Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Thirty-Eight

Daniels bok - nummer hundre og trettiåtte

Unveiling Daniel 11: A Prophetic Journey through History

Åpenbaringen av Daniel 11: En profetisk reise gjennom historien

Author

Jeff Pippenger

Published

March 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel chapter eleven, represents one of the most profound verses of God’s Word. The prophetic histories that are represented therein are where the wheels within the wheels of Ezekiel’s vision are brought together. With the time of the end of the Millerite movement in 1798, and also the time of the end of the movement of the third angel in 1989, the internal and external histories of God’s people of the last days are portrayed. Within the verse is the announcement of the approaching judgment which arrived with the first angel in 1798, all the way until the Sunday law of verse forty-one. The verse therefore represents the investigative judgment of God’s church beginning with the dead, through to the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and God spewing Laodicean Adventism out of His mouth.

Det førtiende verset i Daniels ellevte kapittel representerer et av de mest dyptgripende versene i Guds Ord. De profetiske historiene som der fremstilles, er stedet hvor hjulene innenfor hjulene i Esekiels syn føyes sammen. Med endetiden for millerittbevegelsen i 1798, og også endetiden for den tredje engels bevegelse i 1989, fremstilles de indre og ytre historiene til Guds folk i de siste dager. I verset finnes kunngjøringen om den nært forestående dommen som kom med den første engelen i 1798, helt frem til søndagsloven i vers førtien. Verset representerer derfor den undersøkende dom over Guds menighet, fra og med de døde og frem til beseglingen av de hundre og førtifire tusen, og at Gud spyr laodikeisk adventisme ut av sin munn.

The history where the papacy received its deadly wound in 1798, until the deadly wound is healed in verse forty-one is represented in the history of the verse. Verse forty-one onward is set within the context of the escalating executive judgments of God, which begin in that verse. In this prophetic sense, verse forty is the end of Daniel chapter eleven, and verses one and two, of the chapter are the beginning. Chapter eleven presents the rebellion of the antichrist, and chapter ten represents the beginning of the Hiddekel River vision, and chapter twelve represents the end. Chapters ten and twelve represent the first and the last, and chapter eleven is the rebellion in the middle.

Historien fra da pavedømmet mottok sitt dødelige sår i 1798, og inntil det dødelige såret blir leget i vers førtien, er fremstilt i versets historie. Fra og med vers førtien er dette satt innenfor sammenhengen av Guds tiltagende utøvende dommer, som begynner i dette verset. I denne profetiske betydning er vers førti slutten på Daniels bok kapittel elleve, og vers én og to i kapitlet er begynnelsen. Kapittel elleve fremstiller antikrists opprør, og kapittel ti representerer begynnelsen på synet om Hiddekel-elven, og kapittel tolv representerer slutten. Kapittel ti og tolv representerer den første og den siste, og kapittel elleve er opprøret i midten.

Chapters ten and twelve are the same, for, unlike chapter eleven, they represent Daniel’s experience in relation to the vision, and chapter eleven is the vision. Chapter ten is the first letter of the Hebrew alphabet, chapter eleven is the thirteenth rebellious letter of the Hebrew alphabet, and chapter twelve is the last letter of the alphabet. The Hiddekel River vision is the “Truth.”

Kapittel ti og tolv er de samme, for i motsetning til kapittel elleve fremstiller de Daniels erfaring i forhold til synet, mens kapittel elleve er selve synet. Kapittel ti er den første bokstaven i det hebraiske alfabetet, kapittel elleve er den trettende opprørske bokstaven i det hebraiske alfabetet, og kapittel tolv er den siste bokstaven i alfabetet. Synet ved Hiddekel-elven er «Sannheten».

In chapter eleven, the beginning illustrates the end, for Christ never changes. The final history represented in verse forty, is the testing time of the image of the beast. That testing time concludes with the mark of the beast, which is represented in verse forty-one. Verses one and two, must therefore address the sealing time of the one hundred and forty-four thousand, for that period of time is also the period of the formation of the image of the beast.

I kapittel elleve illustrerer begynnelsen enden, for Kristus forandrer seg aldri. Den avsluttende historien som fremstilles i vers førti, er prøvetiden for dyrets bilde. Denne prøvetiden avsluttes med dyrets merke, som er fremstilt i vers førtien. Vers én og to må derfor omhandle beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen, for denne tidsperioden er også perioden for dannelsen av dyrets bilde.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. . ..

> «Herren har klart vist meg at dyrets bilde vil bli dannet før nådetiden avsluttes; for det skal være den store prøven for Guds folk, ved hvilken deres evige skjebne vil bli avgjort. …»

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> «Dette er den prøven som Guds folk må gjennomgå før de blir beseglet.» Manuscript Releases, bind 15, 15.

There are always two waymarks that identify a time of the end. In the reform movement of Moses, it was Aaron’s birth followed three years later with Moses’ birth. In the reform movement to come out of Babylon and rebuild the temple it was king Darius, followed by king Cyrus. In the reform movement of Christ, it was the birth of John the Baptist, followed in six months by the birth of Christ. In the reform movement of the Millerites it was the death of the papal system in 1798, followed by the death of the pope in 1799. In the reform movement of the third angel, it was president Reagan and president Bush the first, who both represented 1989. In Daniel chapter ten, verse one, we find king Cyrus identified.

Det finnes alltid to veimerker som identifiserer en endetid. I Moses’ reformbevegelse var det Arons fødsel, fulgt tre år senere av Moses’ fødsel. I reformbevegelsen som skulle gå ut av Babylon og gjenoppbygge tempelet, var det kong Darius, fulgt av kong Kyros. I Kristi reformbevegelse var det døperen Johannes’ fødsel, fulgt seks måneder senere av Kristi fødsel. I millerittenes reformbevegelse var det pavemaktens død i 1798, fulgt av pavens død i 1799. I den tredje engels reformbevegelse var det president Reagan og president Bush den første, som begge representerte 1989. I Daniel kapittel ti, vers én, finner vi kong Kyros identifisert.

> In the third year of Cyrus king of Persia a thing was revealed unto Daniel, whose name was called Belteshazzar; and the thing was true, but the time appointed was long: and he understood the thing, and had understanding of the vision. Daniel 10:1.

> I perserkongen Kyros’ tredje regjeringsår ble et ord åpenbart for Daniel, han som ble kalt Beltsasar; og ordet var sant, men den fastsatte tid var lang; og han forstod ordet og hadde innsikt i synet. Daniel 10:1.

In the following verses of chapter ten, we see the experience of Daniel represented in advance of Gabriel delivering the vision of prophetic history in chapter eleven. Cyrus marks the time of the end, for previously Cyrus, Darius’ nephew, had been Darius’ general who slew Belshazzar, thus marking the end of the seventy years of captivity, which typified the twelve-hundred and sixty-year captivity of spiritual Israel in spiritual Babylon from 538 unto 1798.

I de følgende versene i kapittel ti ser vi Daniels erfaring fremstilt på forhånd før Gabriel overbringer synet om den profetiske historien i kapittel elleve. Kyros markerer endetiden, for tidligere hadde Kyros, Dareios’ nevø, vært Dareios’ general som drepte Belsasar, og markerte således slutten på de sytti årene i fangenskap, som var et forbilde på de tolv hundre og seksti årene med åndelig Israels fangenskap i det åndelige Babylon fra 538 til 1798.

> “God’s church on earth was as verily in captivity during this long period of relentless persecution as were the children of Israel held captive in Babylon during the period of the exile.” Prophets and Kings, 714.

> «Guds menighet på jorden var like sannelig i fangenskap i løpet av denne lange perioden med nådeløs forfølgelse som Israels barn var holdt fanget i Babylon under landflyktighetens tid.» Prophets and Kings, 714.

The end of the twelve hundred and sixty years in 1798, marked the time of the end, so the end of the seventy years marked the “time of the end” for that history. Both Darius and Cyrus are represented at the death of Belshazzar and end of the kingdom of Babylon, for as Darius’s general who accomplished the work, Cyrus was representing Darius. When George Bush the first was inaugurated on January 20, 1989, Reagan had been president for the first nineteen days of 1989.

Slutten på de tolv hundre og seksti årene i 1798 markerte endetiden; slik markerte slutten på de sytti årene «endetiden» for den historien. Både Darius og Kyros er fremstilt ved Belsasars død og slutten på Babylons rike, for som Darius’ general, som fullførte verket, representerte Kyros Darius. Da George Bush den første ble innsatt den 20. januar 1989, hadde Reagan vært president i de første nitten dagene av 1989.

The vision of the Hiddekel began at the time of the end, in the third year of Cyrus. When Gabriel begins to unfold to Daniel the prophetic history of chapter eleven, he first references the first year of Darius, to establish clearly that the vision of prophetic history that he was about to present to Daniel begins in the last time of the end, in 1989, for all the prophets speak more of the last days than the days in which they lived.

Synet ved Hiddekel begynte i endetiden, i Kyros’ tredje regjeringsår. Når Gabriel begynner å utfolde den profetiske historien i kapittel elleve for Daniel, viser han først til Darius’ første regjeringsår for klart å fastslå at synet av den profetiske historien som han skulle legge frem for Daniel, begynner i den siste endetid, i 1989, for alle profetene taler mer om de siste dager enn om de dager de selv levde i.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Also I in the first year of Darius the Mede, even I, stood to confirm and to strengthen him. Daniel 10:21, 11:1.

> Men jeg vil kunngjøre for deg det som er oppskrevet i sannhetens skrift; og det er ingen som står meg bi i disse ting, uten Mikael, deres fyrste. Også jeg stod fram i mederen Darius’ første regjeringsår for å støtte og styrke ham. Daniel 10:21, 11:1.

In the first year of Darius, which represents the time of the end in 1989, Gabriel “stood”, thus identifying that at a “time of the end”, an angel arrives. In 1798 the first angel arrived, and in 1989, the third angel arrived. It wasn’t until the message of the third angel was empowered in 2001 that the sealing of the third angel began, but the movement of the third angel arriving in 1989, is represented by Gabriel standing at the time of the end. Gabriel is going to show Daniel “that which is noted in the scripture of truth,” and the vision of the Hiddekel possesses the signature of “Truth,” which Gabriel is about to set forth.

I Darius’ første regjeringsår, som representerer endens tid i 1989, «stod» Gabriel, og identifiserte derved at ved en «endens tid» ankommer en engel. I 1798 kom den første engelen, og i 1989 kom den tredje engelen. Det var ikke før den tredje engelens budskap ble gitt kraft i 2001 at den tredje engelens besegling begynte, men bevegelsen med den tredje engelens ankomst i 1989 er fremstilt ved at Gabriel står ved endens tid. Gabriel skal vise Daniel «det som er opptegnet i sannhetens skrift», og synet ved Hiddekel bærer signaturen «Sannhet», som Gabriel nå er i ferd med å fremsette.

In verse fourteen of chapter ten Gabriel had already informed Daniel that what he was addressing in the vision of the Hiddekel was “what would happen to God’s people in the last days.”

I vers fjorten i kapittel ti hadde Gabriel allerede underrettet Daniel om at det han omtalte i synet ved Hiddekel, var «det som skulle hende Guds folk i de siste dager».

> Now I am come to make thee understand what shall befall thy people in the latter days: for yet the vision is for many days. Daniel 10:14.

> Nå er jeg kommet for å la deg forstå hva som skal hende ditt folk i de siste dager; for synet gjelder ennå mange dager. Daniel 10:14.

Verse two of Daniel chapter eleven represents the knowledge that was unsealed at the time of the end in 1989, and which identifies what “shall befall” God’s people “in the latter days”.

Vers to i Daniel kapittel elleve representerer den kunnskapen som ble avforseglet ved endetiden i 1989, og som identifiserer det som «skal vederfares» Guds folk «i de siste dager».

> And now will I show thee the truth. Behold, there shall stand up yet three kings in Persia; and the fourth shall be far richer than they all: and by his strength through his riches he shall stir up all against the realm of Grecia. Daniel 11:2.

> Og nå vil jeg kunngjøre deg sannheten. Se, ennå skal tre konger framstå i Persia; og den fjerde skal være langt rikere enn dem alle; og ved sin makt, gjennom sine rikdommer, skal han egge alle opp mot Greklands rike. Daniel 11:2.

Cyrus prefigures the second king since 1989. He is the king of the Medo-Persian Empire, which represents the kingdom of Bible prophecy in the last days that is made up of two horns, represented by the Medes and the Persians. After the second king of the kingdom of the two-horned earth beast at the time of the end in 1989, there would yet be three kings (Clinton, Bush the last, Obama), and then there would be a king that was far richer than they all were. The three kings that followed Bush the first, got wealthy after their presidencies, and only because they had become president. Trump, the fourth that was far richer, and was the wealthiest president ever, did not make his money because he had been president, but primarily through his work in real estate investments, well before he ran for president.

Kyros er et forbilde på den annen konge siden 1989. Han er kongen i det medo-persiske riket, som representerer profetiens rike i de siste dager, sammensatt av to horn, fremstilt ved mederne og perserne. Etter den annen konge i riket til jorddyret med de to horn ved endens tid i 1989, skulle det ennå komme tre konger (Clinton, Bush den siste, Obama), og deretter skulle det komme en konge som var langt rikere enn dem alle. De tre kongene som fulgte etter Bush den første, ble velstående etter sine presidentperioder, og kun fordi de var blitt president. Trump, den fjerde, som var langt rikere og den rikeste president noensinne, tjente ikke sine penger fordi han hadde vært president, men primært gjennom sitt arbeid med eiendomsinvesteringer, lenge før han stilte til presidentvalg.

Formerly the richest president in American history, relatively speaking, was the first president of the United States. Prior to Donald Trump, George Washington was the richest president in American history, and he made his money as did Donald Trump, through real estate investments. Both Washington and Trump came to the presidency from non-traditional political backgrounds. Washington was primarily a military leader before becoming president, and Trump was a businessman and television personality, who like unto Washington was without any prior political experience.

Tidligere var den rikeste presidenten i amerikansk historie, relativt sett, den første presidenten i Amerikas forente stater. Før Donald Trump var George Washington den rikeste presidenten i amerikansk historie, og han tjente sine penger, slik Donald Trump gjorde, gjennom eiendomsinvesteringer. Både Washington og Trump kom til presidentembetet fra utradisjonelle politiske bakgrunner. Washington var først og fremst en militær leder før han ble president, og Trump var en forretningsmann og tv-personlighet, som i likhet med Washington var uten noen tidligere politisk erfaring.

Both presidents were known for their strong personalities and leadership styles, although they manifested these traits quite differently. Washington was known for his stoic, calm, and confident leadership and unifying presence during the Revolutionary War and the early years of the Republic, while Trump is known for his assertive approach to leadership and governance. Both Washington and Trump were figures of significant controversy, albeit for very different reasons. Washington, while widely revered, faced criticism during his time for various issues, including his views on slavery. Trump’s presidency was marked by numerous controversies, including his use of “mean tweets” on social media, his America-first policy decisions, and his own self-awareness.

Begge presidentene var kjent for sine sterke personligheter og lederstiler, selv om de ga uttrykk for disse trekkene på nokså forskjellige måter. Washington var kjent for sitt stoiske, rolige og selvsikre lederskap og sin samlende tilstedeværelse under revolusjonskrigen og i republikkens første år, mens Trump er kjent for sin offensive tilnærming til ledelse og styring. Både Washington og Trump var skikkelser preget av betydelig kontrovers, om enn av svært ulike grunner. Washington, som ellers var høyt æret, møtte i sin samtid kritikk for ulike forhold, deriblant sine syn på slaveri. Trumps presidentskap var preget av en rekke kontroverser, blant annet hans bruk av «slemme tweets» på sosiale medier, hans politiske beslutninger ut fra «America first»-linjen og hans egen selvbevissthet.

The richest and sixth president was to stir up the globalist dragon powers. When we lay the history of verse two of chapter eleven, upon the history of the period of 1776, 1789, and 1798, we find further information addressing the last president of the earth beast, for Jesus illustrates the end with the beginning. The first two periods represented by 1776, and 1789, provide two witnesses that the final president, will be the eighth president, who was of the seven. Trump was the sixth president after Reagan, and as the eighth president, he will be “of the seven”. The final, and eighth president will rule when the United States forms the image “to and of” the beast.

Den rikeste og sjette presidenten skulle hisse opp de globalistiske dragemaktene. Når vi legger historien i vers to i kapittel elleve oppå historien for perioden 1776, 1789 og 1798, finner vi ytterligere opplysninger som omhandler jorddyrets siste president, for Jesus fremstiller enden ved begynnelsen. De to første periodene, representert ved 1776 og 1789, gir to vitner om at den siste presidenten vil være den åttende presidenten, som var av de sju. Trump var den sjette presidenten etter Reagan, og som den åttende presidenten vil han være «av de sju». Den siste, og åttende presidenten vil herske når De forente stater danner bildet «til og av» dyret.

The president who rules when the image of the beast is formed by the United States, must be the eighth, that is of the seven, as witnessed to by Peyton Randolph, and John Hancock. The papacy is the eighth head that was of the seven, and it received a prophetic deadly wound. To be an image of the papacy, the eighth president that is of the seven, must also have a prophetic identification of being prophetically “wounded” or “killed”.

Presidenten som hersker når bildet av dyret blir dannet av De forente stater, må være den åttende, det vil si av de syv, slik det bevitnes av Peyton Randolph og John Hancock. Pavemakten er det åttende hodet som var av de syv, og den mottok et profetisk dødssår. For å være et bilde av pavemakten må den åttende presidenten, som er av de syv, også ha en profetisk identifikasjon som profetisk «såret» eller «drept».

The papacy received its deadly wound from a dragon power (France), a dragon power who the papacy had been struggling against since the time when Paul identified that, the mystery of iniquity (the man of sin), did already work at that time. The dragon of paganism was restraining the papacy from taking the throne, which it did in 538.

Pavedømmet mottok sitt dødelige sår fra en dragemakt (Frankrike), en dragemakt som pavedømmet hadde kjempet mot siden den tid da Paulus påviste at lovløshetens mysterium (syndens menneske) allerede var virksomt på den tiden. Hedenskapets drage holdt pavedømmet tilbake fra å innta tronen, noe det gjorde i 538.

From the beginning of the papacy unto its final demise it struggles against dragon powers. An image of the papacy requires that the image struggles with a dragon power. In Revelation seventeen the papacy, who is the eighth head, that is of the seven heads, is ultimately burned with fire and her flesh is eaten by the ten kings. In both deaths (1798 and the last days), the papal beast is killed by a dragon power. In order for the United States to form an image of the beast, the eighth president would also need to be killed by a dragon power that it was at war with, and the sixth king after the time of the end in 1989, is the king that stirred up all the dragon powers.

Fra pavedømmets begynnelse og inntil dets endelige undergang kjemper det mot dragemakter. Et bilde av pavedømmet krever at bildet kjemper mot en dragemakt. I Åpenbaringen sytten blir pavedømmet, som er det åttende hodet, og som er av de sju hodene, til sist brent opp med ild, og hennes kjøtt blir ett av de ti kongene. I begge dødsfallene (1798 og de siste dager) blir det pavelige dyret drept av en dragemakt. For at De forente stater skal danne et bilde av dyret, måtte den åttende presidenten også bli drept av en dragemakt som det førte krig mot, og den sjette kongen etter endetidens begynnelse i 1989 er den kongen som oppildnet alle dragemaktene.

Ronald Reagan was an apostate Protestant, but George Bush the first, was a classic globalist. One of his famous quotes is where he lied by saying, on August 18, 1988, “And I’m the one who will not raise taxes. My opponent now says he’ll raise them as a last resort, or a third resort. But when a politician talks like that, you know that’s one resort he’ll be checking into. My opponent won’t rule out raising taxes. But I will. And the Congress will push me to raise taxes and I’ll say no. And they’ll push, and I’ll say no, and they’ll push again, and all I can say to them is: read my lips: no new taxes.”

Ronald Reagan var en frafallen protestant, men George Bush den første var en klassisk globalist. Et av hans berømte sitater er der han løy ved å si, den 18. august 1988: «Og det er jeg som ikke vil heve skattene. Min motstander sier nå at han vil heve dem som en siste utvei, eller som en tredje utvei. Men når en politiker taler slik, vet man at det er ett feriested han kommer til å sjekke inn på. Min motstander vil ikke utelukke å heve skattene. Men det vil jeg. Og Kongressen vil presse meg til å heve skattene, og jeg vil si nei. Og de vil presse, og jeg vil si nei, og de vil presse igjen, og alt jeg kan si til dem er: les på leppene mine: ingen nye skatter.»

Other than that public lie, which is an attribute of a representative of the dragon power, his most famous quote was at a joint session of Congress on September 11, 1990, where he said, “Now, we can see a new world coming into view. A world in which there is the very real prospect of a new world order. In the words of Winston Churchill, a ‘world order’ in which ‘the principles of justice and fair play … protect the weak against the strong …’ A world where the United Nations, freed from cold war stalemate, is poised to fulfill the historic vision of its founders.” Bush the senior was a globalist, even if he identified as a Republican.

Bortsett fra den offentlige løgnen, som er et kjennetegn ved en representant for dragemakten, var hans mest berømte sitat fra en felles samling i Kongressen den 11. september 1990, der han sa: «Nå kan vi se en ny verden komme til syne. En verden der det finnes et høyst reelt utsyn til en ny verdensorden. Med Winston Churchills ord, en ‘verdensorden’ der ‘rettferdighetens og fair playets prinsipper … beskytter de svake mot de sterke …’ En verden der De forente nasjoner, frigjort fra den kalde krigens fastlåste stillstand, står rede til å oppfylle sine grunnleggeres historiske visjon.» Bush den eldre var en globalist, selv om han identifiserte seg som republikaner.

Bill Clinton was the first president to hold his inauguration ceremony at the Lincoln Memorial, which means he turned his back to Lincoln and faced the obelisk of Washington’s monument, an obelisk that is internally filled with symbols of Freemasonry. Both the obelisk and the symbols of Freemasonry he chose to face as he falsely swore his allegiance to the Constitution, represented not only that he had turned his back upon the anti-slavery symbol of the Lincoln Memorial, but Clintons’ chosen historic positioning, agrees with his acceptance speech, where he praised a professor whom he had studied under in the Jesuit University that he had attended.

Bill Clinton var den første presidenten som holdt sin innvielsesseremoni ved Lincoln-minnesmerket, noe som betyr at han vendte ryggen til Lincoln og sto vendt mot obelisken i Washington-monumentet, en obelisk som innvendig er fylt med frimureriets symboler. Både obelisken og frimureriets symboler, som han valgte å vende seg mot da han med falsk ed sverget sin troskap til Grunnloven, representerte ikke bare at han hadde vendt ryggen til slaverimotstandens symbol i Lincoln-minnesmerket, men Clintons valgte historiske plassering stemmer også overens med hans takketale, hvor han roste en professor som han hadde studert under ved det jesuittiske universitetet han hadde gått på.

That professor, Carroll Quigley, wrote the book: Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, which was published in 1966, and is correctly and widely understood to represent “the Bible for globalist ideas”. As the Koran is to Islam, and as Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, written by Albert Pike, and published in 1871, is considered the most comprehensive exposition of the esoteric teachings of Freemasonry; or as The Book of Mormon is to the Latter Day Saints, Quigley’s book is the Bible of globalist philosophy. Most would have known if Clinton praised Mohammed of the Koran, or if he praised Joseph Smith of The Book of Mormon, and some would have known who Albert Pike was, but few knew that Clinton’s praise of Quigley was consistent with his own globalist agenda, and his rejection of the principles represented by Abraham Lincoln.

Den professoren, Carroll Quigley, skrev boken: Tragedy and Hope: A History of the World in Our Time, som ble utgitt i 1966, og som med rette og i vid utstrekning forstås som «Bibelen for globalistiske idéer». Slik Koranen er for islam, og slik Morals and Dogma of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, skrevet av Albert Pike og utgitt i 1871, anses som den mest omfattende fremstilling av frimureriets esoteriske læresetninger; eller slik The Book of Mormon er for de siste-dagers-hellige, slik er Quigleys bok Bibelen for den globalistiske filosofi. De fleste ville ha visst det dersom Clinton hadde rost Muhammed i Koranen, eller dersom han hadde rost Joseph Smith i The Book of Mormon, og noen ville ha visst hvem Albert Pike var; men få visste at Clintons lovprisning av Quigley var i samsvar med hans egen globalistiske agenda, og hans forkastelse av de prinsipper som var representert ved Abraham Lincoln.

In the speech, Clinton said: “As a teenager, I heard John Kennedy’s summons to citizenship. And then, as a student at Georgetown, I heard that call clarified by a professor named Carroll Quigley, who said to us that America was the greatest nation in history because our people have always believed in two things: that tomorrow can be better than today and that every one of us has a personal moral responsibility to make it so.” Carroll Quigley’s idea on how to “make America great again”, was for the United States to surrender its national sovereignty to the United Nations. Clinton was a Democrat, globalist, representative of the dragon.

I talen sa Clinton: «Som tenåring hørte jeg John Kennedys kall til borgerskap. Og deretter, som student ved Georgetown, hørte jeg dette kallet bli klargjort av en professor ved navn Carroll Quigley, som sa til oss at Amerika var den største nasjonen i historien fordi vårt folk alltid har trodd på to ting: at morgendagen kan bli bedre enn i dag, og at hver og en av oss har et personlig moralsk ansvar for å gjøre det slik.» Carroll Quigleys idé om hvordan man kunne «make America great again», var at De forente stater skulle oppgi sin nasjonale suverenitet til De forente nasjoner. Clinton var demokrat, globalist, representant for dragen.

“Like father, like son”, George Bush the last, was a globalist, and just as was his father, a globalist who professed to be Republican. The apple does not fall far from the tree. The Bible raises the rhetorical question, “Can two walk together, except they be agreed?” One simply needs to track the many enterprises that Bush the last, accomplished together with Bill and Hillary Clinton to see who Bush the last agreed with.

«Som far, så sønn», George Bush den siste var en globalist, og likesom hans far var han en globalist som bekjente seg til å være republikaner. Eplet faller ikke langt fra stammen. Bibelen stiller det retoriske spørsmålet: «Kan vel to vandre sammen uten at de er blitt enige?» Man behøver bare å følge de mange foretak som Bush den siste gjennomførte sammen med Bill og Hillary Clinton for å se hvem Bush den siste var enig med.

Barack Hussein Obama made a statement about fundamentally transforming the United States during a campaign rally shortly before he was elected as President. On October 30, 2008, in Columbia, Missouri, Obama said: “We are five days away from fundamentally transforming the United States of America.” The statement was part of Obama’s broader message of “hope and change”, which was a central theme of his 2008 presidential campaign, emphasizing his commitment to significant policy reforms and a different direction for the country. The direction he turned the country was into the dragon policies of globalism, anti-white, pro-abortion, anti-carbon fuels, anti-America pro-globalism, Diversity, Equity, Inclusion, the false history of Critical Race Theory, and on and on. Obama was not simply a community organizer; he was and still is a representative of the dragon power’s globalist agenda.

Barack Hussein Obama kom med en uttalelse om å grunnleggende forvandle Amerikas forente stater under et valgmøte kort tid før han ble valgt til president. Den 30. oktober 2008, i Columbia, Missouri, sa Obama: «Vi er fem dager unna å grunnleggende forvandle Amerikas forente stater.» Uttalelsen var en del av Obamas bredere budskap om «håp og forandring», som var et hovedtema i hans presidentkampanje i 2008, og som understreket hans forpliktelse til betydelige politiske reformer og en annen kurs for landet. Den retningen han dreide landet i, var inn i globalismens dragepolitikk, anti-hvit, pro-abort, anti-karbonbrensel, anti-Amerika, pro-globalisme, mangfold, likhet, inkludering, den falske historieskrivningen i kritisk raseteori, og så videre. Obama var ikke bare en samfunnsorganisator; han var og er fremdeles en representant for dragemaktens globalistiske agenda.

Trump however, unlike a typical modern politician, kept more promises than all the other seven presidents in the period beginning in 1989, combined. He was committed to making America great again, and in so attempting, he stirred up the globalist powers that be, not only in the United States, but in the entire world.

Trump holdt imidlertid, i motsetning til en typisk moderne politiker, flere løfter enn alle de andre sju presidentene i perioden som begynte i 1989, til sammen. Han var fast bestemt på å gjøre Amerika stort igjen, og i forsøket på det utfordret han de rådende globalistiske maktene, ikke bare i De forente stater, men i hele verden.

Joe Biden has no evidence whatsoever that he is anything other than another globalist.

Joe Biden har overhodet ingen beviser for at han er noe annet enn enda en globalist.

The beast of Catholicism waged a long-drawn-out war with the dragon powers, and the president that is reigning when the United States forms an image of the papacy, will, of prophetic necessity, be in a struggle with the dragon powers. None of the living presidents, other than Donald Trump, would wage war with the dragon powers, for the Democrats are openly globalist (dragons), and George Bush the last, was, as his father was (a professed Republican, that is actually a globalist dragon), for Jesus always illustrates the last with the first.

Katolisismens dyr førte en langvarig krig med dragemaktene, og den presidenten som regjerer når De forente stater danner et bilde av pavedømmet, vil av profetisk nødvendighet være i strid med dragemaktene. Ingen av de nålevende presidentene, bortsett fra Donald Trump, ville føre krig med dragemaktene, for demokratene er åpent globalistiske (drager), og George Bush den siste var, slik hans far var (en bekjennende republikaner, som i virkeligheten er en globalistisk drage), for Jesus fremstiller alltid den siste ved den første.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i neste artikkel.

> “A great crisis awaits the people of God. A crisis awaits the world. The most momentous struggle of all the ages is just before us. Events which for more than forty years we have upon the authority of the prophetic word declared to be impending are now taking place before our eyes. Already the question of an amendment to the Constitution restricting liberty of conscience has been urged upon the legislators of the nation. The question of enforcing Sunday observance has become one of national interest and importance. We well know what the result of this movement will be. But are we ready for the issue? Have we faithfully discharged the duty which God has committed to us of giving the people warning of the danger before them?

> «En stor krise venter Guds folk. En krise venter verden. Den mest skjellsettende strid gjennom alle tidsaldre står like foran oss. Hendelser som vi i mer enn førti år, på den profetiske ords myndighet, har erklært å være forestående, finner nå sted for våre øyne. Allerede er spørsmålet om et tillegg til grunnloven som innskrenker samvittighetsfriheten, blitt fremmet for nasjonens lovgivere. Spørsmålet om å håndheve søndagshelligholdelse er blitt et anliggende av nasjonal interesse og betydning. Vi vet godt hva utfallet av denne bevegelsen vil bli. Men er vi rede for det som kommer? Har vi trofast oppfylt den plikt som Gud har betrodd oss, å gi folket advarsel om den fare som ligger foran dem?»

> “There are many, even of those engaged in this movement for Sunday enforcement, who are blinded to the results which will follow this action. They do not see that they are striking directly against religious liberty. There are many who have never understood the claims of the Bible Sabbath and the false foundation upon which the Sunday institution rests. Any movement in favor of religious legislation is really an act of concession to the papacy, which for so many ages has steadily warred against liberty of conscience. Sunday observance owes its existence as a so-called Christian institution to ‘the mystery of iniquity;’ and its enforcement will be a virtual recognition of the principles which are the very cornerstone of Romanism. When our nation shall so abjure the principles of its government as to enact a Sunday law, Protestantism will in this act join hands with popery; it will be nothing else than giving life to the tyranny which has long been eagerly watching its opportunity to spring again into active despotism.

> «Det er mange, selv blant dem som er engasjert i denne bevegelsen for håndhevelse av søndagen, som er blindet for de følger som vil følge av denne handlingen. De ser ikke at de slår direkte mot religionsfriheten. Det er mange som aldri har forstått den bibelske sabbatens krav og det falske grunnlag som søndagsinstitusjonen hviler på. Enhver bevegelse til fordel for religiøs lovgivning er i virkeligheten en innrømmelse til pavedømmet, som gjennom så mange tidsaldre stadig har ført krig mot samvittighetsfriheten. Søndagshelligholdelsen skylder sin eksistens som en såkalt kristen institusjon til «lovløshetens hemmelighet»; og dens håndhevelse vil være en faktisk anerkjennelse av de prinsipper som er selve hjørnesteinen i romanismen. Når vår nasjon i en slik grad skal fornekte sitt styres grunnprinsipper at den vedtar en søndagslov, vil protestantismen ved denne handling rekke hånden til paveriet; det vil ikke være noe annet enn å gi liv til det tyranni som lenge ivrig har ventet på sin anledning til igjen å bryte fram i aktiv despotisme.»

> “The National Reform movement, exercising the power of religious legislation, will, when fully developed, manifest the same intolerance and oppression that have prevailed in past ages. Human councils then assumed the prerogatives of Deity, crushing under their despotic power liberty of conscience; and imprisonment, exile, and death followed for those who opposed their dictates. If popery or its principles shall again be legislated into power, the fires of persecution will be rekindled against those who will not sacrifice conscience and the truth in deference to popular errors. This evil is on the point of realization.

> Den nasjonale reformbevegelsen, idet den utøver den religiøse lovgivningens makt, vil, når den er fullt utviklet, åpenbare den samme intoleranse og undertrykkelse som har rådet i tidligere tider. Menneskelige råd tiltok seg da Guddommens prerogativer og knuste under sin despotiske makt samvittighetsfriheten; og fengsling, landflyktighet og død fulgte for dem som motsatte seg deres påbud. Dersom pavedømmet eller dets prinsipper igjen blir lovfestet til makt, vil forfølgelsens ild atter bli opptent mot dem som ikke vil ofre samvittigheten og sannheten av hensyn til folkelige villfarelser. Dette onde står på nippet til å bli virkeliggjort.

> “When God has given us light showing the dangers before us, how can we stand clear in His sight if we neglect to put forth every effort in our power to bring it before the people? Can we be content to leave them to meet this momentous issue unwarned?” Testimonies, volume 5, 711, 712.

> «Når Gud har gitt oss lys som viser oss farene foran oss, hvordan kan vi stå rene for Hans åsyn dersom vi forsømmer å gjøre enhver anstrengelse som står i vår makt for å legge det frem for folket? Kan vi være tilfreds med å la dem møte dette skjebnesvangre spørsmål uten advarsel?» Testimonies, bind 5, 711, 712.

Back to Articles