Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Six

Daniels bok - Nummer femtiseks

Unlocking the Mystery of Revelation 17: The Final Prophecy of the Great Whore and the Beast

Å avdekke mysteriet i Åpenbaringen 17: Den endelige profetien om den store skjøgen og dyret

Author

Jeff Pippenger

Published

January 20, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The last representation of the kingdoms of Bible prophecy is found in Revelation chapter seventeen. In that chapter, in verse three, John is carried into the “wilderness”, so that the angel can show John the judgment of the “great whore” of prophecy, who sits upon “many waters” and who committed “fornication” with the “kings of the earth.”

Den siste fremstillingen av rikene i Bibelens profetier finnes i Åpenbaringen kapittel sytten. I dette kapitlet, i vers tre, blir Johannes ført ut i «ørkenen», for at engelen skal vise Johannes dommen over den «store skjøgen» i profetien, hun som sitter ved «mange vann» og som drev «hor» med «jordens konger».

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will show unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. Revelation 17:1–3.

> Og en av de sju englene som hadde de sju skålene, kom og talte med meg og sa til meg: Kom hit; jeg vil vise deg dommen over den store skjøgen, hun som sitter ved mange vann, hun som jordens konger har drevet hor med, og som jordens innbyggere er blitt drukne av vinen fra hennes hor. Og han førte meg i ånden ut i ørkenen; og jeg så en kvinne sitte på et skarlagenrødt dyr, fullt av bespottelige navn, med sju hoder og ti horn. Åpenbaringen 17:1–3.

By John’s own words the “wilderness” represents the twelve hundred and sixty years of papal rule from the year 538, unto the time of the end in 1798.

Ved Johannes’ egne ord representerer «ørkenen» de ett tusen to hundre og seksti år med pavelig herredømme fra året 538 og frem til endetiden i 1798.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. … And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:6, 14.

> Og kvinnen flyktet ut i ørkenen, hvor hun har et sted gjort i stand av Gud, for at de der skulle fø henne i ett tusen to hundre og seksti dager. … Og kvinnen ble gitt den store ørns to vinger, for at hun kunne fly ut i ørkenen, til sitt sted, hvor hun blir nært en tid og tider og en halv tid, borte fra slangens åsyn. Åpenbaringen 12:6, 14.

In the spirit, John was transported into the twelve hundred and sixty years of papal rule. Those years had been typified by the three and a half years of drought during the history of Jezebel, Ahab and Elijah. Those years were to continue until the papacy received its deadly wound in 1798, for that had been “determined” to occur at the end of the first indignation, which was the end of the war brought upon the sanctuary and host through the two desolating powers of paganism and papalism. All of these facts have been set forth in recent articles.

I Ånden ble Johannes ført inn i de tolv hundre og seksti år med pavelig herredømme. Disse årene var blitt forbildet ved de tre og et halvt år med tørke i historien om Jesabel, Ahab og Elia. Disse årene skulle fortsette inntil pavedømmet fikk sitt dødelige sår i 1798, for dette var blitt «fastsatt» til å skje ved avslutningen av den første harmen, som var slutten på den krig som ble ført mot helligdommen og hæren gjennom de to ødeleggende maktene hedenskapet og pavedømmet. Alle disse kjensgjerningene er blitt framlagt i nylig publiserte artikler.

The “great whore,” is Isaiah’s whore of Tyre, who was to be forgotten for seventy symbolic years, which were the “days of one king.” The history of the United States, is the history of the symbolic seventy years, which had been typified by the seventy years of captivity during the reign of Babylon, the first kingdom of Bible prophecy. During that history the great whore of Tyre was to be forgotten. At the end of that history she was to be remembered and once again to go forth and sing her songs, thus committing fornication with the kings of the earth. John was spiritually conveyed into the history of papal rule in order to see the judgment of the papal power. The judgment of a daughter of a priest who committed fornication was that she was to be burnt with fire.

Den «store skjøge» er Jesajas skjøge i Tyrus, som skulle bli glemt i sytti symbolske år, som var «én konges dager». De forente staters historie er historien om de symbolske sytti årene, som var blitt forutskygget ved de sytti årene i fangenskap under Babylons herredømme, det første riket i Bibelens profeti. I løpet av denne historien skulle den store skjøgen i Tyrus bli glemt. Ved slutten av denne historien skulle hun bli husket og på ny gå fram og synge sine sanger, og således drive hor med jordens konger. Johannes ble i ånden ført inn i pavemaktens historie for å se dommen over pavemakten. Dommen over en prestedatter som drev hor, var at hun skulle brennes med ild.

> And the daughter of any priest, if she profane herself by playing the whore, she profaneth her father: she shall be burnt with fire. Leviticus 21:9.

> Og enhver prests datter, dersom hun vanhelliger seg ved å drive hor, vanhelliger hun sin far; hun skal brennes med ild. 3 Mosebok 21,9.

In the vision of the judgment of the great whore that was given to John by one of the angels who poured out one of the seven last plagues was that she was burnt with fire.

I synet av dommen over den store skjøgen, som ble gitt Johannes av en av englene som tømte ut en av de sju siste plagene, var det at hun ble brent opp med ild.

> And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. Revelation 17:16.

> Og de ti horn som du så på dyret, disse skal hate skjøgen og gjøre henne øde og naken, og ete hennes kjøtt og brenne henne med ild. Åpenbaringen 17:16.

The waters that the great whore is sitting upon are the people of the world, who will be brought under her authority when the United States deceives the entire world to worship the beast, who is also the great whore. The United States then becomes the premier king of the ten kings who are represented in the prophecy of Revelation seventeen, and in this illustration the United States represents the first king to commit fornication with the whore, though she will accomplish that act with all the kings thereafter.

Vannene som den store skjøgen sitter over, er verdens folk, som skal bringes under hennes myndighet når De forente stater forfører hele verden til å tilbe dyret, som også er den store skjøgen. De forente stater blir da den fremste kongen blant de ti kongene som er framstilt i profetien i Åpenbaringen sytten, og i denne framstillingen representerer De forente stater den første kongen som driver hor med skjøgen, selv om hun siden skal fullbyrde denne handlingen med alle kongene.

The first king of many kings is represented by Ahab, who was married to the great whore, who is represented as Jezebel in the church of Thyatira. The judgment of Jezebel (the great whore), is accomplished by the ten kings, who will be forced into a church and state alliance by the power of the United States. Those kings will agree to allow the papacy to rule the world (sit upon the waters), in spite of their hatred for the whore.

Den første kongen av mange konger er representert ved Akab, som var gift med den store skjøgen, som er fremstilt som Jesabel i menigheten i Tyatira. Dommen over Jesabel (den store skjøgen) fullbyrdes av de ti kongene, som vil bli tvunget inn i en allianse mellom kirke og stat ved De forente staters makt. Disse kongene vil samtykke i å la pavedømmet herske over verden (sitte på vannene), til tross for sitt hat mot skjøgen.

> And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. These have one mind, and shall give their power and strength unto the beast. These shall make war with the Lamb, and the Lamb shall overcome them: for he is Lord of lords, and King of kings: and they that are with him are called, and chosen, and faithful. And he saith unto me, The waters which thou sawest, where the whore sitteth, are peoples, and multitudes, and nations, and tongues. And the ten horns which thou sawest upon the beast, these shall hate the whore, and shall make her desolate and naked, and shall eat her flesh, and burn her with fire. For God hath put in their hearts to fulfil his will, and to agree, and give their kingdom unto the beast, until the words of God shall be fulfilled. And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:12–18.

> Og de ti horn som du så, er ti konger, som ennå ikke har fått noe rike; men de får myndighet som konger én time sammen med dyret. Disse har ett sinn, og de gir sin makt og styrke til dyret. Disse skal føre krig mot Lammet, og Lammet skal seire over dem; for han er herrers Herre og kongers Konge; og de som er med ham, er kalte og utvalgte og trofaste. Og han sier til meg: De vann som du så, der skjøgen sitter, er folk og skarer og folkeslag og tungemål. Og de ti horn som du så på dyret, disse skal hate skjøgen og gjøre henne øde og naken, og de skal ete hennes kjød og brenne henne opp med ild. For Gud har lagt det i deres hjerter å fullbyrde hans vilje, og å være enige, og gi sitt rike til dyret, inntil Guds ord er blitt oppfylt. Og kvinnen som du så, er den store by, som har kongedømme over jordens konger. Åpenbaringen 17:12–18.

The “ten kings” (the United Nations), actually hate the papacy, but are forced by circumstances to turn their short-lived kingdom over to the papal power in a vain hope to save the world from its increasing calamities. When they realize her deception, they become the instrument to burn her with fire in fulfillment of the law in Leviticus.

De «ti kongene» (De forente nasjoner) hater i virkeligheten pavedømmet, men tvinges av omstendighetene til å overgi sitt kortvarige rike til den pavelige makt i et fåfengt håp om å frelse verden fra dens tiltagende ulykker. Når de innser hennes bedrag, blir de redskapet til å brenne henne med ild til oppfyllelse av loven i Tredje Mosebok.

The “ten kings” “make war with the Lamb” through the persecution they bring upon God’s last day people.

De «ti konger» «fører krig mot Lammet» gjennom den forfølgelsen de bringer over Guds folk i endetiden.

> Why do the heathen rage, and the people imagine a vain thing? The kings of the earth set themselves, and the rulers take counsel together, against the Lord, and against his anointed, saying, Let us break their bands asunder, and cast away their cords from us. He that sitteth in the heavens shall laugh: the Lord shall have them in derision. Then shall he speak unto them in his wrath, and vex them in his sore displeasure. Psalms 2:1–5.

> Hvorfor larmer hedningefolkene, og folkene tenker ut tomhet? Jordens konger reiser seg, og fyrstene rådslår sammen mot Herren og mot hans salvede og sier: La oss sprenge deres bånd og kaste deres rep av oss. Han som troner i himmelen, ler; Herren spotter dem. Så taler han til dem i sin vrede og forferder dem i sin brennende harme. Salmene 2:1–5.

The persecution that is accomplished for the papacy by the kings of the earth, was also done against Christ at the cross.

Forfølgelsen som jordens konger fullbyrder for pavedømmet, ble også utøvd mot Kristus på korset.

> Who by the mouth of thy servant David hast said, Why did the heathen rage, and the people imagine vain things? The kings of the earth stood up, and the rulers were gathered together against the Lord, and against his Christ. For of a truth against thy holy child Jesus, whom thou hast anointed, both Herod, and Pontius Pilate, with the Gentiles, and the people of Israel, were gathered together, For to do whatsoever thy hand and thy counsel determined before to be done. Acts 4:25–28.

> som ved din tjener Davids munn har sagt: Hvorfor raste hedningene, og hvorfor grunnet folkene på fåfengte ting? Jordens konger reiste seg, og fyrstene samlet seg til ett mot Herren og mot hans Salvede. For i sannhet, mot ditt hellige barn Jesus, som du salvet, samlet både Herodes og Pontius Pilatus seg, sammen med hedningene og Israels folk, for å gjøre alt det som din hånd og ditt råd på forhånd hadde fastsatt skulle skje. Apostlenes gjerninger 4:25–28.

The “kings of the earth” that stood up against Christ at his crucifixion represents the “ten kings” of Revelation seventeen that make war with the Lamb again by persecuting his people. At the cross, those kings were the “assembly of the wicked” who “compassed” Christ, and who do so again with his last day people.

«Jordens konger» som reiste seg mot Kristus ved hans korsfestelse, representerer de «ti kongene» i Åpenbaringen sytten som på ny fører krig mot Lammet ved å forfølge hans folk. Ved korset var disse kongene «de ugudeliges forsamling» som «omringet» Kristus, og som gjør det samme igjen med hans folk i de siste dager.

> For dogs have compassed me: the assembly of the wicked have enclosed me: they pierced my hands and my feet. I may tell all my bones: they look and stare upon me. They part my garments among them, and cast lots upon my vesture. Psalms 22:16–18.

> For hunder har omgitt meg; de ugudeliges forsamling har omsluttet meg; de har gjennomboret mine hender og mine føtter. Jeg kan telle alle mine ben; de ser på meg og stirrer på meg. De deler mine klær mellom seg og kaster lodd om min kjortel. Salmene 22:16–18.

The ten kings, who bring judgment upon the great whore burn her with fire, for she is a whore that professes to be a priest’s daughter. Those kings are also represented as “dogs,” and the ten kings will not only burn the great whore with fire, but will “eat her flesh.” The death of Jezebel was brought about when she was thrown from the wall and splattered on the ground, and then the dogs came and ate her flesh.

De ti kongene, som bringer dom over den store skjøgen, brenner henne opp med ild, for hun er en skjøge som bekjenner å være en prestedatter. Disse kongene blir også framstilt som «hunder», og de ti kongene skal ikke bare brenne den store skjøgen opp med ild, men også «ete hennes kjøtt». Jesabels død kom i stand da hun ble kastet ned fra muren og knust mot jorden, og deretter kom hundene og åt hennes kjøtt.

> And when Jehu was come to Jezreel, Jezebel heard of it; and she painted her face, and tired her head, and looked out at a window. And as Jehu entered in at the gate, she said, Had Zimri peace, who slew his master? And he lifted up his face to the window, and said, Who is on my side? who? And there looked out to him two or three eunuchs. And he said, Throw her down. So they threw her down: and some of her blood was sprinkled on the wall, and on the horses: and he trode her under foot. And when he was come in, he did eat and drink, and said, Go, see now this cursed woman, and bury her: for she is a king’s daughter. And they went to bury her: but they found no more of her than the skull, and the feet, and the palms of her hands. Wherefore they came again, and told him. And he said, This is the word of the Lord, which he spake by his servant Elijah the Tishbite, saying, In the portion of Jezreel shall dogs eat the flesh of Jezebel: And the carcase of Jezebel shall be as dung upon the face of the field in the portion of Jezreel; so that they shall not say, This is Jezebel. 2 Kings 9:30–37.

> Da Jehu kom til Jisre’el, fikk Jesabel høre det; og hun malte sitt ansikt, stelte sitt hår og så ut gjennom vinduet. Og idet Jehu kjørte inn gjennom porten, sa hun: «Gikk det vel for Simri, han som slo sin herre i hjel?» Da løftet han ansiktet opp mot vinduet og sa: «Hvem holder med meg? Hvem?» Og to eller tre hoffmenn så ut til ham. Og han sa: «Kast henne ned!» Så kastet de henne ned; og noe av hennes blod sprutet på veggen og på hestene, og han trampet henne ned. Da han så var kommet inn, åt og drakk han, og sa: «Se nå til denne forbannede kvinnen og gravlegg henne; for hun er en kongedatter.» Og de gikk for å gravlegge henne; men de fant ikke mer av henne enn hodeskallen og føttene og håndflatene. Derfor kom de tilbake og fortalte ham det. Og han sa: «Dette er Herrens ord, som han talte ved sin tjener Elia fra Tisjbe, da han sa: På marken i Jisre’el skal hundene ete Jesabels kjøtt. Og Jesabels døde legeme skal bli som gjødsel på marken i Jisre’el, så ingen skal kunne si: Dette er Jesabel.» 2 Kong 9:30–37.

The ten kings, who are the United Nations, whose premier king is the United States, will bring judgment upon the papacy by burning her with fire and eating her flesh. That judgment is what the angel came to show to John, and in order to do so he carried John into the history of the wilderness, but not simply a random point in the history of the wilderness, but to the very end of the period. It is evident that John was placed at the end of the twelve hundred and sixty years, for when he sees the woman she was already drunk with the blood of persecution and already identified as the mother of harlots.

De ti kongene, som er De forente nasjoner, og hvis fremste konge er De forente stater, skal bringe dom over pavedømmet ved å brenne henne med ild og ete hennes kjøtt. Denne dommen er det engelen kom for å vise Johannes, og for å gjøre det førte han Johannes inn i ørkenens historie, men ikke ganske enkelt til et vilkårlig punkt i ørkenens historie, men til selve slutten av perioden. Det er tydelig at Johannes ble plassert ved slutten av de tolv hundre og seksti år, for da han ser kvinnen, var hun allerede drukken av forfølgelsens blod og allerede identifisert som skjøgenes mor.

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication: And upon her forehead was a name written, MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH. And I saw the woman drunken with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus: and when I saw her, I wondered with great admiration. Revelation 17:3–6.

> Så førte han meg bort i ånden ut i ørkenen; og jeg så en kvinne sitte på et skarlagenrødt dyr, fullt av gudsbespottelige navn, med sju hoder og ti horn. Og kvinnen var kledd i purpur og skarlagen, og prydet med gull og kostbare steiner og perler, og i sin hånd hadde hun et gullbeger fullt av styggedommer og urenheten ved hennes hor. Og på hennes panne var det skrevet et navn: MYSTERIUM, DET STORE BABYLON, MOREN TIL SKJØGERNE OG TIL JORDENS STYGGEDOMMER. Og jeg så kvinnen drukken av de helliges blod og av Jesu martyrers blod; og da jeg så henne, undret jeg meg med stor undring. Åpenbaringen 17:3–6.

The whore of Tyre, who is also the “great whore” that is represented in Revelation seventeen, was to be forgotten until the time when she would once again sing her songs and commit fornication with the kings of the earth.

Skjøgen i Tyrus, som også er den «store skjøge» som fremstilles i Åpenbaringen sytten, skulle bli glemt inntil den tid da hun igjen skulle synge sine sanger og drive hor med jordens konger.

Any reputable dictionary that was published before 1950 identifies that the woman arrayed in scarlet in Revelation seventeen is a symbol of the Roman Catholic church, but today the world thinks the Catholic church is a Christian church. The world has forgotten who she really is.

Enhver anerkjent ordbok som ble utgitt før 1950, fastslår at kvinnen kledd i skarlagen i Åpenbaringen sytten er et symbol på den romersk-katolske kirke, men i dag mener verden at den katolske kirke er en kristen kirke. Verden har glemt hvem hun virkelig er.

When John saw her the persecution of the Dark Ages was at its end, for she was already drunk with the blood of the saints. The natural illustrates the spiritual, and a person gets drunk after they drink, not before.

Da Johannes så henne, var forfølgelsen i den mørke middelalder ved sin avslutning, for hun var allerede drukken av de helliges blod. Det naturlige illustrerer det åndelige, og et menneske blir beruset etter at det har drukket, ikke før.

The Protestants that broke from Catholicism centuries before 1798, had already begun their journey back to the Catholic communion by 1798, for she was identified as the “MOTHER OF HARLOTS.” When John saw her and wondered, the churches that had formerly separated from her fellowship had already returned. Thus John was carried to 1798, when the great whore already had murdered millions of Christians, and who had already seduced the former Protestant churches to accept her presumptuous claim that she was the head of the churches, as Justinian had identified her in the year 533.

Protestantene som brøt med katolisismen århundrer før 1798, hadde allerede begynt sin reise tilbake til det katolske fellesskap innen 1798, for hun ble identifisert som «SKJØGENES MOR». Da Johannes så henne og undret seg, hadde de kirkene som tidligere hadde skilt seg fra hennes fellesskap, allerede vendt tilbake. Slik ble Johannes ført frem til 1798, da den store skjøgen allerede hadde myrdet millioner av kristne, og da hun allerede hadde forført de tidligere protestantiske kirkene til å godta hennes formastelige påstand om at hun var kirkens overhode, slik Justinian hadde identifisert henne i året 533.

From the prophetic vantage point of 1798, the angel then presented John with the last representation of the kingdoms of Bible prophecy.

Fra det profetiske utsiktspunktet i 1798 fremstilte engelen deretter for Johannes den siste framstillingen av rikene i Bibelens profeti.

> And the angel said unto me, Wherefore didst thou marvel? I will tell thee the mystery of the woman, and of the beast that carrieth her, which hath the seven heads and ten horns. The beast that thou sawest was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition: and they that dwell on the earth shall wonder, whose names were not written in the book of life from the foundation of the world, when they behold the beast that was, and is not, and yet is. And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. And the ten horns which thou sawest are ten kings, which have received no kingdom as yet; but receive power as kings one hour with the beast. Revelation 17:7–12.

> Og engelen sa til meg: Hvorfor undret du deg? Jeg vil fortelle deg hemmeligheten om kvinnen og om dyret som bærer henne, og som har de sju hodene og de ti hornene. Dyret som du så, var, og er ikke, og skal stige opp av avgrunnen og gå til fortapelse; og de som bor på jorden, hvis navn ikke er skrevet i livets bok fra verdens grunnvoll ble lagt, skal undre seg når de ser dyret som var, og ikke er, og likevel er. Og her er den forstand som har visdom. De sju hodene er sju fjell, som kvinnen sitter på. Og det er sju konger: fem er falt, og én er, og den andre er ennå ikke kommet; og når han kommer, må han bli værende en kort stund. Og dyret som var, og ikke er, han er selv den åttende, og er av de sju, og går til fortapelse. Og de ti hornene som du så, er ti konger, som ennå ikke har fått noe rike; men de får makt som konger én time sammen med dyret. Åpenbaringen 17:7–12.

A beast is a kingdom in Bible prophecy as easily identified in chapters seven and eight of Daniel, and the mystery that the angel is presenting to John is the mystery of the beast and the woman that rides upon the beast. The woman on the beast is the great whore who commits fornication with the kings of the earth. She is Jezebel and her husband is Ahab.

Et dyr er et rike i Bibelens profeti, slik det lett kan identifiseres i Daniels bok, kapittel sju og åtte, og den hemmeligheten engelen framlegger for Johannes, er hemmeligheten om dyret og kvinnen som sitter på dyret. Kvinnen på dyret er den store skjøgen som driver hor med jordens konger. Hun er Jesabel, og hennes mann er Akab.

> Therefore shall a man leave his father and his mother, and shall cleave unto his wife: and they shall be one flesh. Genesis 2:24.

> Derfor skal mannen forlate sin far og sin mor og holde seg til sin hustru, og de to skal være ett kjød. 1. Mosebok 2:24.

A man is a man and a woman is a woman, but together they are one flesh. The mystery of the beast is that it is a combination of church and state, the combination of woman (church) and beast (kings) that are one kingdom, which consists of two parts. Statecraft and churchcraft combined, with the woman in control of the relationship, is the “image of the beast.” John is shown the woman being carried by the beast, for she is the one in control of the relationship.

En mann er en mann, og en kvinne er en kvinne, men sammen er de ett kjød. Dyrets mysterium er at det er en kombinasjon av kirke og stat, kombinasjonen av kvinne (kirke) og dyr (konger) som er ett rike, og som består av to deler. Statskunst og kirkekunst forent, med kvinnen som den styrende part i forholdet, er «dyrets bilde». Johannes får se kvinnen bli båret av dyret, for det er hun som har herredømmet i forholdet.

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> Og kvinnen som du så, er den store stad som har kongedømme over jordens konger. Åpenbaringen 17:18.

Together the beast and the woman represent one kingdom (one flesh), but the angel is emphasizing the relationship of the great whore with the kings of the earth. “The beast that” “was, and is not”, which “shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition,” that “they that dwell on the earth shall wonder” after is the papacy when the great whore’s deadly wound is healed. She “was” the fifth kingdom of Bible prophecy, but it was “determined” that she would receive a deadly wound in 1798.

Dyret og kvinnen utgjør sammen ett rike (ett kjød), men engelen understreker den store skjøgens forhold til jordens konger. «Dyret som» «var, og ikke er», som «skal stige opp av avgrunnen og gå til fortapelse», og som «de som bor på jorden, skal undre seg over», er pavedømmet når den store skjøgens dødelige sår blir legt. Hun «var» det femte riket i Bibelens profeti, men det var «fastsatt» at hun skulle få et dødelig sår i 1798.

When John was spiritually transported to 1798, she was “not” a beast, and “yet” when her deadly wound is healed at the end of the seventy symbolic years that conclude at the soon-coming Sunday law, she “is” again alive, singing her songs, committing fornication and murdering Christians.

Da Johannes i ånden ble ført frem til 1798, var hun «ikke» et dyr; og «dog», når hennes dødelige sår leges ved slutten av de sytti symbolske år som avsluttes ved den snart kommende søndagsloven, «er» hun igjen levende, synger sine sanger, driver hor og myrder kristne.

Chapter seventeen is the last presentation of the kingdoms of Bible prophecy, and as such it must agree with the first mention of the kingdoms of Bible prophecy. The first mention of those kingdoms is found in Daniel chapter two, which is represented upon both of the charts that were a fulfillment of Habakkuk’s command to write the vision and make it plain upon tables.

Kapittel sytten er den siste fremstillingen av rikene i Bibelens profeti, og som sådan må det stemme overens med den første omtalen av rikene i Bibelens profeti. Den første omtalen av disse rikene finnes i Daniel kapittel to, som er fremstilt på begge de tavlene som var en oppfyllelse av Habakkuks befaling om å skrive synet og gjøre det tydelig på tavler.

The Millerites were correct in their understanding of Daniel’s kingdoms of Bible prophecy as represented in chapters two, seven and eight, but their understanding was incomplete. Miller’s jewels of Daniel chapter two, shines ten times brighter in the last days, for it is recognized as identifying the first reference, not only of the kingdoms of Bible prophecy, but also of the first reference of the revelation that the eighth is of the seven. Jesus always illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Millerittene hadde rett i sin forståelse av Daniels riker i Bibelens profetier slik de fremstilles i kapittel to, sju og åtte, men deres forståelse var ufullstendig. Millers juveler i Daniel kapittel to skinner ti ganger klarere i de siste dager, for det er erkjent at de ikke bare identifiserer den første henvisningen til rikene i Bibelens profetier, men også den første henvisningen i åpenbaringen om at den åttende er av de sju. Jesus fremstiller alltid enden på en ting ved begynnelsen på en ting.

All the prophets are speaking of the last days, and John, in Revelation seventeen is identifying the last earthly kingdom when he presents “the beast that” “was, and is not; and shall ascend out of the bottomless pit, and go into perdition.” The beast ascends out of “the bottomless pit,” which is a symbol of a “new manifestation of satanic power.”

Alle profetene taler om de siste dager, og Johannes identifiserer i Åpenbaringen sytten det siste jordiske riket når han fremstiller «dyret som» «var, og ikke er, og skal stige opp av avgrunnen og gå fortapt.» Dyret stiger opp av «avgrunnen», som er et symbol på en «ny manifestasjon av satanisk makt.»

> “‘When they shall have finished [are finishing] their testimony.’ The period when the two witnesses were to prophesy clothed in sackcloth ended in 1798. As they were approaching the termination of their work in obscurity, war was to be made upon them by the power represented as ‘the beast that ascendeth out of the bottomless pit.’ In many of the nations of Europe the powers that ruled in Church and State had for centuries been controlled by Satan, through the medium of the papacy. But here is brought to view a new manifestation of Satanic power.” The Great Controversy, 268.

> «‘Når de skal ha fullført [holder på å fullføre] sitt vitnesbyrd.’ Den perioden da de to vitnene skulle profetere kledd i sekkestrie, endte i 1798. Idet de nærmet seg avslutningen av sitt arbeid i ubemerkethet, skulle det føres krig mot dem av den makt som fremstilles som ‘dyret som stiger opp av avgrunnen’. I mange av Europas nasjoner hadde de maktene som hersket i kirke og stat, i århundrer vært kontrollert av Satan gjennom pavedømmets mellomkomst. Men her føres en ny manifestasjon av satanisk makt frem for vårt blikk.» The Great Controversy, 268.

Some of the theologians will argue that because the “beast that ascendeth out of the bottomless pit” in Revelation eleven, is identified in the passage as the atheism of the French Revolution, that the expression “bottomless pit” is a symbol of atheism. But Islam ascended out of the “bottomless pit” in Revelation nine, and Islam is not atheism. The bottomless pit represents a satanic manifestation.

Noen av teologene vil hevde at fordi «dyret som stiger opp av avgrunnen» i Åpenbaringen elleve i avsnittet blir identifisert som ateismen under den franske revolusjon, så er uttrykket «avgrunnen» et symbol på ateisme. Men islam steg opp av «avgrunnen» i Åpenbaringen ni, og islam er ikke ateisme. Avgrunnen representerer en satanisk manifestasjon.

> “I told him that the Lord had shown me in vision that mesmerism was from the Devil, from the bottomless pit, and that it would soon go there, with those who continued to use it.” Review and Herald, July 21, 1851.

> «Jeg fortalte ham at Herren hadde vist meg i et syn at mesmerismen var fra Djevelen, fra avgrunnen, og at den snart ville fare dit, sammen med dem som fortsatte å bruke den.» Review and Herald, 21. juli 1851.

Something from “the Devil,” is something from “the bottomless pit.” In Revelation seventeen the beast that ascends out of the bottomless pit is the power that goes into perdition and those whose names are not written in the book shall wonder after. “Perdition” means eternal damnation and is represented in Revelation as the “lake of fire,” which is where the beast is cast into.

Noe fra «Djevelen» er noe fra «avgrunnen». I Åpenbaringen sytten er dyret som stiger opp av avgrunnen, den makten som går fortapt, og som de hvis navn ikke er skrevet i boken, skal undre seg over og følge etter. «Fortapelse» betyr evig fordømmelse og fremstilles i Åpenbaringen som «ildsjøen», som er stedet dyret blir kastet i.

> And the beast was taken, and with him the false prophet that wrought miracles before him, with which he deceived them that had received the mark of the beast, and them that worshipped his image. These both were cast alive into a lake of fire burning with brimstone. Revelation 19:20.

> Og dyret ble grepet, og med det den falske profeten, han som gjorde tegn for dets øyne, og ved disse forførte dem som hadde tatt dyrets merke, og dem som tilbad dets bilde. Disse to ble begge kastet levende i ildsjøen som brenner med svovel. Åpenbaringen 19:20.

In chapter thirteen the first beast that comes from the sea, which Sister White directly identifies as the papacy is identified. In that passage the world wonders after the papal beast.

I kapittel tretten blir det første dyret som stiger opp av havet, og som søster White direkte identifiserer som pavedømmet, identifisert. I dette avsnittet undrer hele verden seg over det pavelige dyret.

> And I saw one of his heads as it were wounded to death; and his deadly wound was healed: and all the world wondered after the beast. Revelation 13:13.

> Og jeg så ett av dets hoder som om det var såret til døde; og dets dødelige sår ble legt: og all verden undret seg etter dyret. Åpenbaringen 13:13.

The beast of Revelation seventeen that “they that dwell on the earth shall wonder” after is the final manifestation of satanic power that occurs when the deadly wound of the papacy is healed at the soon-coming Sunday law. Every prophetic characteristic of the woman and the beast she rides upon in chapter seventeen, identifies the church of Rome, just as the dictionaries published before 1950 identified.

Dyret i Åpenbaringen sytten, som «de som bor på jorden, skal undre seg» over, er den endelige manifestasjon av satanisk makt som finner sted når pavedømmets dødelige sår leges ved den snart kommende søndagsloven. Hvert profetisk kjennetegn ved kvinnen og dyret som hun rir på i kapittel sytten, identifiserer Romerkirken, slik også ordbøkene utgitt før 1950 identifiserte.

The beast of Revelation seventeen, is a symbol of the combination of church and state, which is the image of the beast. The beast with seven heads and ten horns is the kingdom that is composed of the ten kings (the United Nations), which the woman rides upon and rules over. The woman is the papacy, who is identified as Babylon the great, the mother of harlots. After the symbols are identified we can return to 1798; the point in history where John was carried to in order to receive the last representation of the kingdoms of Bible prophecy.

Dyret i Åpenbaringen sytten er et symbol på forbindelsen mellom kirke og stat, som er dyrets bilde. Dyret med sju hoder og ti horn er riket som består av de ti kongene (De forente nasjoner), som kvinnen sitter på og hersker over. Kvinnen er pavedømmet, som blir identifisert som Babylon, den store, mor til skjøgene. Etter at symbolene er identifisert, kan vi vende tilbake til 1798, det punktet i historien som Johannes ble ført til for å motta den siste framstillingen av rikene i Bibelens profeti.

We shall address those kingdoms, and their representation in Daniel chapter two, in the next article.

Vi skal behandle disse rikene, og deres framstilling i Daniel kapittel to, i den neste artikkelen.

> “Every nation that has come upon the stage of action has been permitted to occupy its place on the earth, that it might be seen whether it would fulfill the purpose of ‘the Watcher and the Holy One.’ Prophecy has traced the rise and fall of the world’s great empires—Babylon, Medo-Persia, Greece, and Rome. With each of these, as with nations of less power, history repeated itself. Each had its period of test, each failed, its glory faded, its power departed, and its place was occupied by another.

> «Hver nasjon som har trådt frem på handlingens scene, har fått tillatelse til å innta sin plass på jorden, for at det skulle bli sett om den ville oppfylle hensikten til «Vekteren og den Hellige». Profetien har fulgt oppgangen og fallet til verdens store imperier—Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma. Med hver av disse, som med nasjoner av mindre makt, gjentok historien seg. Hver hadde sin prøvetid, hver sviktet, dens herlighet bleknet, dens makt forsvant, og dens plass ble inntatt av en annen.»

> “While the nations rejected God’s principles, and in this rejection wrought their own ruin, it was still manifest that the divine, overruling purpose was working through all their movements.” Education, 177.

> «Mens folkeslagene forkastet Guds prinsipper og ved denne forkastelsen tilveiebrakte sin egen undergang, var det likevel åpenbart at den guddommelige, styrende hensikt virket gjennom alle deres bevegelser.» Education, 177.

Back to Articles