematics and everything else.

Sammen med de hellige profetiske linjene som var et forbilde på datoen, kom således den tredje engelen og begynte sitt verk, som omfatter å skille de vise og de dårlige jomfruene, fremstilt som hvete og ugress i avsnittet. Å ikke forstå hvor grundig 1844 er blitt hellig forbildet, eller ikke kjenne det som er blitt åpenbart om veimerkene som var knyttet til 1844 og fortsatte frem til 1863, etterlater en sjel uforberedt på profetisk å kunne gripe de implikasjoner som ligger i det faktum at Kristus er det sentrale emnet i de to versene som representerer adventismens grunnvoll, og at Kristus der blir erkjent som Palmoni, skaperen av matematikken og alt annet.

The current answer to the question of verse thirteen is different than the answer was in 1845. In 1845 the pioneers were shaking off a great disappointment, beginning to grapple with the idea that the Lord had restored the gift of a prophet as had not been done since the time of the disciples. They were seeking to understand the implication of the message of the third angel, and awakening to the fact that the experience that had just went through was nothing less than sacred history. By 1850 they were offering a new pioneer chart to correct and replace the 1843 pioneer chart. Both the charts were identified by Sister White as being fulfillments of Habakkuk chapter two’s “tables.” This being the case 1850 is an established fulfillment of God’s prophetic Word.

Det nåværende svaret på spørsmålet i vers tretten er annerledes enn svaret var i 1845. I 1845 var pionerene i ferd med å riste av seg en stor skuffelse og begynte å kjempe med tanken om at Herren hadde gjenopprettet en profets gave, slik det ikke var blitt gjort siden disiplenes tid. De søkte å forstå rekkevidden av den tredje engels budskap og ble vekket til erkjennelsen av at den erfaringen de nettopp hadde gjennomgått, ikke var noe mindre enn hellig historie. Innen 1850 la de frem et nytt pionerkart for å korrigere og erstatte pionerkartet fra 1843. Begge kartene ble av Søster White identifisert som oppfyllelser av «tavlene» i Habakkuk kapittel to. Siden dette er tilfelle, er 1850 en fastslått oppfyllelse av Guds profetiske Ord.

The pioneers understood and wrote that to deny that the 1843 chart was not a fulfillment of Habakkuk chapter two’s “tables” was to leave the original faith. Sister White endorsed the chart as being directed by the hand of the Lord, and as a fulfillment of Habakkuk, and she placed the same endorsement upon the 1850 chart. Habakkuk identifies “tables” in the plural, and when the 1843 chart was printed in May of 1842, it was printed with an error in some of the figures that the Lord held His hand over. In 1850 a new chart was made available which corrected that error in the figures. Habakkuk’s tables represent fulfillments of prophecy, and those prophecies were fulfilled from May 1842 unto January 1850.

Pionerene forstod og skrev at å benekte at 1843-kartet var en oppfyllelse av «tavlene» i Habakkuk kapittel to, var å forlate den opprinnelige tro. Søster White stadfestet kartet som ledet av Herrens hånd og som en oppfyllelse av Habakkuk, og hun gav den samme stadfestelse til 1850-kartet. Habakkuk omtaler «tavler» i flertall, og da 1843-kartet ble trykt i mai 1842, ble det trykt med en feil i noen av tallene, en feil Herren holdt sin hånd over. I 1850 ble et nytt kart gjort tilgjengelig som rettet denne feilen i tallene. Habakkuks tavler representerer oppfyllelser av profeti, og disse profetiene ble oppfylt fra mai 1842 til januar 1850.

The 1843 or beginning table had an error and the ending table of 1850 had no error. The period from May of 1842 until January 1850 is an established prophetic period, and May of 1842, and also January 1850 represents prophetic waymarks and those waymarks contain the signature of Alpha and Omega. The alpha or first letter and the omega, the last and twenty-second letter. 1842 is alpha and 1850 is omega, and if we took those two Hebrew letters and placed the thirteenth letter of the Hebrew alphabet, we would construct the Hebrew word “truth” that is spelled with the first, thirteenth and twenty-second letters of the Hebrew alphabet.

Tabellen fra 1843, eller begynnelsestabellen, hadde en feil, og slutttabellen fra 1850 hadde ingen feil. Perioden fra mai 1842 til januar 1850 er en etablert profetisk periode, og mai 1842, og også januar 1850, representerer profetiske veimerker, og disse veimerkene inneholder signaturen til Alfa og Omega. Alfa, eller den første bokstav, og omega, den siste og tjuetoende bokstav. 1842 er alfa og 1850 er omega, og dersom vi tok disse to hebraiske bokstavene og la til den trettende bokstav i det hebraiske alfabet, ville vi danne det hebraiske ordet «sannhet», som staves med den første, trettende og tjuetoende bokstav i det hebraiske alfabet.

The prophetic logic brought to bear upon the waymarks of 1842 and 1850 is that they are tied together by “error.” The alpha had an error and the omega corrected that very same error, so what stands between the alpha and omega letters is “error” a symbol of rebellion, which is what the number thirteen represents. 1842 to 1850 is an established prophetic period containing the signature of Alpha and Omega and it is the “truth.” Until that history is seriously and spiritually investigated by a Laodicean Seventh-day Adventist they are virtually blinded to the obvious TRUTH which the prophetic period of Habakkuk’s tables from 1842 to 1850 establishes beyond any doubt. The truth that together are established by the two witnesses is that the 1850 chart has no errors. The 1850 chart, as with the 1843 chart contains Moses’ “seven times,” and on both charts the “seven times” is placed in the center of the chart running top to bottom illustrating the period of the “seven times” beginning in 677 BC unto 1844. The 2520 is not simply on the chart, it is the center of the chart.

Den profetiske logikken som anvendes på veimerkene fra 1842 og 1850, er at de er knyttet sammen ved «feil». Alfaen hadde en feil, og omegaen korrigerte nettopp den samme feilen; således er det som står mellom bokstavene alfa og omega, «feil» – et symbol på opprør, hvilket er hva tallet tretten representerer. 1842 til 1850 er en etablert profetisk periode som inneholder signaturen til Alfa og Omega, og den er «sannheten». Inntil denne historien blir alvorlig og åndelig undersøkt av en laodikeisk syvendedagsadventist, er vedkommende nærmest blindet for den åpenbare SANNHET som den profetiske perioden i Habakkuks tavler fra 1842 til 1850 fastslår hinsides enhver tvil. Sannheten som de to vitnene sammen stadfester, er at 1850-kartet ikke har noen feil. 1850-kartet inneholder, likesom 1843-kartet, Moses’ «syv tider», og på begge kartene er «syv tider» plassert i sentrum av kartet, løpende fra topp til bunn, og illustrerer perioden med «syv tider» fra 677 f.Kr. til 1844. 2520 er ikke bare på kartet; det er sentrum av kartet.

What is depicted in the center of the prophetic line illustrating the “seven times” is the cross. The center of both tables is the 2520 timeline running from top to bottom. In the middle is the cross. The cross was the middle of the week Christ confirmed the covenant with many in fulfillment of Daniel nine verse twenty-seven. That week represents seven years, which prophetically is 2520 days. As with the tables, in the very center of the 2520 days, Christ was confirming the covenant on the cross. From Christ’s baptism until the cross was 1260 days prophetically. This means that from the baptism to the cross there would be 1260 morning offerings and 1260 evening offerings leading to the cross, but at the cross that final sacrificial lamb escaped from the priest, and the Lamb of God became the evening sacrifice and thus represented the 2520th Lamb offering since the baptism.

Det som er framstilt i sentrum av den profetiske linjen som illustrerer de «sju tider», er korset. Midten av begge tavlene er 2520-tidslinjen som løper fra topp til bunn. I midten er korset. Korset var midten av den uken da Kristus stadfestet pakten med mange til oppfyllelse av Daniel 9, vers 27. Den uken representerer sju år, som profetisk er 2520 dager. Som med tavlene stadfestet Kristus pakten på korset i selve midten av de 2520 dagene. Fra Kristi dåp til korset var det profetisk 1260 dager. Dette betyr at fra dåpen til korset ville det være 1260 morgenoffer og 1260 kveldoffer fram mot korset, men på korset unnslapp det siste offerlammet presten, og Guds Lam ble aftenofferet og representerte således det 2520. lammeofferet siden dåpen.

The center of the week was the cross and the center of both sacred tables is the cross, but in each case the Lamb is set within the truth symbolically represented by 2520. The cross is set in the middle of 2520 days and at the cross Jesus was the 2520th and last offering. The history between May of 1842 and January 1850 represents error and Christ, the truth was set between two criminals, though He was not a criminal He was being treated as such. We therefore have three criminals, one who will be lost and one who will be saved. The three criminals are three waymarks tied together by crime, though the middle waymark is the opposite of the alpha and omega criminal. The alpha and omega criminals are connected by the middle waymark, the cross.

Midtpunktet i uken var korset, og midtpunktet i begge de hellige tabeller er korset, men i hvert tilfelle er Lammet satt innenfor den sannhet som symbolsk fremstilles ved 2520. Korset er satt midt i 2520 dager, og på korset var Jesus det 2520. og siste offer. Historien mellom mai 1842 og januar 1850 representerer villfarelse, og Kristus, sannheten, ble satt mellom to forbrytere; selv om Han ikke var en forbryter, ble Han behandlet som en slik. Vi har derfor tre forbrytere, én som skal gå fortapt og én som skal bli frelst. De tre forbryterne er tre waymarks bundet sammen ved forbrytelse, selv om det midterste waymark er det motsatte av alfa- og omega-forbryteren. Alfa- og omega-forbryterne er forbundet ved det midterste waymark, korset.

With Habakkuk’s tables from 1842 unto 1850, error was the middle letter that tied together with the first and last waymark. The middle waymark at the cross tied the three criminals together, but the middle waymark in these is not error, it is Truth, and an element of truth that is upheld by both the cross and Habakkuk’s tables is that the 2520, the “seven times” of Leviticus twenty-six is truth, and in the context of the logic just set forth, to reject the 2520 is to reject Jesus.

Med Habakkuks tavler fra 1842 til 1850 var villfarelse det midterste bokstaven som bandt sammen med det første og siste veimerket. Det midterste veimerket ved korset bandt de tre forbryterne sammen, men det midterste veimerket i disse er ikke villfarelse, det er Sannhet, og et sannhetselement som opprettholdes både av korset og Habakkuks tavler, er at 2520, de «sju tider» i 3 Mosebok 26, er sannhet, og i sammenhengen av den logikken som nettopp er fremsatt, er det å forkaste 2520 å forkaste Jesus.

When Palmoni, the Wonderful Numberer states, “Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed,” He is answering the prophetic question of “how long.” The answer is no longer 1844, for the Philadelphian Millerite movement ceased in 1856 as it was then identified by James and Ellen White that the movement had transitioned from Philadelphia to Laodicea. When Sister White drew that line in the sand. it meant until that condition changed that the relation of God with His people was to be understood as representing a separation, for He stands outside knocking on the hearts of Laodiceans seeking for entrance. His divinity is not within their humanity. The very work Christ began on October 22, 1844 was to combine His divinity with humanity, and Christ was willing to do that very thing, but it was not to be.

Når Palmoni, den underfulle tallfester, sier: «Inntil to tusen og tre hundre dager; deretter skal helligdommen renses», besvarer Han det profetiske spørsmålet om «hvor lenge». Svaret er ikke lenger 1844, for den filadelfiske millerittbevegelsen opphørte i 1856, ettersom det da av James og Ellen White ble fastslått at bevegelsen var gått over fra Filadelfia til Laodikea. Da søster White trakk den linjen i sanden, betydde det at inntil den tilstanden ble forandret, skulle Guds forhold til sitt folk forstås som uttrykk for en adskillelse; for Han står utenfor og banker på laodikeernes hjerter og søker inngang. Hans guddommelighet er ikke innenfor deres menneskelighet. Selve det verk Kristus begynte den 22. oktober 1844, var å forene sin guddommelighet med menneskeligheten, og Kristus var villig til å gjøre nettopp dette, men det skulle ikke skje.

> “Had Adventists, after the great disappointment in 1844, held fast their faith and followed on unitedly in the opening providence of God, receiving the message of the third angel and in the power of the Holy Spirit proclaiming it to the world, they would have seen the salvation of God, the Lord would have wrought mightily with their efforts, the work would have been completed, and Christ would have come ere this to receive His people to their reward. But in the period of doubt and uncertainty that followed the disappointment, many of the advent believers yielded their faith. . . . Thus the work was hindered, and the world was left in darkness. Had the whole Adventist body united upon the commandments of God and the faith of Jesus, how widely different would have been our history!” Evangelism, 695.

> «Dersom adventistene, etter den store skuffelsen i 1844, hadde holdt fast ved sin tro og i enhet fulgt Guds ledende forsyn, tatt imot den tredje engels budskap og i Den Hellige Ånds kraft forkynt det for verden, ville de ha sett Guds frelse; Herren ville ha virket mektig sammen med deres anstrengelser, verket ville ha blitt fullført, og Kristus ville allerede ha kommet for å ta sitt folk til deres lønn. Men i perioden med tvil og usikkerhet som fulgte etter skuffelsen, ga mange av de adventtroende slipp på sin tro.... Slik ble verket hindret, og verden ble etterlatt i mørke. Hadde hele adventistlegemet forent seg om Guds bud og Jesu tro, hvor vidt annerledes ville ikke vår historie ha vært!» Evangelism, 695.

Repeating the history of ancient Israel the Lord brought modern Israel out of the darkness of Dark Ages and entered into covenant with them at the Red Sea, for baptism is a symbol of covenant relationship. But Israel is to be tested whether they would keep the covenant. With ancient Israel they failed ten tests according to the book of Numbers. At the tenth failure they were condemned to die in the wilderness over forty years, thus providing an example of modern Israel’s rejection of the Laodicean message of 1856. As with ancient Israel’s failure of ten progressive tests (ten being a symbol of a test), from the arrival of the third angel in 1844 unto 1856 a progressive testing process was brought upon the Philadelphian Millerite movement.

Ved å gjenta det gamle Israels historie førte Herren det moderne Israel ut av mørket i middelalderen og inngikk pakt med dem ved Rødehavet, for dåpen er et symbol på et paktsforhold. Men Israel skulle prøves for å se om de ville holde pakten. Med det gamle Israel mislyktes de i ti prøver ifølge Numbers bok. Ved det tiende nederlaget ble de dømt til å dø i ørkenen gjennom førti år, og gav således et eksempel på det moderne Israels forkastelse av det laodikeiske budskapet i 1856. På samme måte som det gamle Israels svikt i ti fremadskridende prøver (idet ti er et symbol på en prøve), ble det fra den tredje engels ankomst i 1844 og frem til 1856 ført en fremadskridende prøvelsesprosess over den filadelfiske millerittbevegelsen.

The ten tests from the Red Sea to the first rebellion at Kadesh is represented as a prophetic period for it has the number ten tying the period together. Ten being a symbol of a test, ten tests identified the ten tribes that rejected the covenant and failed the tenth test and the testing process. The period began at the Red Sea crossing and the Ten Commandments are represented as the first of the ten tests after the sea, the first test being the Sabbath the symbol and seal of the Ten Commandments (represented by the mana). When the period of ten tests in ancient Israel is so clearly set forth as a specific prophetic period and the Spirit of Prophecy informs us that the Red Sea crossing typified October 22, 1844, then we should know that at that point a progressive testing process began. Adventism does not know that, so they are unable to see that in 1863 they were assigned to die in the Laodicean wilderness until the Sunday law, the very law they were given to proclaim a warning about at the very beginning of the testing process that led to 1863.

De ti prøvene fra Rødehavet til det første opprøret ved Kadesj er framstilt som en profetisk periode, for tallet ti binder perioden sammen. Ti, som er et symbol på en prøve, gjorde at ti prøver identifiserte de ti stammene som forkastet pakten og ikke bestod den tiende prøven og selve prøveprosessen. Perioden begynte ved gjennomgangen gjennom Rødehavet, og De ti bud er framstilt som den første av de ti prøvene etter havet; den første prøven var sabbaten, symbolet og seglet på De ti bud (framstilt ved mannaen). Når perioden med ti prøver i det gamle Israel så klart blir framholdt som en bestemt profetisk periode, og Profetiens Ånd underretter oss om at gjennomgangen gjennom Rødehavet var et forbilde på 22. oktober 1844, da bør vi vite at en gradvis prøveprosess begynte på det tidspunktet. Adventismen vet ikke dette, og derfor er de ute av stand til å se at de i 1863 ble bestemt til å dø i den laodikeiske ørken inntil søndagsloven, selve den loven de ble gitt å forkynne en advarsel om helt ved begynnelsen av den prøveprosessen som ledet fram til 1863.

When the pronouncement of the Laodicea condition came upon Millerite Adventism in 1856 “new wine” was published upon the “seven times.” The new light was never accepted and seven years later, or 2520 prophetic days later the Laodicean Millerite movement ended and became the Laodicean Seventh-day Adventist church. Moses was willing to go into the Promised Land, but the tenth test had arrived, and of course it was a foundational test, for the very work assigned to Moses from the outset was to lead God’s people to the Promised Land. That was the work before Moses arrived in Egypt. The tenth test had arrived and the rebels vacillated over entering the Promised Land.

Da kunngjøringen om den laodikeiske tilstanden kom over millerittisk adventisme i 1856, ble «ny vin» offentliggjort angående «de sju tider». Det nye lyset ble aldri tatt imot, og sju år senere, eller 2520 profetiske dager senere, tok den laodikeiske millerittbevegelsen slutt og ble til den laodikeiske Syvendedags Adventistkirke. Moses var villig til å gå inn i det lovede land, men den tiende prøven var kommet, og den var selvsagt en grunnleggende prøve, for selve verket som fra begynnelsen var blitt pålagt Moses, var å føre Guds folk til det lovede land. Det var arbeidet som lå foran Moses før han kom til Egypt. Den tiende prøven var kommet, og opprørerne vaklet med hensyn til å gå inn i det lovede land.

> And I said unto you, Ye are come unto the mountain of the Amorites, which the Lord our God doth give unto us. Behold, the Lord thy God hath set the land before thee: go up and possess it, as the Lord God of thy fathers hath said unto thee; fear not, neither be discouraged. And ye came near unto me every one of you, and said, We will send men before us, and they shall search us out the land, and bring us word again by what way we must go up, and into what cities we shall come. And the saying pleased me well: and I took twelve men of you, one of a tribe. Deuteronomy 1:20–23.

> Og jeg sa til dere: Dere er kommet til amorittenes fjell, som Herren vår Gud gir oss. Se, Herren din Gud har lagt landet framfor deg; dra opp og ta det i eie, slik Herren, dine fedres Gud, har sagt til deg; frykt ikke og vær ikke motløs. Da kom dere alle sammen fram til meg og sa: La oss sende menn foran oss, så de kan utforske landet for oss og komme tilbake med melding om hvilken vei vi skal dra opp, og hvilke byer vi skal komme til. Og dette syntes jeg godt om; og jeg tok ut tolv menn blant dere, én fra hver stamme. 5. Mosebok 1:20–23.

From that point until the twelve spies return represents the history when the last foundational test arrived in 1856 and for seven years the Laodicean Millerites search the land until they chose to cease as a movement and become a church.

Fra dette tidspunkt og inntil de tolv speiderne vender tilbake, fremstilles historien da den siste grunnleggende prøven kom i 1856, og i syv år gransker de laodikeiske millerittene landet, inntil de valgte å opphøre som en bevegelse og bli en kirke.

The first truth discovered by Miller was the “seven times” making it the foundation of the foundational truths that make up Jeremiah’s old paths. The last new prophetic light brought to Adventism was in 1856 and it was a series of articles on the “seven times.” There is a great deal of light associated with a deep study of these historical facts, but if we are going to be able to identify why the answer of verse fourteen of Daniel eight is “from 9/11 unto the Sunday law, then shall the sanctuary be cleansed,” we must keep moving forward.

Den første sannheten Miller oppdaget, var de «sju tider», og han gjorde dem til grunnvollen for de grunnleggende sannhetene som utgjør Jeremias gamle stier. Det siste nye profetiske lys som ble brakt inn i adventismen, kom i 1856, og det var en serie artikler om de «sju tider». Det finnes meget lys knyttet til et dypt studium av disse historiske kjensgjerninger, men dersom vi skal være i stand til å identifisere hvorfor svaret i Daniel åtte, vers fjorten, er «fra 11. september til søndagsloven, da skal helligdommen bli renset», må vi fortsette fremover.

The work which Christ began in 1844 was turned aside in 1863, so the “cleansing” of the sanctuary that began at that time was put on hold while God’s people began to traverse the wilderness of Laodicea. For this reason, the work that was to be accomplished by Christ in the period of 1844 to 1863, was of necessity to be repeated when the third angel, who is the angel who separates and seals ultimately accomplishes the work represented by “cleansing.” The prophetic waymarks of 1844 to 1863 are the waymarks in which Christ would have accomplished the work of cleansing the sanctuary, and those waymarks represent the history where the work will be accomplished. If it can be shown that 1844 unto 1863 represents the period of 9/11 unto the Sunday law, the question of “how long” is in agreement with the other lines represented by “how long.”

Det verk som Kristus begynte i 1844, ble avledet i 1863, slik at «renselsen» av helligdommen som begynte på den tid, ble satt på vent mens Guds folk begynte å vandre gjennom Laodikeas ørken. Av denne grunn måtte det verk som skulle fullbyrdes av Kristus i perioden fra 1844 til 1863, nødvendigvis gjentas når den tredje engel, som er den engel som skiller ut og besegler, til sist fullbyrder det verk som er fremstilt ved «renselsen». De profetiske veimerkene fra 1844 til 1863 er de veimerkene hvor Kristus ville ha fullbyrdet verket med å rense helligdommen, og disse veimerkene representerer den historie hvor verket vil bli fullbyrdet. Hvis det kan påvises at 1844 til 1863 representerer perioden fra 11. september til søndagsloven, da er spørsmålet om «hvor lenge» i overensstemmelse med de andre linjene som er representert ved «hvor lenge».

1844 was the arrival of the third angel and 1863 marks the end of the testing period. In 1846 the Whites were married and Ellen’s last name changed from Harmen to White, and the married couple began to keep the seventh-day Sabbath in that year. The Sabbath, marriage and a name change are all symbols of a covenant relationship prophetically. The Lord brought modern Israel through the Red Sea of 1844 and in 1846 brought them to Sinai to give them the law and enter into covenant with them. That law as with Habakkuk’s two tables is written upon two tables, the first table contains 4 laws and the second table contains 6. Two tables represent the covenant relation of both ancient and modern Israel and together the two tables of the covenant that is the Ten Commandments and is marked as 46 symbolically for ancient Israel, typified Habakkuk’s two tables who represent the history of the latter rain. Together with the two wave loaf offerings of Pentecost, they represent the ensign that is the one hundred and forty-four thousand.

1844 var den tredje engels ankomst, og 1863 markerer slutten på prøvetiden. I 1846 ble ekteparet White gift, og Ellens etternavn ble forandret fra Harmen til White, og det ekteparet begynte å holde den syvende dags sabbat i det året. Sabbaten, ekteskapet og et navneskifte er alle profetisk symboler på et paktsforhold. Herren førte det moderne Israel gjennom 1844s Rødehav, og i 1846 førte han dem til Sinai for å gi dem loven og inngå pakt med dem. Den loven, likesom Habakkuks to tavler, er skrevet på to tavler; den første tavlen inneholder 4 lover og den andre tavlen inneholder 6. To tavler representerer paktsforholdet for både det gamle og det moderne Israel, og sammen ble de to pakttavlene, som er de ti bud og symbolsk er merket som 46 for det gamle Israel, et forbilde på Habakkuks to tavler, som representerer historien om senregnet. Sammen med de to viftebrødsofrene ved pinse representerer de banneret, som er de hundre og førtifire tusen.

When Sister White’s name changed from Harmen to White. Harmen means a soldier of peace, but it was replaced with White, which is the righteousness of Christ. The name Gould means gold, and Ellen means a bright and shining light. Her name represents the Laodicean message.

Da søster Whites navn ble forandret fra Harmen til White. Harmen betyr en fredens soldat, men det ble erstattet med White, som er Kristi rettferdighet. Navnet Gould betyr gull, og Ellen betyr et klart og skinnende lys. Hennes navn representerer det laodikeiske budskap.

> I counsel thee to buy of me gold tried in the fire, that thou mayest be rich; and white raiment, that thou mayest be clothed, and that the shame of thy nakedness do not appear; and anoint thine eyes with eye salve, that thou mayest see. Revelation 3:18.

> Jeg råder deg til å kjøpe av meg gull lutret i ild, for at du kan bli rik; og hvite klær, for at du kan kle deg i dem, så skammen ved din nakenhet ikke skal bli åpenbar; og salv dine øyne med øyensalve, for at du kan se. Åpenbaringen 3:18.

The “eye salve” is the light of God’s Word, and Ellen is a bright and shining light. The safety for the Millerites in 1856 was to be found in receiving the message to Laodicea as presented through her writings, and as represented in her name. Sister White is clear that the 1888 message of Jones and Waggoner was the Laodicean message, and that their message was also the third angels’ message.

«Øyesalven» er lyset fra Guds Ord, og Ellen er et klart og skinnende lys. Tryggheten for millerittene i 1856 var å finne i å ta imot budskapet til Laodikea slik det ble framstilt gjennom hennes skrifter, og slik det ble representert i hennes navn. Søster White er tydelig på at budskapet fra Jones og Waggoner i 1888 var det laodikeiske budskap, og at deres budskap også var den tredje engels budskap.

> “The Lord in His great mercy sent a most precious message to His people through Elders Waggoner and Jones. … This is the message that God commanded to be given to the world. It is the third angel’s message, which is to be proclaimed with a loud voice, and attended with the outpouring of His Spirit in a large measure.” Testimonies to Ministers, 91.

> «Herren sendte i sin store barmhjertighet et dyrebar budskap til sitt folk gjennom eldste Waggoner og Jones. … Dette er det budskap som Gud befalte skulle gis til verden. Det er den tredje engels budskap, som skal forkynnes med høy røst og ledsages av utgytelsen av hans Ånd i rikt mål.» Testimonies to Ministers, 91.

The third angel arrived in 1844, and he attempted his work a second time in 1888. The message of 1888 was the Laodicean message, it was the third angel’s message, it marked the descent of the angel of Revelation eighteen, it was the message of justification by faith which is proclaimed during the outpouring of the latter rain. The third angel arrived in 1844 and then again in 1888, only to be rejected in both instances, but both instances typify when the third angel arrives at the time of the latter rain. 1844 is a symbol of 9/11, and if 1863 typifies the Sunday law, then the prophetic period of “9/11 to the Sunday law” as represented by the symbol of “how long” would represent the present truth answer to verse thirteen’s question of “how long.”

Den tredje engelen kom i 1844, og han forsøkte sitt verk en annen gang i 1888. Budskapet i 1888 var Laodikea-budskapet; det var den tredje engels budskap; det markerte nedstigningen av engelen i Åpenbaringen atten; det var budskapet om rettferdiggjørelse ved tro, som forkynnes under utgytelsen av det sene regn. Den tredje engelen kom i 1844 og deretter igjen i 1888, bare for å bli forkastet i begge tilfeller, men begge tilfeller er forbilder på når den tredje engelen kommer ved tiden for det sene regn. 1844 er et symbol på 11. september, og dersom 1863 er et forbilde på søndagsloven, da vil den profetiske perioden fra «11. september til søndagsloven», slik den fremstilles ved symbolet «hvor lenge», representere den nærværende sannhets svar på spørsmålet i vers tretten: «Hvor lenge?»

The Millerite history from 1842 unto 1850 is a prophetic period that overlaps the prophetic period of the testing of the third angel from 1844 to 1863. 1842 onward to 1863 possesses prophetic waymarks that illustrate the history of 9/11 unto the Sunday law when Christ cleanses his temple, first His church and thereafter the eleventh-hour workers. At the Sunday law, Christ will have a purified people to present to the world as an ensign offering and the church will become the church triumphant. His sanctuary will then have been cleansed.

Millerittenes historie fra 1842 til 1850 er en profetisk periode som overlapper den profetiske perioden med prøvingen av den tredje engel fra 1844 til 1863. Fra 1842 og frem til 1863 finnes det profetiske veimerker som illustrerer historien fra 11. september og frem til søndagsloven, når Kristus renser sitt tempel, først sin menighet og deretter arbeiderne i den ellevte time. Ved søndagsloven vil Kristus ha et renset folk å fremstille for verden som et banneroffer, og menigheten vil bli den seirende menighet. Hans helligdom vil da være blitt renset.

We have placed the symbol of “how long” in place, though there is of course more. We will begin to bring this and the previous five articles back into the lens of the book of Joel, but these side diversions seemed important to put in place. The testimony of every “how long” we have considered agrees with the question of “how long” which Palmoni answered in verse fourteen, for the sanctuary is to be cleansed from 9/11 unto the Sunday law. That history is the history of the latter rain and the history of the latter rain is set forth in the book of Joel.

Vi har satt på plass symbolet «hvor lenge», selv om det naturligvis finnes mer. Vi vil begynne å føre dette og de foregående fem artiklene tilbake inn i Joels bok, men disse sideavstikkerne syntes viktige å få på plass. Vitnesbyrdet fra hvert «hvor lenge» som vi har betraktet, stemmer overens med spørsmålet «hvor lenge» som Palmoni besvarte i vers fjorten, for helligdommen skal renses fra 9/11 inntil søndagsloven. Denne historien er historien om senregnet, og senregnets historie blir framstilt i Joels bok.

Back to Articles