Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty-One

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke - Nummer førtien

Number Forty-One

Nummer førtien

Author

Jeff Pippenger

Published

February 5, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Leviticus twenty-three presents the spring and the fall feasts, and the representation of the feasts is divinely profound in the structure, and in the perfect alignment of the beginning and ending structures, within the overall structure. The spring feasts and fall feasts align with one another. The chapter bears witness of Palmoni, the wonderful numberer over and over again. The chapter soundly and marvelously connects with the latter-day message of the one hundred and forty-four thousand.

Tredje Mosebok tjue-tre fremstiller vårfestene og høstfestene, og fremstillingen av festene er guddommelig dyptgripende i sin struktur og i den fullkomne samklang mellom begynnelses- og avslutningsstrukturene innenfor den overordnede strukturen. Vårfestene og høstfestene svarer til hverandre. Kapittelet vitner gang på gang om Palmoni, den underfulle telleren. Kapittelet knytter på en fast og forunderlig måte forbindelse til endetidsbudskapet om de hundre og førtifire tusen.

The number “23” represents the atonement, which is the combination of Divinity and humanity. The name Leviticus represents the priesthood of the one hundred and forty-four thousand, for all the prophets speak of the latter days, and the priests of the latter days are those who Peter identifies as a holy priesthood. Peter’s holy priesthood is the wise who understand the increase of knowledge that produces the message of the Midnight Cry. The foolish, or wicked as Daniel identifies them, reject the increase of knowledge, and Hosea informs us that for this reason they are rejected as priests.

Tallet «23» representerer soningen, som er foreningen av guddommelighet og menneskelighet. Navnet Tredje Mosebok representerer prestedømmet til de hundre og førtifire tusen, for alle profetene taler om de siste dager, og prestene i de siste dager er dem Peter identifiserer som et hellig presteskap. Peters hellige presteskap er de vise som forstår kunnskapens økning, som frembringer budskapet om Midnattsropet. De dårlige, eller de ugudelige slik Daniel identifiserer dem, forkaster kunnskapens økning, og Hosea opplyser oss om at de av denne grunn blir forkastet som prester.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. As they were increased, so they sinned against me: therefore will I change their glory into shame. Hosea 4:6, 7.

> Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskap, vil også jeg forkaste deg, så du ikke skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Etter hvert som de ble mange, syndet de mot meg; derfor vil jeg forvandle deres herlighet til skam. Hosea 4:6, 7.

The drunkards of Ephraim, who Isaiah also calls the “crown of glory” have their glory turned into “shame.” Hosea specifically identifies that those who reject the increase of knowledge of the latter days are the Laodicean Seventh-day Adventist church, for he recorded, “My people.” His people will be rejected as priests, and it happens in the final and fourth generation, for He is to forget their children, and children represent the last generation.

Efraims drankne, som Jesaja også kaller «herlighetens krone», får sin herlighet vendt til «skam». Hosea identifiserer uttrykkelig at de som forkaster kunnskapsøkningen i de siste dager, er den laodikeiske syvendedags adventistkirken, for han nedtegnet: «Mitt folk.» Hans folk skal bli forkastet som prester, og det skjer i den siste og fjerde generasjon, for Han skal glemme deres barn, og barn representerer den siste generasjon.

## At—one—ment

Forsoning

The title of “Leviticus 23,” means “the atonement of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.” This truth can be deduced with simply the name of the book in connection with the chapter number. The atonement, which Leviticus twenty-three addresses means “at-one-ment,” and is identifying the combination of Divinity and humanity. That combination is represented with a multitude of symbols in God’s Word, one of which is that the human temple is to be combined with the Divine temple.

Tittelen på «3 Mosebok 23» betyr «forsoningen for prestedømmet til de hundre og førtifire tusen». Denne sannheten kan utledes ganske enkelt ut fra bokens navn i forbindelse med kapittelnummeret. Forsoningen, som 3 Mosebok tjuetre omhandler, betyr «at-one-ment» og identifiserer foreningen av guddommelighet og menneskelighet. Denne foreningen er fremstilt ved en mengde symboler i Guds Ord, hvorav ett er at det menneskelige tempelet skal forenes med det guddommelige tempelet.

The human temple has a framework of “23” male and “23” female chromosomes. Peter identifies that the priesthood of the one hundred and forty-four thousand are a “spiritual house.” Those chromosomes join together as does a man and woman, and what God has joined together, let no man put asunder. The marriage is another symbol of the at-one-ment. Leviticus “23” means the combination of the temple of the Heavenly High Priest, with the temple of the priests who are the one hundred and forty-four thousand.

Det menneskelige tempel har en struktur av «23» mannlige og «23» kvinnelige kromosomer. Peter identifiserer at prestedømmet til de hundre og førtifire tusen er et «åndelig hus». Disse kromosomene føyes sammen slik en mann og en kvinne gjør, og det som Gud har sammenføyd, må intet menneske skille. Ekteskapet er et annet symbol på forsoningen. Tredje Mosebok «23» betyr sammenføyningen av den himmelske yppersteprestens tempel med prestenes tempel, de som er de hundre og førtifire tusen.

## Twenty-two Verses

Tjueto verser

The spring feasts in Leviticus twenty-three are represented in the first twenty-two verses of the chapter, and the fall feasts are represented in the last twenty-two verses of the chapter. The last verse is verse forty-four, a symbol of 1844, when the antitypical Day of Atonement began on the tenth day of the seventh month, in fulfillment of Leviticus twenty-three. Chapter twenty-three is divided into two periods of twenty-two verses, both twenty-two verse periods are logically connected by being feasts, but also logically separated by Christ’s courtyard and holy place ministry, represented by the springtime and His Most Holy Place ministry represented by the fall.

Vårhøytidene i Tredje Mosebok tjuetre er fremstilt i de første tjueto versene i kapitlet, og høsthøytidene er fremstilt i de siste tjueto versene i kapitlet. Det siste verset er vers førtifire, et symbol på 1844, da den antitypiske forsoningsdagen begynte på den tiende dagen i den sjuende måneden, til oppfyllelse av Tredje Mosebok tjuetre. Kapittel tjuetre er inndelt i to perioder på tjueto vers; begge periodene på tjueto vers er logisk forbundet ved at de er høytider, men også logisk atskilt ved Kristi tjeneste i forgården og i Det hellige, representert ved våren, og Hans tjeneste i Det aller helligste, representert ved høsten.

## 22

22

Both the spring and fall feasts are represented by twenty-two verses, and the verses align with the witness of the Hebrew alphabet, which consists of “22” letters. “22” is a tithe of “220,” which is a symbol of the combination of Divinity and humanity. “220” represents the starting of both the 2,520 years of the scattering of Judah, and the 2,300 years until the Day of Atonement. The starting point of the 2,520 was 677 BC and the starting point for the 2,300 was 457 BC, thus identifying two hundred and twenty years as the link between the prophecy of the trampling down of God’s host and the prophecy of the trampling down of God’s sanctuary. Both those prophecies ended at the antitypical Day of Atonements’ arrival on October 22, 1844.

Både vår- og høsthøytidene er representert ved tjueto vers, og versene svarer til vitnesbyrdet i det hebraiske alfabetet, som består av «22» bokstaver. «22» er en tiendedel av «220», som er et symbol på foreningen av guddommelighet og menneskelighet. «220» representerer begynnelsen på både de 2 520 årene for Judas adspredelse og de 2 300 årene fram til soningsdagen. Utgangspunktet for de 2 520 var 677 f.Kr., og utgangspunktet for de 2 300 var 457 f.Kr., og slik identifiseres to hundre og tjue år som forbindelsesleddet mellom profetien om nedtrampingen av Guds hærskare og profetien om nedtrampingen av Guds helligdom. Begge disse profetiene endte ved den antitypiske soningsdagens ankomst den 22. oktober 1844.

On that date, the work of Christ in combining the human temple with the Divine temple began, and at that time, both Habakkuk 2:20 and John 2:20 were fulfilled. Habakkuk identified the Divine was then in the Most Holy Place, and John recorded that the Millerite temple that was to enter by faith into that Most Holy Place had completed the forty-six-year period, that marked the erection of the Millerite human temple from 1798 unto 1844. The history of “46” years, consisting of “23” and “23” is represented by the work of William Miller who first began to present the message of that history in 1831, “220” years after the publication of the King James Bible. The Divine Word published in 1611, was combined with a human messenger “220” years later in 1831. Both the spring and fall feasts are represented by “22” verses.

På den datoen begynte Kristi verk med å forene det menneskelige tempel med det guddommelige tempel, og på den tid ble både Habakkuk 2:20 og Johannes 2:20 oppfylt. Habakkuk identifiserte at det guddommelige da befant seg i Det Aller Helligste, og Johannes nedtegnet at det millerittiske tempel, som ved tro skulle gå inn i dette Det Aller Helligste, hadde fullført den førtiseksårige perioden som markerte oppførelsen av det millerittiske menneskelige tempel fra 1798 til 1844. Historien om «46» år, bestående av «23» og «23», fremstilles ved William Millers arbeid, han som først begynte å fremlegge budskapet om denne historien i 1831, «220» år etter utgivelsen av King James Bible. Det guddommelige Ord, utgitt i 1611, ble forent med et menneskelig sendebud «220» år senere, i 1831. Både vår- og høytidsfestene om høsten er representert ved «22» vers.

Twenty-two verses of two lines of the same subject demands that prophetically the first twenty-two verses are to be laid over the top of the next twenty-two verses. In aligning the two lines in this fashion you are joining the work of the courtyard and holy place, represented in the spring feasts with the work of Christ in the Most Holy Place. At this prophetic level it represents the joining of two temples, which illustrates Christ’s work of at-one-ment.

Tjueto vers på to linjer om samme emne krever profetisk at de første tjueto versene legges over de neste tjueto versene. Når de to linjene samordnes på denne måten, sammenføyer man forgårdens og det hellige steds gjerning, representert i vårhøytidene, med Kristi gjerning i Det Aller Helligste. På dette profetiske nivået representerer det sammenføyningen av to templer, noe som illustrerer Kristi forsoningsverk.

When verses one through twenty-two are aligned with verse twenty-three through forty-four, a prophetic line is established that is witnessed to by the twenty-two letters of the Hebrew alphabet, and by the symbolism represented by the number “22” and also by the symbolism represented by the feasts in accompaniment with those feasts fulfillment in sacred history.

Når versene én til og med tjueto settes i sammenheng med vers tjuetre til og med førtifire, etableres en profetisk linje som det vitnes om gjennom de tjueto bokstavene i det hebraiske alfabetet, og gjennom symbolikken representert ved tallet «22» og også gjennom symbolikken representert ved høytidene, sammen med disse høytidenes oppfyllelse i den hellige historien.

The beginning of the spring feasts first identifies the seventh-day Sabbath and the ending of the fall feasts identifies the seventh-year Sabbath. Christ, as Alpha and Omega placed the Sabbath at the beginning and ending of the two witnesses of “22” in the line of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.

Begynnelsen på vårhøytidene identifiserer først sabbaten på den sjuende dag, og avslutningen på høsthøytidene identifiserer sabbaten i det sjuende år. Kristus, som Alfa og Omega, plasserte sabbaten ved begynnelsen og avslutningen av de to vitnene av «22» i prestedømmets linje til de ett hundre og førtifire tusen.

The seventh-day Sabbath was the special light at the beginning of the antitypical Day of Atonement in 1844, and the light of the seventh-year Sabbath is the light at the end. The seventh-day Sabbath was also the first holy convocation of Leviticus “23,” as is the seventh-year Sabbath the last holy convocation in the chapter. Sabbath is the alpha and omega of the priest’s line in chapter “23.” The first, and seventh-day Sabbath is the alpha of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand, and the last, and seventh-year Sabbath is the omega of the priesthood of the one hundred and forty-four thousand.

Sabbaten på den sjuende dag var det særlige lys ved begynnelsen av den motbilledlige soningsdagen i 1844, og lysen om sabbaten i det sjuende år er lyset ved enden. Sabbaten på den sjuende dag var også den første hellige sammenkomst i 3. Mosebok «23», likesom sabbaten i det sjuende år er den siste hellige sammenkomst i kapitlet. Sabbaten er alfa og omega i prestens linje i kapittel «23». Den første, og sabbaten på den sjuende dag, er alfa for prestedømmet til de hundre og førtifire tusen, og den siste, og sabbaten i det sjuende år, er omega for prestedømmet til de hundre og førtifire tusen.

> “Those who commune with God walk in the light of the Sun of Righteousness. They do not dishonor their Redeemer by corrupting their way before God. Heavenly light shines upon them. As they near the close of this earth’s history, their knowledge of Christ, and of the prophecies relating to him, greatly increases. They are of infinite worth in God’s sight; for they are in unity with his Son. To them the word of God is of surpassing beauty and loveliness. They see its importance. Truth is unfolded to them. The doctrine of the incarnation is invested with a soft radiance. They see that the Scripture is the key that unlocks all mysteries and solves all difficulties. Those who have been unwilling to receive the light and walk in the light will be unable to understand the mystery of godliness, but those who have not hesitated to take up the cross and follow Jesus, will see light in God’s light.” The Southern Watchman, April 4, 1905.

> «De som har samfunn med Gud, vandrer i Rettferdighetens sols lys. De vanærer ikke sin Forløser ved å forderve sin vei for Gud. Himmelsk lys skinner over dem. Når de nærmer seg avslutningen på denne jordens historie, øker deres kunnskap om Kristus og om profetiene som gjelder ham, sterkt. De er av uendelig verdi i Guds øyne; for de er i enhet med hans Sønn. For dem er Guds ord av overmåte stor skjønnhet og ynde. De ser dets betydning. Sannheten blir åpenbart for dem. Læren om inkarnasjonen er omgitt av en mild glans. De ser at Skriften er nøkkelen som låser opp alle mysterier og løser alle vanskeligheter. De som har vært uvillige til å ta imot lyset og vandre i lyset, vil være ute av stand til å forstå gudsfryktens mysterium, men de som ikke har nølt med å ta opp korset og følge Jesus, vil se lys i Guds lys.» The Southern Watchman, 4. april 1905.

Here, “near the close of this earth’s history,” at the end of the antitypical Day of Atonement, the “doctrine of the incarnation” is invested with a “soft” radiance as was the doctrine of the seventh-day Sabbath at the beginning of the antitypical Day of Atonement.

Her, «nær avslutningen av denne jordens historie», ved slutten av den motbildelige forsoningsdagen, blir «læren om inkarnasjonen» kledd i en «mild» glans, slik læren om den syvendedags sabbat var det ved begynnelsen av den motbildelige forsoningsdagen.

> “Jesus raised the cover of the ark, and I beheld the tables of stone on which the Ten Commandments were written. I was amazed as I saw the fourth commandment in the very center of the ten precepts, with a soft halo of light encircling it. Said the angel: ‘It is the only one of the ten which defines the living God who created the heavens and the earth and all things that are therein. When the foundations of the earth were laid, then was laid the foundation of the Sabbath also.’” Testimonies, volume 1, 75.

> «Jesus løftet lokket av arken, og jeg skuet steintavlene som De ti bud var skrevet på. Jeg ble fylt av undring da jeg så det fjerde bud i selve midten av de ti forskriftene, omgitt av en mild glorie av lys. Engelen sa: ‘Det er det eneste av de ti som angir den levende Gud som skapte himmelen og jorden og alle ting som er i dem. Da jordens grunnvoller ble lagt, da ble også sabbatens grunnvoll lagt.’» Testimonies, bind 1, s. 75.

The seventh-day Sabbath, which is a “foundation,” begins Leviticus “23” and the seventh-year Sabbath ends the testimony of the priests as represented by the spring and fall feasts. The seventh-year Sabbath represents the temple that is built upon the foundation. The seventh-year Sabbath at the end is represented by the 2,520, just as the seventh-day Sabbath is represented by the 2,300. The seventh-year Sabbath represents the “doctrine of the incarnation.” The seventh-day Sabbath is the sign of the Creator and the seventh-year Sabbath is the sign of Divinity combined with humanity.

Den syvendedags sabbat, som er et «fundament», innleder 3. Mosebok «23», og det syvende års sabbat avslutter prestenes vitnesbyrd slik det er fremstilt ved vår- og høytidene om høsten. Det syvende års sabbat representerer templet som er bygget på fundamentet. Det syvende års sabbat ved slutten er representert ved de 2 520, likesom syvendedags sabbat er representert ved de 2 300. Det syvende års sabbat representerer «inkarnasjonslæren». Syvendedags sabbat er Skaperens tegn, og det syvende års sabbat er tegnet på guddommelighet forenet med menneskelighet.

## Aligning the Lines

Å bringe linjene på linje

When we align the spring feasts with the fall feasts in Leviticus twenty-three, the feast of Passover, is followed the next day by the seven-day feast of unleavened bread, and the feast of first fruits follows the day after the seven-day feast of unleavened bread begins. Three waymarks in three days.

Når vi samordner vårhøytidene med høsthøytidene i 3. Mosebok 23, blir påskehøytiden etterfulgt neste dag av den syv dager lange de usyrede brøds høytid, og førstegrødens høytid følger dagen etter at den syv dager lange de usyrede brøds høytid begynner. Tre veimerker på tre dager.

The period of seven days that makes up the feast of unleavened bread begins with a holy convocation and ends with the same. The day after the feast of unleavened bread begins, the feast of first fruits arrives, and it includes the spring barley first fruit offering. Pentecost, also called the feast of weeks occurs fifty days after the feast of first fruits, which marks the beginning of a seven-week period that ends on the forty-ninth day, which is followed by Pentecost, meaning fifty.

Den perioden på sju dager som utgjør de usyrede brøds høytid, begynner med en hellig sammenkomst og slutter med det samme. Dagen etter at de usyrede brøds høytid begynner, kommer førstegrødens høytid, og den omfatter vårbyggets førstegrødeoffer. Pinse, også kalt ukenes høytid, finner sted femti dager etter førstegrødens høytid, som markerer begynnelsen på en periode på sju uker som ender på den førtiniende dagen, og som etterfølges av pinse, som betyr femti.

Passover begins at even on the fourteenth. Passover is not a holy convocation.

Påsken begynner om aftenen den fjortende. Påsken er ikke en hellig sammenkomst.

Then on the fifteenth day, the seven-day feast of unleavened bread arrives. The first day and the last day of the seven-day feast is holy convocations.

Så, på den femtende dagen, kommer de usyrede brøds syv dager lange høytid. Den første dagen og den siste dagen i den syv dager lange høytiden er hellige sammenkomster.

The next day, the sixteenth day, the day of first fruits arrives. Then the seven weeks that are marked by the feast of Pentecost begins, and Pentecost is one of the seven holy convocations represented in the spring and fall feasts. First fruits is not a holy convocation.

Den neste dagen, den sekstende dagen, dagen for førstegrøden, kommer. Da begynner de sju ukene som markeres av pinsehøytiden, og pinse er en av de sju hellige sammenkomstene som er representert i vår- og høsthøytidene. Førstegrøden er ikke en hellig sammenkomst.

Then on the first day of the seventh month the feast of trumpets, is a holy convocation.

Så, på den første dagen i den sjuende måneden, er basunhøytiden en hellig sammenkomst.

The Day of Atonement on the tenth day of the seventh month is a holy convocation, but not a feast.

Forsoningsdagen på den tiende dag i den sjuende måneden er en hellig sammenkomst, men ikke en høytid.

The first day of the feast of Tabernacles is a holy convocation. After the seven-day feast there is the eighth day of tabernacles, though the eighth day is considered outside the periods represented by the feasts. That eighth day is a holy convocation.

Den første dagen i løvhyttefesten er en hellig sammenkomst. Etter den syv dager lange høytiden følger den åttende dagen i løvhyttefesten, selv om den åttende dagen regnes som utenfor de tidsperiodene som høytidene representerer. Den åttende dagen er en hellig sammenkomst.

This equates to seven holy convocations when you include the seventh-day Sabbath that introduces the feasts. Seven holy convocations and seven feasts, though they align differently than the holy convocations. The first and last waymarks are Sabbaths, first for day, then for the year. Within the feasts that are identified between the alpha and omega Sabbaths there are seven feasts and five holy convocations. If you include the alpha seventh-day Sabbath and the omega seventh-year Sabbath you have seven holy convocations and seven feasts. It is understood that the eighth day of Tabernacles is not part of the feasts, and creates the enigma of the eighth being of the seven. The point I am identifying here is that Jesus, as Palmoni organized the variations of numbers within chapter “23” in an absolutely astonishing fashion.

Dette utgjør syv hellige sammenkomster når man inkluderer den syvendedags sabbat som innleder høytidene. Syv hellige sammenkomster og syv høytider, selv om de er ordnet annerledes enn de hellige sammenkomstene. De første og siste veimerkene er sabbater, først for dagen, deretter for året. Innenfor de høytidene som er angitt mellom alfa- og omega-sabbatene, finnes det syv høytider og fem hellige sammenkomster. Hvis man inkluderer alfa-syvendedagssabbaten og omega-syvendeårssabbaten, har man syv hellige sammenkomster og syv høytider. Det er forstått at løvhyttefestens åttende dag ikke er en del av høytidene, og skaper gåten om at den åttende er av de syv. Poenget jeg her påpeker, er at Jesus, som Palmoni, organiserte tallvariasjonene innen kapittel «23» på en fullstendig forbløffende måte.

## Spring

Vår

The spring feasts contain a seven-day feast period of unleavened bread, containing an alpha holy convocation at the beginning and an omega holy convocation at the end. Pentecost is the third holy convocation in the spring feasts. Pentecost arrives after a seven-week period, that ends with a feast on the fiftieth day. The spring feasts are marked by four feast days and three periods. Passover, unleavened bread, first fruits and Pentecost are the four feast days, and the three periods are the seven days of unleavened bread, the forty-nine days that precede and include the fiftieth day of Pentecost and the first three days which are a period consisting of three steps.

Vårhøytidene inneholder en syv dager lang høytidsperiode med usyret brød, med en alfa hellig sammenkomst ved begynnelsen og en omega hellig sammenkomst ved slutten. Pinse er den tredje hellige sammenkomsten i vårhøytidene. Pinse kommer etter en periode på sju uker, som ender med en høytid på den femtiende dagen. Vårhøytidene kjennetegnes av fire høytidsdager og tre perioder. Påske, de usyrede brøds høytid, førstegrøden og pinse er de fire høytidsdagene, og de tre periodene er de sju dagene med usyret brød, de førtini dagene som går forut for og innbefatter den femtiende dagen, pinsedagen, og de tre første dagene, som er en periode bestående av tre trinn.

The first fruit offering of the Passover period aligns with the first fruit offering on the day of Pentecost; the first fruit offerings of barley in Passover’s three-day period, and the first fruit offering of wheat on Pentecost at the conclusion of the Pentecostal season of forty-nine, slash— fifty days.

Førstegrødeofferet i påskeperioden svarer til førstegrødeofferet på pinsefestens dag; førstegrødeofrene av bygg i påskens tredagersperiode, og førstegrødeofferet av hvete på pinsefesten ved avslutningen av pinsetidens førtini—femti dager.

## Fall

Syndefall

The fall feasts begin with a specific feast day that initiates a ten-day period which leads to judgment. Five days after judgment a feast of seven days, of which the first and last day of the seven days are identified as holy convocations. From the fifteenth unto the twenty-second day the feast of Tabernacles is celebrated and then on the twenty-third day the Sabbath of the land is marked.

Høsthøytidene begynner med en bestemt høytidsdag som innleder en ti dagers periode som leder frem til dom. Fem dager etter dommen følger en høytid på sju dager, hvorav den første og den siste av de sju dagene er betegnet som hellige sammenkomster. Fra den femtende til den tjueandre dagen feires løvhyttefesten, og deretter markeres landets sabbat på den tjuetredje dagen.

When we take the fall feasts and place them over the top of the spring feasts, we have two lines that are both represented by twenty-two verses, thus they are represented by the twenty-two letters of the Hebrew alphabet. When this is done, the first waymark is the holy convocation of the seventh-day Sabbath, and the last waymark is the holy convocation of the seventh-year Sabbath.

Når vi tar høytidene om høsten og legger dem over høytidene om våren, har vi to linjer som begge er representert ved tjuefire vers, og slik er de representert ved de tjueto bokstavene i det hebraiske alfabetet. Når dette gjøres, er det første veimerket den hellige sammenkomsten på sabbaten på den syvende dagen, og det siste veimerket er den hellige sammenkomsten på sabbaten i det syvende året.

> Also in the fifteenth day of the seventh month, when ye have gathered in the fruit of the land, ye shall keep a feast unto the Lord seven days: on the first day shall be a sabbath, and on the eighth day shall be a sabbath. Leviticus 23:39.

> Også på den femtende dag i den sjuende måned, når dere har sanket inn landets grøde, skal dere holde høytid for Herren i sju dager; på den første dag skal det være sabbat, og på den åttende dag skal det være sabbat. Leviticus 23:39.

Pentecost was the early rain and Tabernacles is the latter rain. The outpouring of the Holy Spirit at Pentecost was represented by a day, and the outpouring represented by Tabernacles is a period that concludes, and then is followed by a Sabbath, that is the eighth day, of seven days. The Sabbath which follows the final manifestation of the outpouring of the Holy Spirit represents the Sabbath of the earth resting for one thousand years.

Pinse var det tidlige regnet, og Løvhyttefesten er det sene regnet. Den Hellige Ånds utgytelse på pinsedagen ble fremstilt ved én dag, og utgytelsen som fremstilles ved Løvhyttefesten, er en tidsperiode som avsluttes og deretter etterfølges av en sabbat, det vil si den åttende dagen, etter syv dager. Sabbaten som følger den endelige tilkjennegivelsen av Den Hellige Ånds utgytelse, fremstiller jordens sabbatshvile i ett tusen år.

> “In the time of trouble we all fled from the cities and villages, but were pursued by the wicked, who entered the houses of the saints with a sword. They raised the sword to kill us, but it broke, and fell as powerless as a straw. Then we all cried day and night for deliverance, and the cry came up before God. The sun came up, and the moon stood still. The streams ceased to flow. Dark, heavy clouds came up and clashed against each other. But there was one clear place of settled glory, whence came the voice of God like many waters, which shook the heavens and the earth. The sky opened and shut and was in commotion. The mountains shook like a reed in the wind, and cast out ragged rocks all around. The sea boiled like a pot and cast out stones upon the land. And as God spoke the day and the hour of Jesus’ coming and delivered the everlasting covenant to His people, He spoke one sentence, and then paused, while the words were rolling through the earth. The Israel of God stood with their eyes fixed upward, listening to the words as they came from the mouth of Jehovah, and rolled through the earth like peals of loudest thunder. It was awfully solemn. And at the end of every sentence the saints shouted, ‘Glory! Alleluia!’ Their countenances were lighted up with the glory of God; and they shone with the glory, as did the face of Moses when he came down from Sinai. The wicked could not look on them for the glory. And when the never-ending blessing was pronounced on those who had honored God in keeping His Sabbath holy, there was a mighty shout of victory over the beast and over his image.

> «I trengselens tid flyktet vi alle fra byene og landsbyene, men ble forfulgt av de ugudelige, som trengte inn i de helliges hus med sverd. De løftet sverdet for å drepe oss, men det brast og falt maktesløst som et strå. Da ropte vi alle dag og natt om utfrielse, og ropet steg opp for Gud. Solen gikk opp, og månen stod stille. Strømmene holdt opp å renne. Mørke, tunge skyer steg opp og støtte sammen mot hverandre. Men det var ett klart sted med fast herlighet, hvorfra Guds røst kom som lyden av mange vann, og den rystet himmelen og jorden. Himmelen åpnet og lukket seg og var i opprør. Fjellene skalv som et siv i vinden og kastet forrevne klipper omkring til alle kanter. Havet kokte som en gryte og kastet steiner opp på landet. Og mens Gud forkynte dagen og timen for Jesu komme og overgav den evige pakt til sitt folk, talte Han én setning og stanset så, mens ordene bølget gjennom jorden. Guds Israel stod med blikket festet oppover og lyttet til ordene idet de kom fra Jehovas munn og bølget gjennom jorden som de sterkeste tordenskrall. Det var fryktelig høytidelig. Og ved slutten av hver setning ropte de hellige: «Ære! Halleluja!» Deres ansikter ble opplyst av Guds herlighet, og de strålte av herligheten, slik Moses’ ansikt gjorde da han kom ned fra Sinai. De ugudelige kunne ikke se på dem på grunn av herligheten. Og da den uopphørlige velsignelsen ble uttalt over dem som hadde æret Gud ved å holde Hans sabbat hellig, lød et mektig seiersrop over dyret og over dets bilde.»

> “Then commenced the jubilee, when the land should rest.” Early Writings, 34.

> «Da begynte jubelåret, da landet skulle hvile.» Early Writings, 34.

The jubilee is the fiftieth year, after seven cycles of seven years, which is the 49 days that lead to the fiftieth day of Pentecost. When the line of the fall feasts is brought together with the spring feasts there are 49 days that lead to Pentecost, which marks the beginning of the seven-day period of Tabernacles. Pentecost and Tabernacles align, and together they identify the period of the latter rain that begins at the soon-coming Sunday law and continues until probation closes, the Lord returns and then the earth rests, as represented by the seventh-year Sabbath, that is the eighth of the seven in the feast of Tabernacles.

Jubelåret er det femtiende år, etter sju sykluser på sju år, hvilket er de 49 dagene som leder frem til pinsehøytidens femtiende dag. Når rekken av høsthøytidene føres sammen med vårhøytidene, er det 49 dager som leder frem til pinsehøytiden, som markerer begynnelsen på løvhyttehøytidens syvdagersperiode. Pinsehøytiden og løvhyttehøytiden er samstemt, og sammen identifiserer de perioden med senregnet, som begynner ved den snart kommende søndagsloven og fortsetter inntil nådetiden avsluttes, Herren vender tilbake, og deretter hviler jorden, slik det er framstilt ved sabbatsåret, det vil si det åttende av de sju i løvhyttehøytiden.

When we bring both lines of twenty-two verses together, we do so for several reasons. Both lines are twenty-two verses, twenty-two being a tithe of 220, a symbol of the combination of Divinity and humanity.

Når vi fører begge linjene på tjueto vers sammen, gjør vi det av flere grunner. Begge linjene er på tjueto vers, idet tjueto er en tiendedel av 220, et symbol på foreningen av guddommelighet og menneskelighet.

Both lines represent the Hebrew alphabet of twenty-two letters.

Begge linjer representerer det hebraiske alfabetet på tjueto bokstaver.

Both lines represent the feasts.

Begge linjene representerer høytidene.

Both lines represent the two harvest seasons of the year.

Begge linjer representerer årets to innhøstningstider.

Both lines represent Christ work in the courtyard, holy place and Most Holy Place. Leviticus means the priests, and Jesus is the Heavenly High Priest. For these reasons, we are justified in applying the line upon line methodology to the forty-four verses of Leviticus twenty-three.

Begge linjene representerer Kristi verk i forgården, Det hellige og Det aller helligste. Leviticus viser til prestene, og Jesus er den himmelske yppersteprest. Av disse grunner er vi berettiget til å anvende linje på linje-metodikken på de førtifire versene i 3. Mosebok 23.

Pentecost was the early rain for Christianity and Tabernacles is the latter rain for Christianity. We therefore align the spring “day of Pentecost” with the fall seven days of Tabernacles. When Sister White stated, “In the time of trouble we all fled from the cities and villages” she is identifying the time when God’s people are living in the wilderness due to persecution. Living in booths during the Tabernacle season typifies the history that leads directly to the Sabbath jubilee rest for the earth.

Pinse var den tidlige regn for kristendommen, og Løvhyttefesten er den sene regn for kristendommen. Vi sammenstiller derfor vårens «pinsefestens dag» med høstens sju dager av Løvhyttefesten. Når Søster White uttalte: «I trengselens tid flyktet vi alle fra byene og landsbyene», identifiserer hun den tiden da Guds folk lever i ødemarken på grunn av forfølgelse. Det å bo i hytter under løvhyttefesttiden er et forbilde på den historien som leder direkte til sabbatsjubileets hvile for jorden.

The Day of Pentecost marks the beginning of seven days of Tabernacles. Then the jubilee is represented by the eighth day, that is of the seven days of Tabernacles. Five days before the feast of Tabernacles was the Day of Atonement. Thus, five days before Pentecost that marks the beginning of Tabernacles—judgment is marked. Ten days before the judgment of the Day of Atonement is the feast of Trumpets. When the lines are combined five days before the Sunday law, represented by Pentecost, judgment is marked. Ten days before that, the feast of Trumpets is marked.

Pinsedagen markerer begynnelsen på løvhyttefestens sju dager. Deretter er jubelåret framstilt ved den åttende dagen, det vil si av løvhyttefestens sju dager. Fem dager før løvhyttefesten var forsoningsdagen. Slik er dommen markert fem dager før pinsen, som markerer begynnelsen på løvhyttefesten. Ti dager før forsoningsdagens dom er basunfesten. Når linjene sammenføyes, er dommen markert fem dager før søndagsloven, framstilt ved pinsen. Ti dager før det er basunfesten markert.

The baptism of Christ represented His death, burial and resurrection. Those three steps are represented by His death at Passover, His burial and rest upon the Sabbath, and His resurrection on Sunday. The three days of His death, burial and resurrection are one waymark that consists of three steps. We therefore start the combination of the two lines of spring and fall feasts at the resurrection. The resurrection of the third day begins a forty-nine-day period that leads to Pentecost, which is the Sunday law. That forty-nine-day period is preceded by the feast of unleavened bread, that begins one day before and extends five days beyond the day of first fruits.

Kristi dåp representerte Hans død, begravelse og oppstandelse. Disse tre trinnene er representert ved Hans død ved påsken, Hans begravelse og hvile på sabbaten, og Hans oppstandelse på søndag. De tre dagene med Hans død, begravelse og oppstandelse er ett veimerke som består av tre trinn. Vi begynner derfor sammenstillingen av de to linjene av vår- og høytidene om høsten ved oppstandelsen. Oppstandelsen på den tredje dag innleder en periode på førtini dager som leder til pinse, som er søndagsloven. Denne perioden på førtini dager innledes av de usyrede brøds høytid, som begynner én dag før og strekker seg fem dager utover førstegrødens dag.

From the resurrection of the first fruits unto the Sunday law is forty-nine days, the Sunday law being the fiftieth day. Five days before the Sunday law judgment is represented, and ten days before that judgment the warning of the trumpets is marked. Resurrection is the first waymark, then five days later the period of unleavened bread concludes. Thirty days after unleavened bread ends, the warning of the trumpets occurs. Ten days later the judgment of the Day of Atonement is marked and five days later the Sunday law of Pentecost arrives.

Fra førstegrødens oppstandelse til søndagsloven er det førtini dager, idet søndagsloven er den femtiende dagen. Fem dager før søndagsloven fremstilles dommen, og ti dager før den dommen markeres basunenes advarsel. Oppstandelsen er det første veimerket, og deretter, fem dager senere, avsluttes de usyrede brøds høytid. Tretti dager etter at de usyrede brøds høytid ender, kommer basunenes advarsel. Ti dager senere markeres forsoningsdagens dom, og fem dager senere kommer pinsehøytidens søndagslov.

This identifies seven waymarks in the line upon line application of the spring and fall feasts; the beginning of unleavened bread, the resurrection, the end of unleavened bread, the warning of trumpets, judgment, Pentecost and the latter rain. Those seven waymarks are set within an alpha seventh-day Sabbath and an omega seventh-year Sabbath. The seven waymarks couched between the two Sabbaths isolate and identify a five-day period, followed by a thirty-day period, a ten-day period, a five-day period and a seven-day period.

Dette identifiserer sju veimerker i den linje-på-linje-anvendelsen av vår- og høytidene om høsten: begynnelsen på de usyrede brøds høytid, oppstandelsen, slutten på de usyrede brøds høytid, trompetenes advarsel, dom, pinse og senregnet. Disse sju veimerkene er plassert innenfor en alfa-sabbatsdag på den sjuende dag og en omega-sabbatsår på det sjuende år. De sju veimerkene, innrammet mellom de to sabbatene, avgrenser og identifiserer en periode på fem dager, etterfulgt av en periode på tretti dager, en periode på ti dager, en periode på fem dager og en periode på sju dager.

When we then align Christ’s resurrection, we find a forty-day period where He instructed the disciples “face to face” and thereafter ascended. Then for ten days the disciples were in the upper room. Those ten days concluded at the Day of Pentecost, which is the Sunday law. This adds a forty-day period and ten-day period to the line of priests represented by Leviticus “23.”

Når vi så samordner Kristi oppstandelse, finner vi en førti dagers periode hvor Han underviste disiplene «ansikt til ansikt» og deretter fór opp. Så var disiplene i den øvre sal i ti dager. Disse ti dagene ble avsluttet på pinsedagen, som er søndagsloven. Dette føyer en førti dagers periode og en ti dagers periode til prestenes linje, representert ved 3 Mosebok «23».

From the resurrection there is five days to the end of unleavened bread, then thirty days to the trumpet warning, then five days to Christ’s ascension, then five days to judgment, then five days to Pentecost’s seven days of the latter rain.

Fra oppstandelsen er det fem dager til slutten av de usyrede brøds høytid, deretter tretti dager til trompetadvarselen, deretter fem dager til Kristi himmelfart, deretter fem dager til dommen, deretter fem dager til pinsehøytidens sju dager med senregnet.

The beginning of the seven days of unleavened bread is followed the next day by the resurrection of first fruits. The resurrection occurs within the seven days of unleavened bread, and five days after the resurrection the period of unleavened bread ends.

Begynnelsen av de syv dagene med usyret brød blir den neste dagen etterfulgt av førstegrødens oppstandelse. Oppstandelsen finner sted innenfor de syv dagene med usyret brød, og fem dager etter oppstandelsen avsluttes perioden med usyret brød.

Thirty days after the end of unleavened bread the trumpets mark a warning.

Tretti dager etter de usyrede brøds høytid markerer trompetene en advarsel.

Five days after the warning of the trumpets Christ ascended after teaching for forty days. His ascension marked the beginning of ten days in the upper room.

Fem dager etter advarselen ved basunene fór Kristus opp etter å ha undervist i førti dager. Hans himmelfart markerte begynnelsen på ti dager i den øvre sal.

Then five days after His ascension judgment is marked.

Så, fem dager etter Hans himmelfart, blir dommen fastsatt.

Five days later the Sunday law of Pentecost opens the seven-day period of the latter rain.

Fem dager senere innleder pinsens søndagslov den sju dager lange perioden med det sene regn.

The one hundred and forty-four thousand are those who follow the Lamb whithersoever He goeth. Elijah and Moses were slain on July 18, 2020. They were slain where also our Lord was crucified. Christ’s resurrection typified the resurrection of December 31, 2023. Before that date, in July of 2023, a voice in the wilderness began to sound a message represented as unleavened bread. Leaven represents error, hypocrisy and sin, and the message from the wilderness was unleavened. From December 31, 2023 through to the Sunday law, Leviticus “23” has designed a framework of the atonement of the one hundred and forty-four thousand. That framework aligns with Miller’s dream, Malachi three and Revelation nineteens’ windows of heaven. It aligns with the third and ninth hour in the sacred week from 27 to 34 AD.

De hundre og førtifire tusen er de som følger Lammet hvorhen det går. Elia og Moses ble drept den 18. juli 2020. De ble drept der hvor også vår Herre ble korsfestet. Kristi oppstandelse var et forbilde på oppstandelsen den 31. desember 2023. Før denne datoen, i juli 2023, begynte en røst i ørkenen å lyde med et budskap fremstilt som usyret brød. Surdeig representerer villfarelse, hykleri og synd, og budskapet fra ørkenen var usyret. Fra 31. desember 2023 og frem til søndagsloven har Tredje Mosebok «23» utformet en ramme for de hundre og førtifire tusens forsoning. Denne rammen stemmer overens med Millers drøm, Malaki tre og Åpenbaringen nitten sine himmelens vinduer. Den stemmer overens med den tredje og niende time i den hellige uken fra år 27 til 34 e.Kr.

We will continue these things in the next article.

Vi vil fortsette med disse tingene i den neste artikkelen.

> “‘By knowledge shall the chambers be filled with all precious and pleasant riches.’

> «Ved kunnskap skal kamrene fylles med all kostbar og herlig rikdom.»

> “For the mind and the soul, as well as for the body, it is God’s law that strength is acquired by effort. It is exercise that develops. In harmony with this law, God has provided in His word the means for mental and spiritual development.

> «For både sinn og sjel, så vel som for legemet, er det Guds lov at styrke vinnes ved anstrengelse. Det er øvelse som utvikler. I samsvar med denne lov har Gud i sitt ord tilveiebrakt midlene til mental og åndelig utvikling. »

> “The Bible contains all the principles that men need to understand in order to be fitted either for this life or for the life to come. And these principles may be understood by all. No one with a spirit to appreciate its teaching can read a single passage from the Bible without gaining from it some helpful thought. But the most valuable teaching of the Bible is not to be gained by occasional or disconnected study. Its great system of truth is not so presented as to be discerned by the hasty or careless reader. Many of its treasures lie far beneath the surface, and can be obtained only by diligent research and continuous effort. The truths that go to make up the great whole must be searched out and gathered up, ‘here a little, and there a little.’ Isaiah 28:10.

> Bibelen inneholder alle de prinsipper menneskene trenger å forstå for å bli skikket enten for dette liv eller for det liv som kommer. Og disse prinsipper kan forstås av alle. Ingen som har en ånd som setter pris på dens undervisning, kan lese et eneste avsnitt i Bibelen uten å vinne av det en eller annen hjelpsom tanke. Men Bibelens mest verdifulle undervisning oppnås ikke ved sporadisk eller usammenhengende studium. Dens store sannhetssystem er ikke framstilt på en slik måte at det kan oppfattes av den hastige eller skjødesløse leser. Mange av dens skatter ligger langt under overflaten og kan bare vinnes ved flittig granskning og vedvarende anstrengelse. De sannheter som sammenføyer den store helheten, må søkes fram og samles opp, «her litt og der litt». Jesaja 28:10.

> “When thus searched out and brought together, they will be found to be perfectly fitted to one another. Each Gospel is a supplement to the others, every prophecy an explanation of another, every truth a development of some other truth. The types of the Jewish economy are made plain by the gospel. Every principle in the word of God has its place, every fact its bearing. And the complete structure, in design and execution, bears testimony to its Author. Such a structure no mind but that of the Infinite could conceive or fashion.

> «Når de således blir gransket og brakt sammen, vil de vise seg å være fullkomment tilpasset hverandre. Hvert evangelium er et supplement til de andre, hver profeti en forklaring av en annen, hver sannhet en videre utfoldelse av en annen sannhet. Forbildene i den jødiske husholdning blir gjort klare ved evangeliet. Hvert prinsipp i Guds ord har sin plass, hvert faktum sin betydning. Og den fullstendige bygning bærer, i både plan og utførelse, vitnesbyrd om sin Opphavsmann. En slik bygning kunne intet annet sinn enn den Uendeliges unnfange eller forme.»

> “In searching out the various parts and studying their relationship, the highest faculties of the human mind are called into intense activity. No one can engage in such study without developing mental power.

> «Når en gransker de ulike delene og studerer deres innbyrdes forhold, settes den menneskelige forstands høyeste evner i virksomhet med stor intensitet. Ingen kan hengi seg til et slikt studium uten å utvikle åndskraft.»

> “And not alone in searching out truth and bringing it together does the mental value of Bible study consist. It consists also in the effort required to grasp the themes presented. The mind occupied with commonplace matters only, becomes dwarfed and enfeebled. If never tasked to comprehend grand and far-reaching truths, it after a time loses the power of growth. As a safeguard against this degeneracy, and a stimulus to development, nothing else can equal the study of God’s word. As a means of intellectual training, the Bible is more effective than any other book, or all other books combined. The greatness of its themes, the dignified simplicity of its utterances, the beauty of its imagery, quicken and uplift the thoughts as nothing else can. No other study can impart such mental power as does the effort to grasp the stupendous truths of revelation. The mind thus brought in contact with the thoughts of the Infinite cannot but expand and strengthen.

> «Og den mentale verdien av bibelstudiet består ikke bare i å utforske sannheten og føre den sammen. Den består også i den anstrengelse som kreves for å fatte de emner som blir fremstilt. Sinnet som bare er opptatt med dagligdagse forhold, blir forkrøplet og svekket. Hvis det aldri settes på prøve til å forstå store og vidtrekkende sannheter, mister det etter en tid evnen til vekst. Som et vern mot denne degenerasjon og som en stimulans til utvikling kan intet annet måle seg med studiet av Guds ord. Som et middel til intellektuell opplæring er Bibelen mer virksom enn noen annen bok, eller enn alle andre bøker til sammen. Storheten i dens emner, den verdige enkelhet i dens uttrykk, skjønnheten i dens billedspråk, levendegjør og opphøyer tankene som intet annet kan. Intet annet studium kan formidle en slik åndskraft som den anstrengelse det er å fatte åpenbaringens storartede sannheter. Sinnet som på denne måten bringes i berøring med den Uendeliges tanker, kan ikke annet enn å utvide og styrke seg.»

> “And even greater is the power of the Bible in the development of the spiritual nature. Man, created for fellowship with God, can only in such fellowship find his real life and development. Created to find in God his highest joy, he can find in nothing else that which can quiet the cravings of the heart, can satisfy the hunger and thirst of the soul. He who with sincere and teachable spirit studies God’s word, seeking to comprehend its truths, will be brought in touch with its Author; and, except by his own choice, there is no limit to the possibilities of his development.

> «Og enda større er Bibelens kraft i utviklingen av den åndelige natur. Mennesket, skapt til samfunn med Gud, kan bare i et slikt samfunn finne sitt virkelige liv og sin utvikling. Skapt til å finne sin høyeste glede i Gud, kan det ikke i noe annet finne det som kan stille hjertets lengsler, kan tilfredsstille sjelens hunger og tørst. Den som med oppriktig og lærevillig ånd gransker Guds ord og søker å fatte dets sannheter, vil bli ført i berøring med dets Opphavsmann; og, med mindre det er ved hans eget valg, finnes det ingen grense for mulighetene i hans utvikling.»

> “In its wide range of style and subjects the Bible has something to interest every mind and appeal to every heart. In its pages are found history the most ancient; biography the truest to life; principles of government for the control of the state, for the regulation of the household—principles that human wisdom has never equaled. It contains philosophy the most profound, poetry the sweetest and the most sublime, the most impassioned and the most pathetic. Immeasurably superior in value to the productions of any human author are the Bible writings, even when thus considered; but of infinitely wider scope, of infinitely greater value, are they when viewed in their relation to the grand central thought. Viewed in the light of this thought, every topic has a new significance. In the most simply stated truths are involved principles that are as high as heaven and that compass eternity.

> «I sitt vide spenn av stil og emner har Bibelen noe som kan fenge ethvert sinn og tale til ethvert hjerte. På dens sider finnes den eldste historie; biografi som er den mest tro mot livet; prinsipper for styre av staten, for ordningen av husholdningen – prinsipper som menneskelig visdom aldri har kunnet måle seg med. Den inneholder den dypeste filosofi, den skjønneste og mest opphøyde poesi, den mest lidenskapelige og den mest gripende. Umåtelig overlegne i verdi i forhold til noen menneskelig forfatters frembringelser er Bibelens skrifter, selv når de betraktes på denne måten; men av uendelig langt større rekkevidde, av uendelig mye større verdi, er de når de ses i sin forbindelse med den store sentrale tanke. Betraktet i lyset av denne tanke får hvert emne en ny betydning. I de enklest uttrykte sannheter ligger prinsipper som er høye som himmelen og som favner evigheten.»

> “The central theme of the Bible, the theme about which every other in the whole book clusters, is the redemption plan, the restoration in the human soul of the image of God. From the first intimation of hope in the sentence pronounced in Eden to that last glorious promise of the Revelation, ‘They shall see His face; and His name shall be in their foreheads’ (Revelation 22:4), the burden of every book and every passage of the Bible is the unfolding of this wondrous theme,—man’s uplifting,—the power of God, ‘which giveth us the victory through our Lord Jesus Christ.’ 1 Corinthians 15:57.

> «Bibelens sentrale tema, det tema som alle andre i hele boken samler seg om, er gjenløsningsplanen, gjenopprettelsen av Guds bilde i menneskesjelen. Fra det første håpets glimt i domsordet som ble uttalt i Eden, til det siste herlige løftet i Åpenbaringen: «De skal se hans åsyn, og hans navn skal være på deres panner» (Åpenbaringen 22:4), er innholdet i hver bok og hvert avsnitt i Bibelen utfoldelsen av dette underfulle temaet, — menneskets opphøyelse, — Guds kraft, «som gir oss seieren ved vår Herre Jesus Kristus.» 1 Korinterbrev 15:57.»

> “He who grasps this thought has before him an infinite field for study. He has the key that will unlock to him the whole treasure house of God’s word.

> Den som griper denne tanke, har foran seg et uendelig studiefelt. Han har nøkkelen som vil åpne hele skattkammeret i Guds ord for ham.

> “The science of redemption is the science of all sciences; the science that is the study of the angels and of all the intelligences of the unfallen worlds; the science that engages the attention of our Lord and Saviour; the science that enters into the purpose brooded in the mind of the Infinite—‘kept in silence through times eternal’ (Romans 16:25, R.V.); the science that will be the study of God’s redeemed throughout endless ages. This is the highest study in which it is possible for man to engage. As no other study can, it will quicken the mind and uplift the soul.

> «Forløsningens vitenskap er all vitenskaps vitenskap; den vitenskap som er englenes og alle de ufalne verdners intelligente veseners studium; den vitenskap som opptar vår Herres og Frelsers oppmerksomhet; den vitenskap som inngår i den hensikt som hvilte i den Uendeliges sinn — «holdt skjult gjennom evige tider» (Romerne 16:25, R.V.); den vitenskap som vil være gjenstand for Guds forløstes studium gjennom endeløse tidsaldre. Dette er det høyeste studium som det er mulig for mennesket å gi seg hen til. Som intet annet studium kan gjøre, vil det skjerpe sinnet og opphøye sjelen.»

> “‘The excellency of knowledge is, that wisdom giveth life to them that have it.’ ‘The words that I speak unto you,’ said Jesus, ‘they are spirit, and they are life.’ ‘This is life eternal, that they should know Thee the only true God, and Him whom Thou didst send.’ Ecclesiastes 7:12; John 6:63; 17:3, R.V.

> «Fortrinnet ved kunnskapen er at visdommen gir liv til dem som har den.» «De ord som jeg har talt til dere,» sa Jesus, «de er ånd, og de er liv.» «Og dette er det evige liv, at de kjenner Deg, den eneste sanne Gud, og Ham som Du utsendte.» Forkynneren 7:12; Johannes 6:63; 17:3, R.V.

> “The creative energy that called the worlds into existence is in the word of God. This word imparts power; it begets life. Every command is a promise; accepted by the will, received into the soul, it brings with it the life of the Infinite One. It transforms the nature and re-creates the soul in the image of God.

> Den skapende kraft som kalte verdensrommene til eksistens, er i Guds ord. Dette ord meddeler kraft; det avler liv. Hvert bud er et løfte; når det tas imot av viljen, når det mottas i sjelen, bringer det med seg livet fra den Uendelige. Det forvandler naturen og gjenskaper sjelen i Guds bilde.

> “The life thus imparted is in like manner sustained. ‘By every word that proceedeth out of the mouth of God’ (Matthew 4:4) shall man live.

> Det liv som således meddeles, opprettholdes på samme måte. «Mennesket skal ikke leve av brød alene, men av hvert ord som går ut av Guds munn» (Matteus 4:4).

> “The mind, the soul, is built up by that upon which it feeds; and it rests with us to determine upon what it shall be fed. It is within the power of everyone to choose the topics that shall occupy the thoughts and shape the character. Of every human being privileged with access to the Scriptures, God says, ‘I have written to him the great things of My law.’ ‘Call unto Me, and I will answer thee, and show thee great and mighty things, which thou knowest not.’ Hosea 8:12; Jeremiah 33:3.

> Sinnet, sjelen, bygges opp av det den næres ved; og det beror på oss å avgjøre hva den skal næres med. Det står i enhvers makt å velge de emner som skal oppta tankene og forme karakteren. Om hvert menneske som har fått den forrett å ha adgang til Skriftene, sier Gud: «Jeg har skrevet for ham de store ting i Min lov.» «Kall på Meg, så vil Jeg svare deg og forkynne deg store og ufattelige ting, som du ikke kjenner.» Hosea 8:12; Jeremiah 33:3.

> “With the word of God in his hands, every human being, wherever his lot in life may be cast, may have such companionship as he shall choose. In its pages he may hold converse with the noblest and best of the human race, and may listen to the voice of the Eternal as He speaks with men. As he studies and meditates upon the themes into which ‘the angels desire to look’ (1 Peter 1:12), he may have their companionship. He may follow the steps of the heavenly Teacher, and listen to His words as when He taught on mountain and plain and sea. He may dwell in this world in the atmosphere of heaven, imparting to earth’s sorrowing and tempted ones thoughts of hope and longings for holiness; himself coming closer and still closer into fellowship with the Unseen; like him of old who walked with God, drawing nearer and nearer the threshold of the eternal world, until the portals shall open, and he shall enter there. He will find himself no stranger. The voices that will greet him are the voices of the holy ones, who, unseen, were on earth his companions—voices that here he learned to distinguish and to love. He who through the word of God has lived in fellowship with heaven, will find himself at home in heaven’s companionship.” Education, 123–127.

> «Med Guds ord i sine hender kan hvert menneske, hvor enn dets lodd i livet måtte være falt, ha et slikt fellesskap som det selv måtte velge. På dets sider kan det føre samtale med de edleste og beste av menneskeslekten, og kan lytte til den Eviges røst når Han taler med mennesker. Idet det gransker og mediterer over de emner som «engler attrår å skue inn i» (1 Peter 1:12), kan det ha deres selskap. Det kan følge den himmelske Lærers fotspor og lytte til Hans ord slik som da Han underviste på fjell og slette og ved sjøen. Det kan leve i denne verden i himmelens atmosfære og meddele jordens sørgende og fristede tanker om håp og lengsler etter hellighet; selv komme nærmere og stadig nærmere inn i samfunn med den Usynlige; lik ham i fordums tid som vandret med Gud, stadig nærmere og nærmere terskelen til den evige verden, inntil portene skal åpne seg, og det skal gå inn der. Det vil ikke finne seg selv som en fremmed. De røster som vil hilse det, er de helliges røster, de som usett var dets ledsagere på jorden—røster som det her lærte å kjenne og å elske. Den som gjennom Guds ord har levd i samfunn med himmelen, vil føle seg hjemme i himmelens fellesskap.» Education, 123–127.

Back to Articles