Article

# The Book of Daniel - Number Seventy

Daniels bok – Nummer sytti

From Ancient Tables to Modern Responsibilities: Unveiling the Covenant Journey

Fra gamle tavler til moderne ansvar: Avdekkelsen av paktsvandringen

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

When the Lord entered into covenant with ancient Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified the responsibility of ancient Israel to present a living testimony of the two tables to the world. When the Lord entered into covenant with modern Israel, He provided two tables as the foundation and symbol of the covenant relationship. The two tables also identified their responsibility to present a living testimony of all four tables to the world.

Da Herren inngikk pakt med det gamle Israel, ga Han to tavler som grunnlag og symbol på paktsforholdet. De to tavlene viste også det gamle Israels ansvar for å frembære et levende vitnesbyrd om de to tavlene for verden. Da Herren inngikk pakt med det moderne Israel, ga Han to tavler som grunnlag og symbol på paktsforholdet. De to tavlene viste også deres ansvar for å frembære et levende vitnesbyrd om alle fire tavlene for verden.

The two tables were given to literal ancient Israel just after God delivered them out of the literal slavery of Egyptian bondage, and brought them through the disappointment of the Red Sea crossing. The period of time that literal ancient Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as four hundred and thirty years, and while in bondage literal ancient Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

De to tavlene ble gitt til det bokstavelige gamle Israel like etter at Gud hadde utfridd dem fra det bokstavelige slaveriet under det egyptiske trelldom, og ført dem gjennom skuffelsen ved kryssingen av Rødehavet. Den tidsperioden det bokstavelige gamle Israel var i trelldom, var uttrykkelig angitt i profetien som fire hundre og tretti år, og mens de var i trelldom, glemte det bokstavelige gamle Israel den syvendedags sabbat og opphørte å holde den.

The two tables were given to spiritual modern Israel just after God delivered them out of the spiritual slavery of Catholic bondage, and brought them through the great disappointment of 1844. The period of time that spiritual modern Israel was in bondage had been specifically identified in prophecy as twelve hundred and sixty years, and while in bondage spiritual modern Israel forgot, and ceased to observe, the seventh-day Sabbath.

De to tavlene ble gitt til det åndelige moderne Israel like etter at Gud hadde utfridd dem fra det åndelige slaveriet under det katolske åket og ført dem gjennom den store skuffelsen i 1844. Tidsperioden da det åndelige moderne Israel var i trelldom, var i profetien uttrykkelig angitt som ett tusen to hundre og seksti år, og mens det var i trelldom, glemte det åndelige moderne Israel den syvendedags sabbat og opphørte å holde den.

In the very history when God provided the two tables to Moses to take to ancient Israel, his brother Aaron was making a golden image of a calf. The two tables of the Ten Commandments identify that God is a jealous God, and His jealousy is especially manifested against idolatry, and as Moses descended the mount, ancient Israel was dancing naked around a golden image that had been produced by the one who had been chosen as God’s spokesman.

I selve den historiske hendelsen da Gud gav Moses de to tavlene for at han skulle bringe dem til det gamle Israel, laget hans bror Aron et gyllent bilde av en kalv. De to tavlene med De ti bud fastslår at Gud er en nidkjær Gud, og hans nidkjærhet kommer særlig til syne mot avgudsdyrkelse, og idet Moses steg ned fra fjellet, danset det gamle Israel nakent omkring et gyllent bilde som var blitt fremstilt av den som var blitt utvalgt til å være Guds talsmann.

> And Moses told Aaron all the words of the Lord who had sent him, and all the signs which he had commanded him. And Moses and Aaron went and gathered together all the elders of the children of Israel: And Aaron spake all the words which the Lord had spoken unto Moses, and did the signs in the sight of the people. Exodus 4:28–30.

> Og Moses fortalte Aron alle ordene fra Herren som hadde sendt ham, og alle tegnene som han hadde pålagt ham. Og Moses og Aron gikk og samlet alle de eldste blant Israels barn. Og Aron talte alle de ordene som Herren hadde talt til Moses, og gjorde tegnene for folkets øyne. 2 Mosebok 4:28–30.

The brother of the prophet who led ancient Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of the image of jealousy. The husband of the prophetess who led modern Israel during the covenant history when the two covenant tables were provided was the leader in the rebellion of 1863, and 1863 marks the first generation of Adventism as being represented as an image of jealousy being placed at the entry of the gate of the altar.

Broren til profeten som ledet det gamle Israel i paktshistorien da de to paktstavlene ble gitt, var lederen i opprøret omkring sjalusiens avgudsbilde. Ektemannen til profetinnen som ledet det moderne Israel i paktshistorien da de to paktstavlene ble gitt, var lederen i opprøret i 1863, og 1863 markerer den første generasjonen av adventismen som representert ved at et sjalusiens avgudsbilde ble satt ved inngangen til alterets port.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Da sa han til meg: Menneskesønn, løft nå dine øyne mot nord. Og jeg løftet mine øyne mot nord, og se, nord for alterporten stod dette nidkjærhetens avgudsbilde ved inngangen. Esekiel 8:5.

The “altar” is a symbol of Christ.

«Alteret» er et symbol på Kristus.

> “We are in danger of mingling the sacred and the common. The holy fire from God is to be used in our efforts. The true altar is Christ; the true fire is the Holy Spirit. This is our inspiration. It is only as the Holy Spirit leads and guides a man that he is a safe counselor. If we turn aside from God and from His chosen ones to inquire at strange altars we shall be answered according to our works.” Selected Messages, book 3, 300.

> «Vi står i fare for å blande det hellige og det alminnelige. Den hellige ild fra Gud skal brukes i vårt arbeid. Det sanne alter er Kristus; den sanne ild er Den Hellige Ånd. Dette er vår inspirasjon. Bare når Den Hellige Ånd leder og veileder et menneske, er han en trygg rådgiver. Hvis vi vender oss bort fra Gud og fra Hans utvalgte for å søke råd ved fremmede altere, skal vi bli svart i samsvar med våre gjerninger.» Selected Messages, bok 3, 300.

The “gate” is the church.

«Porten» er menigheten.

> “To the humble, believing soul, the house of God on earth is the gate of heaven. The song of praise, the prayer, the words spoken by Christ’s representatives, are God’s appointed agencies to prepare a people for the church above, for that loftier worship into which there can enter nothing that defileth.” Testimonies, volume 5, 491.

> «For den ydmyke, troende sjel er Guds hus på jorden himmelens port. Lovsangen, bønnen, de ord som blir talt av Kristi representanter, er Guds forordnede midler til å berede et folk for menigheten der oppe, for den høyere tilbedelse som intet urent kan få adgang til.» Testimonies, bind 5, 491.

In 1863, Laodicean Adventism became a legally registered church and ceased to be a movement. They “entered” into church history at that point. In 1863, the church of Christ entered into a legal association with the government of the United States. In that year they also introduced a counterfeit chart to replace the two sacred tables of Habakkuk. As soon as the second table was prepared, in terms of prophetic history those typified by Aaron were preparing a counterfeit image.

I 1863 ble den laodikeiske adventismen en lovlig registrert kirke og opphørte å være en bevegelse. De «trådte inn» i kirkehistorien på det tidspunktet. I 1863 gikk Kristi kirke inn i et rettslig fellesskap med De forente staters regjering. Det året innførte de også et forfalsket diagram for å erstatte Habakkuks to hellige tavler. Så snart den andre tavlen var blitt utarbeidet, var, i profetisk-historisk forstand, de som ble forbilledliggjort ved Aron, i ferd med å forberede et forfalsket bilde.

The second Commandment is the most specific warning against idolatry and the worship of images. It is also where God identifies His character as a jealous God. It is also there that He sets forth the principle that He reserves judgment upon the wicked unto the third and fourth generations. The Ten Commandments are a transcript of Christ’s character.

Det andre budet er den mest spesifikke advarselen mot avgudsdyrkelse og billedtilbedelse. Det er også her Gud åpenbarer sin karakter som en nidkjær Gud. Det er også der Han fremsetter prinsippet om at Han lar dommen over de ugudelige nå til tredje og fjerde slektsledd. De ti bud er en gjengivelse av Kristi karakter.

> “For the rejection of Christ, with the results that followed, they were responsible. A nation’s sin and a nation’s ruin were due to the religious leaders.

> «For forkastelsen av Kristus, med de følger som fulgte, var de ansvarlige. En nasjons synd og en nasjons undergang skyldtes de religiøse lederne.

> “In our day are not the same influences at work? Of the husbandmen of the Lord’s vineyard are not many following in the steps of the Jewish leaders? Are not religious teachers turning men away from the plain requirements of the word of God? Instead of educating them in obedience to God’s law, are they not educating them in transgression? From many of the pulpits of the churches the people are taught that the law of God is not binding upon them. Human traditions, ordinances, and customs are exalted. Pride and self-satisfaction because of the gifts of God are fostered, while the claims of God are ignored.

> «Er ikke de samme innflytelser i virksomhet i vår tid? Er ikke mange av vingårdsmennene i Herrens vingård i ferd med å følge i de jødiske ledernes fotspor? Er ikke religiøse lærere i ferd med å vende mennesker bort fra Guds ords klare krav? I stedet for å oppdra dem til lydighet mot Guds lov, oppdrar de dem ikke da til overtredelse? Fra mange av kirkens prekestoler blir folket lært at Guds lov ikke er bindende for dem. Menneskelige tradisjoner, forordninger og skikker blir opphøyet. Stolthet og selvtilfredshet på grunn av Guds gaver blir næret, mens Guds krav blir ignorert.»

> “In setting aside the law of God, men know not what they are doing. God’s law is the transcript of His character. It embodies the principles of His kingdom. He who refuses to accept these principles is placing himself outside the channel where God’s blessings flow.” Christ’s Object Lessons, 305.

> «Ved å sette Guds lov til side vet menneskene ikke hva de gjør. Guds lov er en avskrift av Hans karakter. Den legemliggjør prinsippene for Hans rike. Den som nekter å godta disse prinsippene, plasserer seg selv utenfor den kanal hvor Guds velsignelser strømmer.» Christ’s Object Lessons, 305.

The character of Christ is His image, and it includes that He is a jealous God. God’s jealousy was manifested in Christ when He twice cleansed the temple. In the first temple cleansing the disciples who witnessed the work were then led to remember that the Scriptures referenced God’s jealousy.

Kristi karakter er Hans bilde, og det omfatter at Han er en nidkjær Gud. Guds nidkjærhet ble åpenbart i Kristus da Han to ganger renset tempelet. Ved den første tempelrenselsen ble disiplene som var vitner til gjerningen, deretter ledet til å komme i hu at Skriften omtalte Guds nidkjærhet.

> And the Jews’ Passover was at hand, and Jesus went up to Jerusalem, And found in the temple those that sold oxen and sheep and doves, and the changers of money sitting: And when he had made a scourge of small cords, he drove them all out of the temple, and the sheep, and the oxen; and poured out the changers’ money, and overthrew the tables; And said unto them that sold doves, Take these things hence; make not my Father’s house an house of merchandise. And his disciples remembered that it was written, The zeal of thine house hath eaten me up. John 2:13–17.

> Og jødenes påske var nær, og Jesus drog opp til Jerusalem. Og han fant i tempelet dem som solgte okser og sauer og duer, og pengevekslerne som satt der. Og da han hadde laget en svepe av små snorer, drev han dem alle ut av tempelet, både sauene og oksene; og han spredte pengevekslernes penger og veltet bordene. Og til dem som solgte duer, sa han: Ta dette bort herfra; gjør ikke min Fars hus til et handelshus. Og hans disipler kom i hu at det var skrevet: Nidkjærheten for ditt hus har fortært meg. Johannes 2:13–17.

In the Scriptures, both the Hebrew and the Greek the word “zealous” is also the word “jealous.” They are the same word. When Christ cleansed the temple, He was manifesting God’s jealousy, which is the attribute of God’s character that is identified in the second commandment, and it is especially manifested against idolatry. When Moses descended the mount with the two tables and understood what Aaron had done and what the people were doing, he broke the two tables. The two tables were the true image of jealously, for they were physical representations that identified God as a jealous God. When Moses broke the two tables, he was manifesting the very jealousy that is identified in the second commandment.

I Skriftene er ordet «nidkjær» både på hebraisk og på gresk også ordet «sjalu». Det er det samme ordet. Da Kristus renset tempelet, åpenbarte Han Guds sjalusi, som er den egenskap ved Guds karakter som identifiseres i det annet bud, og den kommer særlig til uttrykk mot avgudsdyrkelse. Da Moses steg ned fra fjellet med de to tavlene og forstod hva Aron hadde gjort og hva folket gjorde, knuste han de to tavlene. De to tavlene var det sanne bilde av sjalusi, for de var fysiske fremstillinger som identifiserte Gud som en sjalu Gud. Da Moses knuste de to tavlene, åpenbarte han nettopp den sjalusien som identifiseres i det annet bud.

> And Moses turned, and went down from the mount, and the two tables of the testimony were in his hand: the tables were written on both their sides; on the one side and on the other were they written. And the tables were the work of God, and the writing was the writing of God, graven upon the tables. And when Joshua heard the noise of the people as they shouted, he said unto Moses, There is a noise of war in the camp. And he said, It is not the voice of them that shout for mastery, neither is it the voice of them that cry for being overcome: but the noise of them that sing do I hear. And it came to pass, as soon as he came nigh unto the camp, that he saw the calf, and the dancing: and Moses’ anger waxed hot, and he cast the tables out of his hands, and brake them beneath the mount. Exodus 32:15–19.

> Og Moses vendte seg og steg ned fra fjellet, og de to vitnesbyrdets tavler var i hans hånd; tavlene var skrevet på begge sine sider; på den ene side og på den andre var de skrevet. Og tavlene var Guds verk, og skriften var Guds skrift, inngravert på tavlene. Og da Josva hørte lyden av folket mens de ropte, sa han til Moses: Det er lyd av krig i leiren. Og han sa: Det er ikke røsten av dem som roper i seier, heller ikke er det røsten av dem som roper fordi de er overvunnet; men lyden av dem som synger, er det jeg hører. Og det skjedde, så snart han kom nær leiren, at han så kalven og dansen; og Moses’ vrede ble opptent, og han kastet tavlene ut av sine hender og slo dem i stykker nedenfor fjellet. 2 Mosebok 32:15–19.

The two tables were the testimony of God’s character. The character of God is the image that is to be formed in men through the righteousness of Christ. The two tables are the true image of jealousy, and Aaron had produced a counterfeit image of jealousy at the very time that the true image of jealousy was being delivered to ancient Israel. Those who have Christ formed within have His image, and the robe of His righteousness, yet Aaron’s celebrants were dancing naked, for they were Laodiceans. Laodiceans are “wretched, and miserable, and poor, and blind, and naked.”

De to tavlene var vitnesbyrdet om Guds karakter. Guds karakter er det bilde som skal formes i mennesker ved Kristi rettferdighet. De to tavlene er det sanne bilde på nidkjærhet, og Aron hadde frembrakt et forfalsket bilde på nidkjærhet nettopp på den tid da det sanne bilde på nidkjærhet ble overgitt til det gamle Israel. De som har Kristus dannet i sitt indre, har Hans bilde og Hans rettferdighets kappe, men Arons festdeltakere danset nakne, for de var laodikeere. Laodikeere er «elendige og ynkverdige og fattige og blinde og nakne.»

> And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies). Exodus 32:25.

> Og da Moses så at folket var nakent – for Aron hadde gjort dem nakne til skam blant deres fiender – 2. Mosebok 32:25.

In 1856, seven years before the counterfeit chart was produced, both James and Ellen White identified that the movement had transitioned into the Laodicean condition. In 1863, Adventism was as spiritually “naked” as was ancient Israel literally “naked” as they danced around the counterfeit image of jealousy. The counterfeit that Aaron had made was an idol made of gold, but it was an image of a calf, which is a beast. It was an image of the beast, and also an image to the beast. The golden calf was an image of the beast, but it also had been dedicated to the gods that Aaron unrighteously declared had delivered Israel from Egyptian bondage.

I 1856, sju år før det forfalskede kartet ble fremstilt, identifiserte både James og Ellen White at bevegelsen hadde gått over i den laodikeiske tilstand. I 1863 var adventismen åndelig sett like «naken» som det gamle Israel bokstavelig var «nakent» idet de danset omkring det forfalskede nidkjærhetsbildet. Den forfalskning som Aron hadde laget, var en avgud av gull, men den var et bilde av en kalv, som er et dyr. Den var et bilde av dyret, og også et bilde for dyret. Gullkalven var et bilde av dyret, men den var også blitt viet til de guder som Aron urettmessig erklærte hadde utfridd Israel fra det egyptiske slaveri.

> And he received them at their hand, and fashioned it with a graving tool, after he had made it a molten calf: and they said, These be thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And when Aaron saw it, he built an altar before it; and Aaron made proclamation, and said, Tomorrow is a feast to the Lord. And they rose up early on the morrow, and offered burnt offerings, and brought peace offerings; and the people sat down to eat and to drink, and rose up to play. Exodus 32:4–6.

> Og han tok imot dem av deres hånd og formet det med en graverstikkel, etter at han hadde laget en støpt kalv; og de sa: Dette er dine guder, Israel, som førte deg opp fra landet Egypt. Og da Aron så det, bygde han et alter foran den; og Aron lot det rope ut og sa: I morgen er det høytid for Herren. Og de stod tidlig opp morgenen etter og ofret brennoffer og bar fram fredsoffer; og folket satte seg ned for å ete og drikke, og de stod opp for å leke. 2 Mosebok 32:4–6.

The golden calf was an image of a beast, but it was dedicated to false gods, and so it was also an image (offering) to the beast. The image was made of gold, which is the symbol of Babylon, and it was a calf, which is the highest form of offering in the sanctuary service. It was dedicated to the gods of Egypt. Mystery Babylon (for all the prophetic testimonies identify the end of the world) consists of a woman riding upon a beast. The beast the woman rides is the United Nations (ten kings), and is a symbol of the dragon, atheism and Egypt. The woman herself is a counterfeit of God’s true church. The golden calf that Aaron dedicated to the gods of Egypt typified the great whore of Revelation seventeen, who is Babylon (gold), riding upon a beast (Egypt) and a counterfeit church (calf).

Den gylne kalven var et bilde av et dyr, men den var viet til falske guder, og derfor var den også et bilde (offer) til dyret. Bildet var laget av gull, som er symbolet på Babylon, og det var en kalv, som er den høyeste form for offer i helligdomstjenesten. Den var viet til Egypts guder. Mysteriet Babylon (for alle de profetiske vitnesbyrd identifiserer verdens ende) består av en kvinne som rir på et dyr. Dyret kvinnen rir på, er De forente nasjoner (ti konger), og er et symbol på dragen, ateismen og Egypt. Kvinnen selv er en forfalskning av Guds sanne menighet. Den gylne kalven som Aron viet til Egypts guder, var et forbilde på den store skjøgen i Åpenbaringen sytten, som er Babylon (gull), ridende på et dyr (Egypt) og en forfalsket menighet (kalv).

At the same time Aaron built an altar, which, as just defined, represents Christ, the true altar. He then instituted a counterfeit system of worship, for he proclaimed a feast to the Lord on the following day. Aaron’s golden calf was an image “of” and “to” the beast, and it was set up “before” a counterfeit Christ, and a day was set aside to celebrate his false system of worship.

Samtidig bygde Aron et alter, som, slik det nettopp er definert, representerer Kristus, det sanne alter. Deretter innstiftet han et forfalsket tilbedelsessystem, for han utropte en høytid for Herren den følgende dag. Arons gullkalv var et bilde «av» og «til» dyret, og den ble reist «foran» en falsk Kristus, og en dag ble avsatt til å feire hans falske tilbedelsessystem.

The United States is the power that sets up an image to the beast and then forces the world to follow its example. The United States has power to force that system of worship upon the world, and it does so in sight of the beast “before” it.

De forente stater er den makten som reiser opp et bilde av dyret og deretter tvinger verden til å følge dets eksempel. De forente stater har makt til å påtvinge verden dette tilbedelsessystemet, og det gjør den i dyrets nærvær, «foran» det.

> And I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb, and he spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed. Revelation 13:11, 12.

> Og jeg så et annet dyr stige opp av jorden; og det hadde to horn lik et lam, og det talte som en drage. Og det utøver all makten til det første dyret for dets øyne, og får jorden og dem som bor på den, til å tilbe det første dyret, hvis dødelige sår ble leget. Åpenbaringen 13:11, 12.

The man of sin, who is the papacy, is the sea beast of Revelation thirteen. When the United States speaks as a dragon, at the soon-coming Sunday law, it then begins to force the world to set up an image to the beast “before” it. The beast before the United States (the earth beast), is the papacy (the sea beast). The papacy is a counterfeit Christ, and Aaron had set up his golden image, before a counterfeit Christ, for Christ is the true altar. Aaron then instituted a false system of worship as represented by the proclamation of the feast day that was to take place on the next day. The United States also forces a false system of worship, and it is also associated with a counterfeit day of worship.

Syndens menneske, som er pavedømmet, er havdyret i Åpenbaringen tretten. Når De forente stater taler som en drage, ved den snart kommende søndagsloven, begynner det da å tvinge verden til å reise opp et bilde for dyret «foran» det. Dyret foran De forente stater (jorddyret), er pavedømmet (havdyret). Pavedømmet er en falsk Kristus, og Aron hadde reist opp sitt gyldne bilde foran en falsk Kristus, for Kristus er det sanne alter. Aron innførte deretter et falskt system for tilbedelse, slik dette fremstilles ved kunngjøringen av festdagen som skulle finne sted den neste dag. De forente stater tvinger også fram et falskt system for tilbedelse, og det er også forbundet med en falsk tilbedelsesdag.

When Moses descended the mount, the controversy was between the true and the false image of jealousy—the image of Christ or the image of Satan. The counterfeit consisted of a counterfeit Christ (the altar), a counterfeit experience (Laodicean), a counterfeit day of worship (“tomorrow is a feast of the Lord”). The rebellion of the golden calf represents the rebellion of the soon-coming Sunday law, but it also represents the rebellion of Laodicean Adventism in 1863.

Da Moses steg ned fra fjellet, stod striden mellom det sanne og det falske nidkjærhetsbildet—bildet av Kristus eller bildet av Satan. Forfalskningen bestod av en forfalsket Kristus (alteret), en forfalsket erfaring (laodikeisk), en forfalsket tilbedelsesdag («i morgen er det en høytid for Herren»). Opprøret omkring gullkalven representerer opprøret knyttet til den nært forestående søndagsloven, men det representerer også den laodikeiske adventismens opprør i 1863.

In 1863, a counterfeit table was introduced to cover up the jewels of Miller’s dream as represented upon Habakkuk’s two tables. Those two tables had been typified by the two tables Moses received on the mount. In 1863, a legal connection was made with the government of the United States, thus ending the Millerite movement and legally registering the Laodicean movement as the Seventh-day Adventist church. That relationship was represented by Aaron’s image to the beast, which prophetically is defined as the combination of Church and State, thus typifying the Millerites establishing a Church-State relationship in 1863, and also typifying the United States at the soon-coming Sunday law.

I 1863 ble et forfalsket bord innført for å dekke til juvelene i Millers drøm, slik de var fremstilt på Habakkuks to tavler. Disse to tavlene hadde vært forbilledliggjort ved de to tavlene Moses mottok på fjellet. I 1863 ble det opprettet en juridisk forbindelse med De forente staters regjering, og dermed ble Millerittbevegelsen avsluttet og den laodikeiske bevegelsen juridisk registrert som Syvendedags Adventistkirken. Dette forholdet ble fremstilt ved Arons bilde til dyret, som profetisk defineres som foreningen av kirke og stat, og som således forbilledliggjør at millerittene opprettet et kirke-stat-forhold i 1863, og også forbilledliggjør De forente stater ved den snart kommende søndagsloven.

Aaron’s naked dancing fools, representing the counterfeit experience of Laodicea, is just as the Millerite movement had become in 1856. The spiritual experience represented by Aaron’s dancing fools was contrasted with the experience of Moses, who was manifesting the jealousy of God’s character towards idolatry. A “dance” in prophecy is a symbol of deception, and Aaron’s dancing fools, also represented the deception that is brought about by the United States as it forces the world to “dance” to Nebuchadnezzar’s band, while the whore of Tyre sings her songs.

Arons nakne dansende dårer, som representerer Laodikeas forfalskede erfaring, er slik den millerittiske bevegelsen var blitt i 1856. Den åndelige erfaringen som ble fremstilt ved Arons dansende dårer, stod i kontrast til Moses’ erfaring, idet han åpenbarte nidkjærheten i Guds karakter overfor avgudsdyrkelse. En «dans» er i profetien et symbol på bedrag, og Arons dansende dårer representerte også det bedrag som frembringes av De forente stater når de tvinger verden til å «danse» til Nebukadnesars musikk, mens Tyros skjøge synger sine sanger.

In 1863, the Laodicean Millerite movement transitioned to the legally registered Laodicean Seventh-day Adventist church. As identified in previous articles, in 1863, Jericho was rebuilt, for Jericho is a symbol of the affluence of Laodicea and serves as a counterfeit of the city of Jerusalem. In 1863, the introduction of a counterfeit prophetic chart represented a repetition of the history of Aaron, the golden calf and the dancing fools. The history of the Red Sea deliverance has been repeatedly employed by Sister White to illustrate the history of early Adventism, and this application aligns perfectly with the history of Moses and Aaron in the controversy over the image of jealousy.

I 1863 gikk den laodikeiske millerittbevegelsen over til den lovlig registrerte laodikeiske Syvendedags Adventistkirken. Som påvist i tidligere artikler, ble Jeriko gjenoppbygd i 1863, for Jeriko er et symbol på Laodikeas velstand og tjener som en forfalskning av byen Jerusalem. I 1863 representerte innføringen av et forfalsket profetisk kart en gjentagelse av historien om Aron, gullkalven og de dansende dårene. Historien om utfrielsen ved Rødehavet er gjentatte ganger blitt brukt av søster White til å illustrere den tidlige adventismens historie, og denne anvendelsen stemmer fullkomment overens med historien om Moses og Aron i striden om nidkjærhetens bilde.

In 1863, the first generation of Laodicean Adventism began as an image of jealousy was placed in the gate (church), which was before the altar (Christ). That first generation then “entered” into an escalating history of abominations.

I 1863 begynte den første generasjonen av laodikeisk adventisme idet et bilde på nidkjærhet ble satt opp i porten (menigheten), som var foran alteret (Kristus). Denne første generasjonen «gikk deretter inn» i en tiltagende historie av vederstyggeligheter.

> Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. Ezekiel 8:5.

> Da sa han til meg: Menneskesønn, løft nå dine øyne mot nord. Så løftet jeg mine øyne mot nord, og se: nord for alterporten stod dette nidkjærhetsbildet ved inngangen. Esekiel 8:5.

We will continue these considerations in the next article.

Vi vil fortsette disse betraktningene i den neste artikkelen.

> “What is our condition in this fearful and solemn time? Alas, what pride is prevailing in the church, what hypocrisy, what deception, what love of dress, frivolity, and amusement, what desire for the supremacy! All these sins have clouded the mind, so that eternal things have not been discerned. Shall we not search the Scriptures, that we may know where we are in this world’s history? Shall we not become intelligent in regard to the work that is being accomplished for us at this time, and the position that we as sinners should occupy while this work of atonement is going forward? If we have any regard for our souls’ salvation, we must make a decided change. We must seek the Lord with true penitence; we must with deep contrition of soul confess our sins, that they may be blotted out.

> «Hva er vår tilstand i denne fryktelige og høytidelige tid? Akk, hvilket hovmod som råder i menigheten, hvilket hykleri, hvilket bedrag, hvilken kjærlighet til klesdrakt, lettsindighet og adspredelse, hvilket begjær etter overherredømmet! Alle disse synder har formørket sinnet, så de evige ting ikke er blitt erkjent. Skal vi ikke granske Skriftene, så vi kan vite hvor vi befinner oss i denne verdens historie? Skal vi ikke bli innsiktsfulle når det gjelder det verk som blir utført for oss på denne tid, og den stilling som vi som syndere bør innta mens dette soningsverk pågår? Dersom vi har noen omsorg for våre sjelers frelse, må vi foreta en avgjort forandring. Vi må søke Herren med sann anger; vi må med dyp sjelsangre bekjenne våre synder, for at de kan bli utslettet.»

> “We must no longer remain upon the enchanted ground. We are fast approaching the close of our probation. Let every soul inquire, How do I stand before God? We know not how soon our names may be taken into the lips of Christ, and our cases be finally decided. What, oh, what will these decisions be! Shall we be counted with the righteous, or shall we be numbered with the wicked?

> «Vi må ikke lenger bli værende på den forheksede grunn. Vi nærmer oss hurtig slutten på vår prøvetid. La hver sjel spørre: Hvordan står jeg for Gud? Vi vet ikke hvor snart våre navn kan bli tatt på Kristi lepper, og våre saker endelig avgjort. Hva, å, hva vil disse avgjørelsene bli? Skal vi regnes blant de rettferdige, eller skal vi telles med de ugudelige?»

> “Let the church arise, and repent of her backslidings before God. Let the watchmen awake, and give the trumpet a certain sound. It is a definite warning that we have to proclaim. God commands His servants, ‘Cry aloud, spare not, lift up thy voice like a trumpet, and shew my people their transgression, and the house of Jacob their sins’ (Isaiah 58:1). The attention of the people must be gained; unless this can be done, all effort is useless; though an angel from heaven should come down and speak to them, his words would do no more good than if he were speaking into the cold ear of death.

> «La menigheten reise seg og omvende seg fra sitt frafall for Gud. La vekterne våkne og la basunen gi en klar lyd. Det er en bestemt advarsel vi må forkynne. Gud befaler sine tjenere: ‘Rop med full hals, spar ikke, løft din røst som en basun og forkynn mitt folk deres overtredelse og Jakobs hus deres synder’ (Jesaja 58:1). Folkets oppmerksomhet må vinnes; med mindre dette kan gjøres, er all anstrengelse forgjeves; om så en engel fra himmelen skulle komme ned og tale til dem, ville hans ord ikke gjøre mer gagn enn om han talte inn i dødens kalde øre.»

> “The church must arouse to action. The Spirit of God can never come in until she prepares the way. There should be earnest searching of heart. There should be united, persevering prayer, and through faith a claiming of the promises of God. There should be, not a clothing of the body with sackcloth, as in ancient times, but a deep humiliation of soul. We have not the first reason for self-congratulation and self-exaltation. We should humble ourselves under the mighty hand of God. He will appear to comfort and bless the true seekers.” Selected Messages, book 1, 125, 126.

> «Menigheten må våkne til handling. Guds Ånd kan aldri komme inn før den bereder veien. Det bør være alvorlig hjerteransakelse. Det bør være forent, utholdende bønn, og ved tro en tilegnelse av Guds løfter. Det bør ikke være en kledning av legemet med sekk, slik som i gamle dager, men en dyp ydmykelse av sjelen. Vi har ikke den minste grunn til selvgratulasjon og selvopphøyelse. Vi bør ydmyke oss under Guds mektige hånd. Han vil åpenbare seg for å trøste og velsigne de sanne søkere.» Selected Messages, bok 1, 125, 126.

Back to Articles