Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Nine

Jesu Kristi åpenbaring - Nummer ni

Isaiah’s Final Prophetic Narrative: The Revelation of Christ and the Prophetic Role of the 144,000

Jesajas siste profetiske fortelling: Åpenbaringen av Kristus og den profetiske rollen til de 144 000

Author

Jeff Pippenger

Published

November 1, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

The book of Isaiah and especially Isaiah’s final prophetic narrative found in chapters forty through sixty-six is a presentation that emphasizes a handful of important prophetic truths connected directly to the Revelation of Jesus Christ, which is now being unsealed as we approach the close of human probation. One of those truths is the revelation of Alpha and Omega. No other book in the Bible comes close to Isaiah’s testimony of the element of God’s character which illustrates the end of a thing with the beginning of a thing.

Jesajas bok, og særlig Jesajas siste profetiske fremstilling, slik den finnes i kapitlene førti til sekstiseks, er en framstilling som fremhever en håndfull viktige profetiske sannheter som er direkte knyttet til Jesu Kristi åpenbaring, hvilken nå blir avforseglet idet vi nærmer oss avslutningen av menneskets nådetid. En av disse sannhetene er åpenbaringen av Alfa og Omega. Ingen annen bok i Bibelen kommer i nærheten av Jesajas vitnesbyrd om det element i Guds karakter som illustrerer enden på en ting med begynnelsen på en ting.

> Who hath wrought and done it, calling the generations from the beginning? I the Lord, the first, and with the last; I am he. Isaiah 41:4.

> Hvem har virket og gjort dette, han som kalte slektene fra begynnelsen? Jeg, Herren, den første, og med de siste; jeg er han. Jesaja 41:4.

It is in Isaiah, that God identifies what it is that proves God is God.

Det er i Jesaja at Gud identifiserer hva det er som beviser at Gud er Gud.

> Thus saith the Lord the King of Israel, and his redeemer the Lord of hosts; I am the first, and I am the last; and beside me there is no God. And who, as I, shall call, and shall declare it, and set it in order for me, since I appointed the ancient people? and the things that are coming, and shall come, let them show unto them. Fear ye not, neither be afraid: have not I told thee from that time, and have declared it? ye are even my witnesses. Is there a God beside me? yea, there is no God; I know not any. Isaiah 44:6–8.

> Så sier Herren, Israels konge, og hans gjenløser, hærskarenes Herre: Jeg er den første, og jeg er den siste; og foruten meg er det ingen Gud. Og hvem er som jeg, som kan rope ut det og forkynne det og legge det fram for meg, siden jeg innsatte det gamle folket? Og det som kommer, og det som skal komme, la dem kunngjøre det for dem. Frykt ikke, og vær ikke redde: har ikke jeg forkynt deg det fra den tid og erklært det? Dere er jo mine vitner. Finnes det en Gud utenom meg? Ja, det finnes ingen Gud; jeg kjenner ingen. Jesaja 44:6–8.

Isaiah’s final prophetic narrative emphasizes the perfect and final fulfillment of the arrival of the Comforter that Jesus promised.

Jesajas siste profetiske fortelling understreker den fullkomne og endelige oppfyllelsen av Trøsterens komme, som Jesus lovet.

> Hearken to me, ye that follow after righteousness, ye that seek the Lord: look unto the rock whence ye are hewn, and to the hole of the pit whence ye are digged. Look unto Abraham your father, and unto Sarah that bare you: for I called him alone, and blessed him, and increased him. For the Lord shall comfort Zion: he will comfort all her waste places; and he will make her wilderness like Eden, and her desert like the garden of the Lord; joy and gladness shall be found therein, thanksgiving, and the voice of melody. Isaiah 51:1–3.

> Hør på meg, dere som følger etter rettferdighet, dere som søker Herren: se på klippen dere er hugget ut av, og på hullet i den gruven dere er gravd ut fra. Se på Abraham, deres far, og på Sara, som fødte dere; for jeg kalte ham da han var alene, og velsignet ham og gjorde ham tallrik. For Herren skal trøste Sion; han skal trøste alle hennes øde steder; og han skal gjøre hennes ørken lik Eden og hennes ødemark lik Herrens hage; fryd og glede skal finnes der, takksigelse og lovsangens røst. Jesaja 51:1–3.

The Comforter arrived in July of 2023. Another truth emphasized in Isaiah’s narrative is the hidden, three-step history of the seven thunders, which is the structure of “emeth,” the Hebrew word that was created by the first, thirteenth, and last letters of the Hebrew alphabet.

Trøsteren kom i juli 2023. En annen sannhet som fremheves i Jesajas fremstilling, er de syv tordenenes skjulte historie i tre trinn, som er strukturen i «emeth», det hebraiske ordet som ble dannet av den første, trettende og siste bokstaven i det hebraiske alfabetet.

> A voice of noise from the city, a voice from the temple, a voice of the Lord that rendereth recompense to his enemies. Isaiah 66:6.

> En røst av larm fra byen, en røst fra templet, Herrens røst, som gjengjelder sine fiender. Jesaja 66:6.

Another important truth presented in Isaiah is the role of Islam as the tool of God’s executive judgment upon first the United States, and thereafter the world for the passage of Sunday enforcement.

En annen viktig sannhet som fremstilles i Jesaja, er islams rolle som redskap for Guds utøvende dom, først over De forente stater og deretter over verden, på grunn av innføringen av søndagshåndhevelse.

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. Isaiah 27:8.

> Med måte, når den skyter fram, vil du gå i rette med den; han holder sin hårde vind tilbake på østavindens dag. Jesaja 27:8.

All of these truths could be categorized as components of the message of the Midnight Cry, which is the parable of the ten virgin’s representation of the message of the Revelation of Jesus Christ that the Father gave to Jesus, who gave it to Gabriel, that gave it to John, who wrote it out and sent it to the churches. We have been employing Isaiah’s last narrative, to support the line of prophetic events beginning in chapter eleven of Revelation, and we have now arrived at chapter twelve, where we find the woman clothed with the sun is portrayed with the symbolism that is so soundly upheld by Isaiah, that being; that Christ illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing.

Alle disse sannhetene kunne kategoriseres som bestanddeler av Midnattsropets budskap, som i lignelsen om de ti jomfruene er fremstillingen av budskapet i Jesu Kristi åpenbaring, som Faderen gav til Jesus, som gav den til Gabriel, som gav den til Johannes, som skrev den ned og sendte den til menighetene. Vi har benyttet Jesajas siste fortelling for å understøtte rekken av profetiske hendelser som begynner i Åpenbaringen kapittel elleve, og vi er nå kommet til kapittel tolv, hvor vi finner at kvinnen kledd med solen fremstilles med den symbolikken som så fast blir opprettholdt av Jesaja, nemlig at Kristus illustrerer enden på en ting ved begynnelsen av en ting.

> And there appeared a great wonder in heaven; a woman clothed with the sun, and the moon under her feet, and upon her head a crown of twelve stars: And she being with child cried, travailing in birth, and pained to be delivered. And there appeared another wonder in heaven; and behold a great red dragon, having seven heads and ten horns, and seven crowns upon his heads. And his tail drew the third part of the stars of heaven, and did cast them to the earth: and the dragon stood before the woman which was ready to be delivered, for to devour her child as soon as it was born. And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 12:1–5.

> Og et stort tegn viste seg i himmelen: en kvinne kledd i solen, med månen under sine føtter og på sitt hode en krone av tolv stjerner. Og hun var med barn og skrek i fødselsveer og smerte for å føde. Og et annet tegn viste seg i himmelen; og se, en stor ildrød drage, som hadde sju hoder og ti horn, og på sine hoder sju kroner. Og dens hale drog med seg tredjedelen av himmelens stjerner og kastet dem ned på jorden. Og dragen stod foran kvinnen som skulle til å føde, for å oppsluke hennes barn så snart det var født. Og hun fødte et guttebarn, som skal styre alle folkeslag med jernstav; og hennes barn ble rykket opp til Gud og til hans trone. Åpenbaringen 12:1–5.

The woman of Revelation twelve is a symbol of God’s chosen people throughout history. The twelve tribes of ancient literal Israel represent the beginning of God’s chosen covenant people. The twelve tribes typify the ending of ancient literal Israel, when Christ selected twelve disciples. Those twelve disciples at the end of ancient literal Israel, were also the twelve apostles at the beginning of modern spiritual Israel. Two beginning witnesses and one ending witness combine to establish three witnesses that identify the one hundred and forty-four thousand as the ending of modern spiritual Israel.

Kvinnen i Åpenbaringen tolv er et symbol på Guds utvalgte folk gjennom historien. De tolv stammene i det gamle, bokstavelige Israel representerer begynnelsen på Guds utvalgte paktsfolk. De tolv stammene er et forbilde på avslutningen av det gamle, bokstavelige Israel, da Kristus utvalgte tolv disipler. Disse tolv disiplene ved slutten av det gamle, bokstavelige Israel var også de tolv apostlene ved begynnelsen av det moderne, åndelige Israel. To innledende vitner og ett avsluttende vitne forenes for å stadfeste tre vitner som identifiserer de hundre og førtifire tusen som avslutningen på det moderne, åndelige Israel.

The one hundred and forty-four thousand are also the ensign that was cast out by their brethren. They are the ensign that was a valley of dead dry bones lying in the street of the great city of Sodom and Egypt, who were murdered by the beast that ascended out of the bottomless pit. They are the ensign, that are the stones of the crown, which the woman is wearing upon her head.

De hundre og førtifire tusen er også banneret som ble kastet ut av sine brødre. De er banneret som var en dal av døde, tørre ben som lå på gaten i den store by Sodoma og Egypt, og som ble myrdet av dyret som steg opp av avgrunnen. De er banneret, som er kronens steiner, som kvinnen bærer på sitt hode.

> And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. Zechariah 9:16.

> Og Herren deres Gud skal frelse dem på den dag som hjorden av sitt folk; for de skal være som steinene i en krone, løftet opp som et banner over hans land. Sakarja 9:16.

The ensign, which is the one hundred and forty-four thousand are stones, as is Christ.

Banneret, som de hundre og førtifire tusen er, består av steiner, likesom Kristus.

> And did all drink the same spiritual drink: for they drank of that spiritual Rock that followed them: and that Rock was Christ. 1 Corinthians 10:4.

> Og alle drakk den samme åndelige drikk; for de drakk av den åndelige klippe som fulgte dem; og den klippen var Kristus. 1 Korinterbrev 10:4.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand, and Peter agrees with Paul that Christ is the “living stone” that was disallowed, and Peter also identified that God’s people are also “lively stones.”

Kristus er et forbilde på de hundre og førtifire tusen, og Peter samtykker med Paulus i at Kristus er den «levende stein» som ble forkastet, og Peter identifiserte også at Guds folk også er «levende steiner».

> To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. 1 Peter 2:4, 5.

> Idet dere kommer til ham, den levende stein, som vel ble forkastet av mennesker, men er utvalgt av Gud og dyrebar, blir også dere, som levende steiner, oppbygd til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, som er velbehagelige for Gud ved Jesus Kristus. 1 Peter 2:4, 5.

The one hundred and forty-four thousand are not only the stones in the woman’s crown, they are the crown itself.

De hundre og førtifire tusen er ikke bare steinene i kvinnens krone, de er selve kronen.

> For Zion’s sake will I not hold my peace, and for Jerusalem’s sake I will not rest, until the righteousness thereof go forth as brightness, and the salvation thereof as a lamp that burneth. And the Gentiles shall see thy righteousness, and all kings thy glory: and thou shalt be called by a new name, which the mouth of the Lord shall name. Thou shalt also be a crown of glory in the hand of the Lord, and a royal diadem in the hand of thy God. Isaiah 62:1–3.

> For Sions skyld vil jeg ikke tie, og for Jerusalems skyld vil jeg ikke være stille, før dets rettferdighet går fram som stråleglans, og dets frelse som en brennende lampe. Og hedningefolkene skal se din rettferdighet, og alle konger din herlighet; og du skal kalles ved et nytt navn, som Herrens munn skal gi deg. Du skal også være en herlighetens krone i Herrens hånd, og et kongelig diadem i din Guds hånd. Jesaja 62:1–3.

Christ typifies the one hundred and forty-four thousand. He is the Rock, and they are “stones.” They are a “crown of glory in the hand of the Lord,” and Christ is the crown of glory.

Kristus er et forbilde på de hundre og førtifire tusen. Han er Klippen, og de er «steiner». De er «en herlighetens krone i Herrens hånd», og Kristus er herlighetens krone.

> In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. Isaiah 28:5, 6.

> På den dagen skal hærskarenes Herre være en herlighetens krone og en skjønnhetens diadem for resten av sitt folk, og en dommens ånd for den som sitter til doms, og styrke for dem som driver striden tilbake til porten. Jesaja 28:5, 6.

When considering the number twelve in the context of beginning and ending, the woman represents the chosen covenant people from ancient Israel at mount Sinai, until the history of the one hundred and forty-four thousand. They have been typified by Christ, and His birth typified the resurrection of the dead dry bones from the street where they had been murdered on July 18, 2020. The two-step process that Ezekiel thirty-seven so succinctly identifies, that brings those two prophets to life, is ‘first mentioned’ in the creation of Adam.

Når man betrakter tallet tolv i sammenhengen begynnelse og avslutning, representerer kvinnen det utvalgte paktsfolket fra det gamle Israel ved Sinai-fjellet og fram til historien om de hundre og førtifire tusen. De er blitt fremstilt i forbildet ved Kristus, og hans fødsel var et forbilde på oppstandelsen av de døde, tørre ben fra gaten hvor de var blitt myrdet den 18. juli 2020. Den totrinnsprosessen som Esekiel trettisju så konsist identifiserer, og som bringer disse to profetene til live, blir «først nevnt» i skapelsen av Adam.

Adam was created in two steps. He was first formed, then Christ breathed the breath of life into him, just as the breath from the four winds in Ezekiel brought the dry bones to life. Adam was created a fully mature man, but his creation was none the less, his birth. The one hundred and forty-four thousand are born after three and a half symbolic days of lying dead in the street that runs through the valley of death. The one hundred and forty-four thousand are born by the woman that gave birth to the “man child: that was to rule with an iron rod.” As the symbol of the church throughout history, the woman of Revelation twelve represents the same symbolism as the “mountain” of Daniel two.

Adam ble skapt i to trinn. Han ble først formet, deretter blåste Kristus livets ånde inn i ham, slik ånden fra de fire vindene i Esekiel gav de tørre ben liv. Adam ble skapt som en fullt utvokst mann, men hans skapelse var ikke desto mindre hans fødsel. De hundre og førtifire tusen blir født etter tre og en halv symbolske dager med å ligge døde i gaten som går gjennom dødens dal. De hundre og førtifire tusen blir født av kvinnen som fødte «guttebarnet, han som skulle herske med jernstav». Som symbol på menigheten gjennom hele historien representerer kvinnen i Åpenbaringen tolv den samme symbolikken som «fjellet» i Daniel to.

> “Revelation is a sealed book, but it is also an opened book. It records marvelous events that are to take place in the last days of this earth’s history. The teachings of this book are definite, not mystical and unintelligible. In it the same line of prophecy is taken up as in Daniel. Some prophecies God has repeated, thus showing that importance must be given to them. The Lord does not repeat things that are of no great consequence.” Manuscript Releases, volume 9, 8.

> «Åpenbaringen er en forseglet bok, men den er også en åpnet bok. Den nedtegner vidunderlige begivenheter som skal finne sted i de siste dager av denne jordens historie. Denne bokens læresetninger er bestemte, ikke mystiske og uforståelige. I den tas den samme profetiske linje opp som i Daniel. Noen profetier har Gud gjentatt, og viser dermed at de må tillegges betydning. Herren gjentar ikke ting som ikke er av stor betydning.» Manuscript Releases, bind 9, 8.

The same line of prophecy that is found in Daniel is taken up in the Revelation. Daniel’s stone, that is cut out of the mountain without hands, is Peter’s “lively stones,” who “are built up a spiritual house, an holy priesthood,” and Daniel’s stone also represents, the one hundred and forty-four thousand. The mountain is God’s church through history.

Den samme profetiske linjen som finnes i Daniel, tas opp igjen i Åpenbaringen. Daniels stein, som er hugget ut av fjellet uten hender, er Peters «levende steiner», som «blir bygd opp til et åndelig hus, et hellig presteskap», og Daniels stein representerer også de hundre og førtifire tusen. Fjellet er Guds menighet gjennom historien.

> And in the days of these kings shall the God of heaven set up a kingdom, which shall never be destroyed: and the kingdom shall not be left to other people, but it shall break in pieces and consume all these kingdoms, and it shall stand for ever. Forasmuch as thou sawest that the stone was cut out of the mountain without hands, and that it brake in pieces the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold; the great God hath made known to the king what shall come to pass hereafter: and the dream is certain, and the interpretation thereof sure. Daniel 2:44, 45.

> Og i disse kongers dager skal himmelens Gud opprette et rike som aldri i evighet skal ødelegges; og riket skal ikke overlates til et annet folk, men det skal knuse og tilintetgjøre alle disse rikene, og selv skal det bestå til evig tid. Siden du så at steinen ble revet løs fra fjellet uten menneskehender, og at den knuste jernet, kobberet, leiren, sølvet og gullet, har den store Gud kunngjort for kongen hva som heretter skal skje; og drømmen er viss, og tydningen av den er pålitelig. Daniel 2:44, 45.

The Midnight Cry message of the one hundred and forty-four thousand is also represented as the latter rain, and it is in the time of the latter rain that God ‘sets up’ the kingdom represented by Daniel’s stone.

Midnattsropets budskap til de hundre og førtifire tusen er også framstilt som siste regn, og det er i tiden for siste regn at Gud «oppretter» riket som er framstilt ved Daniels stein.

> “The latter rain is coming on those that are pure—all then will receive it as formerly.

> «Den sene regn kommer over dem som er rene — da vil alle motta det som tidligere. »

> “When the four angels let go, Christ will set up His kingdom. None receive the latter rain but those who are doing all they can. Christ would help us. All could be overcomers by the grace of God, through the blood of Jesus. All heaven is interested in the work. Angels are interested.” Spalding and Magan, 3.

> «Når de fire englene slipper taket, vil Kristus opprette sitt rike. Ingen mottar senregnet uten dem som gjør alt de kan. Kristus ville hjelpe oss. Alle kunne være seierherrer ved Guds nåde, gjennom Jesu blod. Hele himmelen er interessert i verket. Engler er interessert.» Spalding og Magan, 3.

The four winds of Islam are released at the Sunday law, and then Christ sets up His kingdom. It takes place in the days of the spiritual kingdoms of Daniel chapter two. The last four spiritual kingdoms in Nebuchadnezzar’s dream, were typified by the first four literal kingdoms. Literal Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome represent spiritual Babylon, Medo-Persia, Greece and Rome.

Islams fire vinder slippes løs ved søndagsloven, og deretter oppretter Kristus sitt rike. Det finner sted i de åndelige rikenes dager i Daniel kapittel to. De siste fire åndelige rikene i Nebukadnesars drøm ble forbilledliggjort ved de første fire bokstavelige rikene. Det bokstavelige Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma representerer det åndelige Babylon, Medo-Persia, Hellas og Roma.

Spiritual Babylon is the head of gold, that received a deadly wound in 1798, as typified by Nebuchadnezzar being temporarily removed from power for “seven times.” When the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet form the eighth kingdom, that is of the seven, it will be made up of all the spiritual kingdoms, represented in Nebuchadnezzar’s image of chapter two. The papacy dead and the papacy resurrected, are the spiritual head of gold in the beginning and the ending of four spiritual kingdoms of the image. The United States, as the second of the four kingdoms, is represented as spiritual Medo-Persia. The United Nations, as the third of the four kingdoms is represented as spiritual Greece and together, they all make up the three-fold union of the dragon, the beast and the false prophet to establish the eighth kingdom, that is of the seven. The papacy is the antichrist and seeks to counterfeit Christ. In this regard; of the last four spiritual kingdoms, the papacy is the first and the last.

Det åndelige Babylon er hodet av gull, som fikk et dødelig sår i 1798, slik det ble forbildet ved at Nebukadnesar midlertidig ble fratatt makten i «sju tider». Når den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profeten danner det åttende riket, som er av de sju, vil det bestå av alle de åndelige rikene, representert i Nebukadnesars bilde i kapittel to. Pavemakten død og pavemakten gjenoppstått er det åndelige hodet av gull ved begynnelsen og avslutningen av de fire åndelige rikene i bildet. De forente stater, som det andre av de fire rikene, fremstilles som det åndelige Medo-Persia. De forente nasjoner, som det tredje av de fire rikene, fremstilles som det åndelige Hellas, og sammen utgjør de alle den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profeten for å opprette det åttende riket, som er av de sju. Pavemakten er antikrist og søker å etterligne Kristus. I denne henseende er pavemakten, av de siste fire åndelige rikene, den første og den siste.

The stone cut out of the mountain, becomes a kingdom that fills the whole earth, and it is set up as an ensign in “the days of these kings,” for all of the spiritual kingdoms of the image are actively represented in “the last days.” The lifting up of the ensign, which is the setting up of Christ’s kingdom takes place when the four winds of Islam are released, and the latter rain is poured out without measure at the Sunday law.

Steinen som ble hogd ut av fjellet, blir til et rike som fyller hele jorden, og det blir reist som et banner i «disse kongers dager», for alle billedstøttens åndelige riker er aktivt representert i «de siste dager». Opphøyelsen av banneret, som er opprettelsen av Kristi rike, finner sted når islams fire vinder slippes løs, og senregnet blir utøst uten mål ved søndagsloven.

The stone cut out of the mountain will break in pieces all of earth’s spiritual kingdoms, represented by “the iron, the brass, the clay, the silver, and the gold.” The one hundred and forty-four thousand represent Christ, who in Revelation twelve is “the man child,” whose birth typified the birth of the one hundred and forty-four thousand. The “man child” is to “rule all nations with a rod of iron.” With that rod, he will break the nations.

Steinen som blir revet løs fra fjellet, skal knuse alle jordens åndelige riker, representert ved «jernet, kobberet, leiren, sølvet og gullet». De hundre og førtifire tusen representerer Kristus, som i Åpenbaringen tolv er «guttebarnet», hvis fødsel foregrep de hundre og førtifire tusens fødsel. «Guttebarnet» skal «styre alle folkeslag med jernstav». Med den staven skal han knuse folkeslagene.

> I will declare the decree: the Lord hath said unto me, Thou art my Son; this day have I begotten thee. Ask of me, and I shall give thee the heathen for thine inheritance, and the uttermost parts of the earth for thy possession. Thou shalt break them with a rod of iron; thou shalt dash them in pieces like a potter’s vessel. Psalm 2:7–9.

> Jeg vil kunngjøre beslutningen: Herren har sagt til meg: Du er min Sønn; i dag har jeg født deg. Be meg, og jeg vil gi deg hedningefolkene til arv og jordens ytterste ender til eiendom. Du skal knuse dem med jernstav; du skal slå dem i stykker som et pottemakerkar. Salme 2:7–9.

The Son of God was begotten of the Father. Many take this truth and wrest it to their own destruction. “Begotten” means to give birth, but we know there was never a time when Christ was not in existence.

Guds Sønn er født av Faderen. Mange tar denne sannheten og vrir den til sin egen undergang. «Født» betyr å bringe til verden, men vi vet at det aldri var en tid da Kristus ikke eksisterte.

> “‘Now the Spirit speaketh expressly, that in the latter times some shall depart from the faith, giving heed to seducing spirits, and doctrines of devils; speaking lies in hypocrisy; having their conscience seared with a hot iron.’ Before the last developments of the work of apostasy there will be a confusion of faith. There will not be clear and definite ideas concerning the mystery of God. One truth after another will be corrupted. ‘And without controversy great is the mystery of godliness: God was manifest in the flesh, justified in the Spirit, seen of angels, preached unto the Gentiles, believed on in the world, received up into glory.’ There are many who deny the preexistence of Christ, and therefore deny his divinity; they do not accept him as a personal Saviour. This is a total denial of Christ. He was the only-begotten Son of God, who was one with the Father from the beginning. By him the worlds were made.” Signs of the Times, May 28, 1894.

> «Men Ånden sier uttrykkelig at i de siste tider skal noen falle fra troen og holde seg til forførende ånder og demoners lærdommer; de taler løgn i hykleri og har sin egen samvittighet brennemerket med glødende jern.» Før de siste utviklingene i frafallets verk vil det oppstå en forvirring i troen. Det vil ikke finnes klare og bestemte forestillinger om Guds mysterium. Den ene sannhet etter den andre vil bli fordreid. «Og samstemmig bekjent, stor er gudsfryktens mysterium: Gud ble åpenbart i kjødet, rettferdiggjort i Ånden, sett av engler, forkynt blant hedningene, trodd på i verden, opptatt i herlighet.» Det er mange som benekter Kristi preeksistens, og derfor benekter hans guddom; de tar ikke imot ham som en personlig Frelser. Dette er en fullstendig fornektelse av Kristus. Han var Guds enbårne Sønn, som var ett med Faderen fra begynnelsen. Ved ham ble verdenene skapt.» Signs of the Times, 28. mai 1894.

When Christ is identified as the “begotten” of the Father, it is identifying a truth associated with Christ, a truth that is destroyed, if it is forced into the model of human parenthood. We cannot evaluate God from our human perspective. We can only evaluate God as He presents us with His evaluation of Himself.

Når Kristus blir omtalt som Faderens «enbårne», identifiserer det en sannhet knyttet til Kristus, en sannhet som blir ødelagt dersom den tvinges inn i den menneskelige foreldreskapets modell. Vi kan ikke vurdere Gud ut fra vårt menneskelige perspektiv. Vi kan bare vurdere Gud slik Han presenterer oss for sin egen vurdering av seg selv.

> Let the wicked forsake his way, and the unrighteous man his thoughts: and let him return unto the Lord, and he will have mercy upon him; and to our God, for he will abundantly pardon. For my thoughts are not your thoughts, neither are your ways my ways, saith the Lord. For as the heavens are higher than the earth, so are my ways higher than your ways, and my thoughts than your thoughts. Isaiah 55:7–9.

> Den ugudelige forlate sin vei, og den urettferdige mann sine tanker; og la ham vende om til Herren, så skal han forbarme seg over ham, og til vår Gud, for han vil gi rikelig tilgivelse. For mine tanker er ikke eders tanker, og eders veier er ikke mine veier, sier Herren. For likesom himmelen er høyere enn jorden, således er mine veier høyere enn eders veier og mine tanker høyere enn eders tanker. Jesaja 55:7–9.

To wrest the word “begotten” in order to identify that there was a time when the Father gave birth to Christ, is to give “heed to seducing spirits, and doctrines of devils.” For the purpose of our current study, I am simply identifying that the woman of Revelation twelve was to give birth to the “man child” that is to rule the nations with a rod of iron. The one hundred and forty-four thousand will also rule the nations with a rod of iron.

Å forvrenge ordet «født» for å hevde at det var en tid da Faderen fødte Kristus, er å gi «akt på forførende ånder og demoners læresetninger». For vår nåværende studies formål påpeker jeg ganske enkelt at kvinnen i Åpenbaringen tolv skulle føde «guttebarnet» som skal styre folkeslagene med jernstav. De hundre og førtifire tusen skal også styre folkeslagene med jernstav.

The church of Thyatira returns when the papacy’s deadly wound is healed at the Sunday law. In that history, the promise given to God’s people is that those who overcome will rule the “nations” with “a rod of iron.”

Menigheten i Tyatira vender tilbake når pavedømmets dødelige sår leges ved søndagsloven. I den historien er løftet som gis til Guds folk, at de som seirer, skal herske over «folkene» med «en jernstav».

> And he that overcometh, and keepeth my works unto the end, to him will I give power over the nations: And he shall rule them with a rod of iron; as the vessels of a potter shall they be broken to shivers: even as I received of my Father. Revelation 2:26, 27.

> Og den som seirer og inntil enden holder fast ved mine gjerninger, ham vil jeg gi makt over folkeslagene: Og han skal styre dem med jernstav; som pottemakerens kar skal de knuses til skår, likesom jeg har fått det av min Far. Åpenbaringen 2:26, 27.

God’s people who are in the final manifestation of the church of Thyatira, are the one hundred and forty-four thousand. The woman in the beginning gave birth to Christ and in the end, she gives birth to the one hundred and forty-four thousand, who follow the Lamb.

Guds folk, som befinner seg i den endelige manifestasjonen av menigheten i Tyatira, er de hundre og førtifire tusen. Kvinnen fødte i begynnelsen Kristus, og ved enden føder hun de hundre og førtifire tusen, som følger Lammet.

> And they sung as it were a new song before the throne, and before the four beasts, and the elders: and no man could learn that song but the hundred and forty and four thousand, which were redeemed from the earth. These are they which were not defiled with women; for they are virgins. These are they which follow the Lamb whithersoever he goeth. These were redeemed from among men, being the firstfruits unto God and to the Lamb. Revelation 14:3, 4.

> Og de sang likesom en ny sang framfor tronen og framfor de fire livsvesener og de eldste; og ingen kunne lære den sangen uten de hundre og førtifire tusen, de som var gjenløst fra jorden. Dette er de som ikke er blitt gjort urene med kvinner; for de er jomfruer. Dette er de som følger Lammet hvor enn det går. Disse er blitt gjenløst blant menneskene, som førstegrøden for Gud og for Lammet. Åpenbaringen 14:3, 4.

Christ was born “first”, and the one hundred and forty-four thousand follow the Lamb, so they are born “last”. Christ was “caught up to God”, just as were the two witnesses of Revelation eleven. Both of her children ascend to the Father.

Kristus ble født «først», og de hundre og førtifire tusen følger Lammet, derfor blir de født «sist». Kristus ble «rykket opp til Gud», slik også de to vitnene i Åpenbaringen elleve ble. Begge hennes barn stiger opp til Faderen.

> And she brought forth a man child, who was to rule all nations with a rod of iron: and her child was caught up unto God, and to his throne. Revelation 2:5.

> Og hun fødte et guttebarn, som skal styre alle folkeslag med jernstav; og hennes barn ble rykket opp til Gud og til hans trone. Åpenbaringen 2:5.

Christ, as the Lord of Hosts, is also the “portion of Jacob,” and Israel is “the rod of his inheritance,” and Israel is also His “battle ax and” His “weapons of war” who He uses to “break in pieces the nations.”

Kristus, som hærskarenes Herre, er også «Jakobs lodd», og Israel er «hans arvedels stav», og Israel er også hans «stridsøks og» hans «krigsvåpen», som han bruker til å «knuse folkeslagene».

> The portion of Jacob is not like them; for he is the former of all things: and Israel is the rod of his inheritance: the Lord of hosts is his name. Thou art my battle ax and weapons of war: for with thee will I break in pieces the nations, and with thee will I destroy kingdoms. Jeremiah 51:19, 20.

> Jakobs del er ikke som deres; for han er skaperen av alle ting, og Israel er staven for hans arvedel: Herren, hærskarenes Gud, er hans navn. Du er min stridsøks og mine krigsvåpen; for med deg vil jeg knuse folkeslagene, og med deg vil jeg ødelegge kongeriker. Jeremia 51:19, 20.

Christ and the one hundred and forty-four thousand both rule and break the nations in pieces with a rod of iron. Christ is the “portion of Jacob,” but so too are His people.

Kristus og de hundre og førtifire tusen hersker begge over nasjonene og knuser dem i stykker med en jernstav. Kristus er «Jakobs del», men det er også Hans folk.

> For the Lord’s portion is his people; Jacob is the lot of his inheritance. Deuteronomy 32:9.

> For Herrens del er hans folk; Jakob er den lodd som er hans arv. 5. Mosebok 32:9.

The stone cut out of the mountain, representing God’s church is the final manifestation of His church that fills the earth with His glory, and they are used as God’s battle ax to strike the feet of the image and turn those kingdoms into the “chaff of the summer threshing floors.” Those kingdoms are blown away by the wind.

Steinen som ble hogd ut av fjellet, og som representerer Guds menighet, er den endelige manifestasjonen av Hans menighet som fyller jorden med Hans herlighet, og de blir brukt som Guds stridsøks til å slå billedstøttens føtter og gjøre disse rikene til «agnene fra sommerens treskeplasser». Disse rikene blir blåst bort av vinden.

> Then was the iron, the clay, the brass, the silver, and the gold, broken to pieces together, and became like the chaff of the summer threshingfloors; and the wind carried them away, that no place was found for them: and the stone that smote the image became a great mountain, and filled the whole earth. Daniel 2:35.

> Da ble jernet, leiren, bronsen, sølvet og gullet knust på én gang og ble som agner på sommerens treskeplasser; og vinden førte dem bort, så det ikke ble funnet noe sted for dem; og steinen som traff billedstøtten, ble til et stort fjell og fylte hele jorden. Daniel 2:35.

It was needful to place the symbolism of the woman in the context of the ensign that is lifted up to heaven, for Revelation chapter twelve identifies the beginning of a war between Christ and Satan that began in heaven, and in so doing it is identifying a war in heaven that identifies the end of the great controversy between Christ and Satan. Revelation chapters twelve and thirteen illustrate the final war of the great controversy, and they do so by illustrating Satan’s representatives and the one hundred and forty-four thousand battling in the heavens.

Det var nødvendig å plassere kvinnens symbolikk i sammenheng med banneret som løftes opp til himmelen, for Åpenbaringen kapittel tolv identifiserer begynnelsen på en krig mellom Kristus og Satan som begynte i himmelen, og ved å gjøre dette identifiserer det en krig i himmelen som markerer avslutningen på den store strid mellom Kristus og Satan. Åpenbaringen kapitlene tolv og tretten fremstiller den endelige krigen i den store strid, og de gjør dette ved å fremstille Satans representanter og de hundre og førtifire tusen i strid i himlene.

In the next article, we will proceed to address the war in heaven in the “last days” that was typified by the war in heaven that began in the beginning.

I den neste artikkelen vil vi gå videre til å behandle krigen i himmelen i de «siste dager», som ble forbilledliggjort ved den krigen i himmelen som begynte i begynnelsen.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. And he doeth great wonders, so that he maketh fire come down from heaven on the earth in the sight of men, And deceiveth them that dwell on the earth by the means of those miracles which he had power to do in the sight of the beast; saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live. And he had power to give life unto the image of the beast, that the image of the beast should both speak, and cause that as many as would not worship the image of the beast should be killed. And he causeth all, both small and great, rich and poor, free and bond, to receive a mark in their right hand, or in their foreheads: And that no man might buy or sell, save he that had the mark, or the name of the beast, or the number of his name. Here is wisdom. Let him that hath understanding count the number of the beast: for it is the number of a man; and his number is Six hundred threescore and six. Revelation 13:11–18.

> Og jeg så et annet dyr stige opp av jorden; og det hadde to horn lik et lam, og det talte som en drage. Og det utøver all den første dyrets makt for dets øyne, og får jorden og dem som bor på den, til å tilbe det første dyret, hvis dødelige sår ble legt. Og det gjør store tegn, så det endog lar ild fare ned fra himmelen til jorden for menneskenes øyne, og forfører dem som bor på jorden ved hjelp av de tegn som det fikk makt til å gjøre for dyrets øyne; idet det sier til dem som bor på jorden, at de skal lage et bilde av dyret, det som hadde såret av sverdet og likevel levde. Og det fikk makt til å gi livsånde til dyrets bilde, så dyrets bilde både kunne tale og gjøre slik at alle som ikke ville tilbe dyrets bilde, skulle drepes. Og det får alle, både små og store, rike og fattige, frie og treller, til å ta et merke på sin høyre hånd eller på sin panne, så ingen kan kjøpe eller selge uten den som har merket eller dyrets navn eller tallet for dets navn. Her er visdommen. Den som har forstand, regne ut dyrets tall; for det er et menneskes tall, og dets tall er seks hundre og sekstiseks. Åpenbaringen 13:11–18.

Back to Articles