Article

# Rome Establishes the Vision - Number Eight

Roma oppretter synet – nummer åtte

Foundations of Sand: The Rejection of Prophetic Truth in Laodicean Adventism

Fundamenter av sand: Forkastelsen av profetisk sannhet i laodikeisk adventisme

Author

Jeff Pippenger

Published

August 18, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the last article we referenced the following words of Jesus.

I den siste artikkelen henviste vi til følgende ord av Jesus.

> Beware of false prophets, which come to you in sheep’s clothing, but inwardly they are ravening wolves. Ye shall know them by their fruits. Do men gather grapes of thorns, or figs of thistles? Even so every good tree bringeth forth good fruit; but a corrupt tree bringeth forth evil fruit. A good tree cannot bring forth evil fruit, neither can a corrupt tree bring forth good fruit. Every tree that bringeth not forth good fruit is hewn down, and cast into the fire. Wherefore by their fruits ye shall know them. Not everyone that saith unto me, Lord, Lord, shall enter into the kingdom of heaven; but he that doeth the will of my Father which is in heaven. Many will say to me in that day, Lord, Lord, have we not prophesied in thy name? and in thy name have cast out devils? and in thy name done many wonderful works? And then will I profess unto them, I never knew you: depart from me, ye that work iniquity. Therefore whosoever heareth these sayings of mine, and doeth them, I will liken him unto a wise man, which built his house upon a rock: And the rain descended, and the floods came, and the winds blew, and beat upon that house; and it fell not: for it was founded upon a rock. And every one that heareth these sayings of mine, and doeth them not, shall be likened unto a foolish man, which built his house upon the sand: And the rain descended, and the floods came, and the winds blew, and beat upon that house; and it fell: and great was the fall of it. Matthew 7:15–27.

> Vokt dere for falske profeter, som kommer til dere i fåreklær, men innvendig er de glupske ulver. På fruktene deres skal dere kjenne dem. Sankes vel druer av tornebusker eller fikener av tistler? Slik bærer hvert godt tre god frukt; men et dårlig tre bærer dårlig frukt. Et godt tre kan ikke bære dårlig frukt, og et dårlig tre kan heller ikke bære god frukt. Hvert tre som ikke bærer god frukt, blir hogd ned og kastet på ilden. Derfor skal dere kjenne dem på fruktene deres. Ikke enhver som sier til meg: Herre, Herre, skal komme inn i himlenes rike, men den som gjør min himmelske Fars vilje. Mange skal si til meg på den dag: Herre, Herre, har vi ikke profetert i ditt navn, og i ditt navn drevet ut onde ånder, og i ditt navn gjort mange kraftige gjerninger? Og da skal jeg si dem rent ut: Jeg har aldri kjent dere. Vik bort fra meg, dere som gjør urett. Derfor: Hver den som hører disse mine ord og gjør etter dem, ham vil jeg ligne med en vis mann, som bygde sitt hus på fjell. Og regnet styrtet ned, og flommene kom, og vindene blåste og slo mot det huset; men det falt ikke, for det var grunnlagt på fjell. Og hver den som hører disse mine ord og ikke gjør etter dem, skal lignes med en uforstandig mann, som bygde sitt hus på sand. Og regnet styrtet ned, og flommene kom, og vindene blåste og slo mot det huset; og det falt, og dets fall var stort. Matteus 7:15–27.

The rebellion of 1863 marks the beginning of Laodicean Seventh-day Adventism building a false foundation upon the sand. Sand represents the satanic principle of pluralism, in contrast with the Rock of absolute truth. Absolute truth is established upon two witnesses, and the truths represented upon the two sacred charts of Habakkuk, which Adventism has progressively set aside, are derived from the Bible and confirmed by the Spirit of Prophecy. Those truths are absolute.

Opprøret i 1863 markerer begynnelsen på at laodikeisk syvendedagsadventisme bygger et falskt fundament på sanden. Sand representerer det sataniske prinsippet om pluralisme, i kontrast til Klippen av absolutt sannhet. Absolutt sannhet er grunnfestet på to vitner, og sannhetene som er fremstilt på Habakkuks to hellige tavler, og som adventismen gradvis har satt til side, er hentet fra Bibelen og stadfestet av Profetiens Ånd. Disse sannhetene er absolutte.

> “The enemy is seeking to divert the minds of our brethren and sisters from the work of preparing a people to stand in these last days. His sophistries are designed to lead minds away from the perils and duties of the hour. They estimate as of little value the light that Christ came from heaven to give to John for His people. They teach that the scenes just before us are not of sufficient importance to receive special attention. They make of no effect the truth of heavenly origin, and rob the people of God of their past experience, giving them instead a false science. ‘Thus saith the Lord: Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein.’ [Jeremiah 6:16.]

> «Fienden søker å avlede våre brødres og søstres sinn fra arbeidet med å berede et folk til å stå i disse siste dager. Hans sofisterier er utformet for å lede sinnene bort fra denne times farer og plikter. De anser det lys som Kristus kom fra himmelen for å gi til Johannes for sitt folk, som av liten verdi. De lærer at de scener som ligger like foran oss, ikke er av tilstrekkelig betydning til å fortjene særlig oppmerksomhet. De gjør sannheten av himmelsk opphav uten virkning og berøver Guds folk deres tidligere erfaring, idet de i stedet gir dem en falsk vitenskap. ‘Så sier Herren: Stå på veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den.’ [Jeremiah 6:16.]»

> “Let none seek to tear away the foundations of our faith,—the foundations that were laid at the beginning of our work, by prayerful study of the Word and by revelation. Upon these foundations we have been building for more than fifty years. Men may suppose that they have found a new way, that they can lay a stronger foundation than that which has been laid; but this is a great deception. ‘Other foundation can no man lay than that is laid.’ [1 Corinthians 3:11.] In the past, many have undertaken to build a new faith, to establish new principles; but how long did their building stand? It soon fell; for it was not founded upon the Rock.” Testimonies, volume 8, 296–297.

> «La ingen søke å rive bort grunnvollene for vår tro — de grunnvollene som ble lagt ved begynnelsen av vårt arbeid, gjennom bønnfull granskning av Ordet og ved åpenbaring. På disse grunnvollene har vi bygget i mer enn femti år. Mennesker kan mene at de har funnet en ny vei, at de kan legge en sterkere grunnvoll enn den som er lagt; men dette er et stort bedrag. ‘For ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt.’ [1 Korinter 3:11.] I fortiden har mange forsøkt å bygge en ny tro, å etablere nye prinsipper; men hvor lenge ble deres bygg stående? Det falt snart; for det var ikke grunnlagt på Klippen.» Testimonies, bind 8, 296–297.

When September 11, 2001 arrived so did the rains of the Holy Spirit.

Da 11. september 2001 kom, kom også Den Hellige Ånds regn.

> “The latter rain is to fall upon the people of God. A mighty angel is to come down from heaven, and the whole earth is to be lighted with his glory.” Review and Herald, April 21, 1891.

> «Sildigregnet skal falle over Guds folk. En mektig engel skal komme ned fra himmelen, og hele jorden skal opplyses av hans herlighet.» Review and Herald, 21. april 1891.

When the great buildings of New York City were thrown down by a touch from God, the latter rain began to sprinkle. When September 11, 2001 arrived the floodgates of papal principles was released.

Da de store bygningene i New York City ble lagt i ruiner ved et streif fra Gud, begynte senregnet å drysse. Da 11. september 2001 kom, ble slusene for de pavelige prinsippene åpnet.

> “In this time of prevailing iniquity, the Protestant churches that have rejected a ‘Thus saith the Lord,’ will reach a strange pass. They will be converted to the world. In their separation from God, they will seek to make falsehood and apostasy from God the law of the nation. They will work upon the rulers of the land to make laws to restore the lost ascendency of the man of sin, who sits in the temple of God, showing himself that he is God. The Roman Catholic principles will be taken under the protection of the state. The protest of Bible truth will no longer be tolerated by those who have not made the law of God their rule of life.” Review and Herald, December 21, 1897.

> «I denne tid med rådende ugudelighet vil de protestantiske kirkene som har forkastet et ‘Så sier Herren’, komme i en underlig stilling. De vil bli omvendt til verden. I sin adskillelse fra Gud vil de søke å gjøre løgn og frafall fra Gud til nasjonens lov. De vil påvirke landets herskere til å lage lover for å gjenopprette den tapte overmakten til syndens menneske, han som sitter i Guds tempel og viser seg selv fram som om han er Gud. De romersk-katolske prinsippene vil bli tatt under statens beskyttelse. Den protest som Bibelens sannhet nedlegger, vil ikke lenger bli tålt av dem som ikke har gjort Guds lov til sin leveregel.» Review and Herald, 21. desember 1897.

The Patriot Act marks the beginning of the protection of Roman Catholic principles, that progressively leads to the soon-coming Sunday law. On September 11, 2001 the four winds that represent Islam of the third woe, began to blow.

Patriot Act markerer begynnelsen på beskyttelsen av romersk-katolske prinsipper, noe som gradvis leder til den snart kommende søndagsloven. Den 11. september 2001 begynte de fire vindene som representerer islam i det tredje ve, å blåse.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> «Engler holder de fire vinder tilbake, fremstilt som en rasende hest som søker å rive seg løs og storme over hele jordens overflate, med ødeleggelse og død i sitt spor.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live. We need to see that the way is narrow, and the gate strait. But as we pass through the strait gate, its wideness is without limit.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Skal vi sove helt på terskelen til den evige verden? Skal vi være sløve og kalde og døde? Å, at vi i våre menigheter måtte ha Guds Ånd og ånde innblåst i Hans folk, så de kunne stå på sine føtter og leve. Vi trenger å se at veien er smal, og porten trang. Men når vi går gjennom den trange port, er dens vidde uten grense.» Manuscript Releases, bind 20, 217.

The rain, wind, and flood arrived on September 11, 2001 and the Laodicean Seventh-day Adventist church was tested as were the Jews at the baptism of Christ, and as were the Protestants beginning on August 11, 1840. From that point until the rebellious prediction of July 18, 2020, the Laodicean Seventh-day Adventist house progressively fell, just as certainly as the Jew’s temple was pronounced desolate before the cross, and just as the Protestants transitioned unto apostate Protestantism at the first disappointment of April 19, 1844.

Regnet, vinden og flommen kom den 11. september 2001, og den laodikeiske Syvendedags Adventist-menighet ble prøvet slik jødene ble det ved Kristi dåp, og slik protestantene ble det med begynnelse den 11. august 1840. Fra dette tidspunkt og inntil den opprørske forutsigelsen den 18. juli 2020 falt den laodikeiske Syvendedags Adventist-bolig gradvis, like så sikkert som jødenes tempel ble erklært øde før korset, og slik protestantene gikk over til frafallen protestantisme ved den første skuffelsen den 19. april 1844.

The Laodicean movement of the third angel then entered into its final testing process, and as with the testing that began on September 11, 2001 the virgins were called to return to the old paths, which were the foundational truths of not only the Millerite movement of the first and second angels, but also the foundational truths of the movement of the third angel.

Den laodikeiske bevegelsen under den tredje engel gikk deretter inn i sin endelige prøvingsprosess, og i likhet med den prøven som begynte den 11. september 2001, ble jomfruene kalt til å vende tilbake til de gamle stier, som var de grunnleggende sannheter ikke bare for millerittbevegelsen under den første og den andre engel, men også de grunnleggende sannheter for den tredje engels bevegelse.

The symbol of the rejection of those foundational truths in the context of the strong delusion is the message Paul recorded in Second Thessalonians. That message is symbolized by “the daily” in the book of Daniel, for it was in the passage of Thessalonians that William Miller came to understand that “the daily” in the book of Daniel represented pagan Rome.

Symbolet på forkastelsen av disse grunnleggende sannhetene i sammenhengen med den sterke villfarelse er budskapet Paulus nedtegnet i Andre Tessalonikerbrev. Dette budskapet symboliseres ved «det daglige» i Daniels bok, for det var i avsnittet i Tessalonikerbrevet at William Miller kom til å forstå at «det daglige» i Daniels bok representerte det hedenske Roma.

There have been books penned that address the definition of “the daily” in the book of Daniel. Most are erroneous, though if you wish to review a paper from an Adventist theologian that gets it right, you could locate, The Mystery of the Daily, by John W. Peters. I do not intend to address that element of “the daily,” in this article. There are also other books that cover the history of the “who, what and why” that the false view of “the daily” was ultimately established within Laodicean Seventh-day Adventism.

Det er blitt skrevet bøker som behandler definisjonen av «det daglige» i Daniels bok. De fleste er feilaktige, men dersom du ønsker å gjennomgå et skrift fra en adventistisk teolog som forstår det rett, kan du finne The Mystery of the Daily, av John W. Peters. Jeg har ikke til hensikt å behandle dette aspektet ved «det daglige» i denne artikkelen. Det finnes også andre bøker som dekker historien om «hvem, hva og hvorfor» knyttet til hvordan det falske synet på «det daglige» til slutt ble etablert innen laodikeisk syvendedagsadventisme.

The definition of the Hebrew word translated as “the daily”, and the history of rebellion against the foundational truth of “the daily” that began in earnest in 1901, has been repeatedly set forth in Habakkuk’s Tables and also in the recent articles on the book of Daniel.

Definisjonen av det hebraiske ordet som er oversatt med «det stadige», og historien om opprøret mot den grunnleggende sannheten om «det stadige», som for alvor begynte i 1901, er gjentatte ganger blitt fremstilt i Habakkuks tavler og også i de nylige artiklene om Daniels bok.

I intend to keep the focus of “the daily” in this article on the prophetic characteristics associated with the symbol of Rome being rejected. Any who genuinely accept the authority of the writings of Ellen White simply need to read the following to know what is the correct understanding of “the daily.”

Jeg har til hensikt i denne artikkelen å holde fokus for «det daglige» på de profetiske kjennetegnene som er forbundet med symbolet på at Roma blir forkastet. Enhver som oppriktig anerkjenner autoriteten i Ellen Whites skrifter, trenger ganske enkelt bare å lese det følgende for å vite hva som er den rette forståelsen av «det daglige».

> “Then I saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry. When union existed, before 1844, nearly all were united on the correct view of the ‘Daily;’ but since 1844, in the confusion, other views have been embraced, and darkness and confusion has followed.” Review and Herald, November 1, 1850.

> «Deretter så jeg, når det gjaldt «det daglige», at ordet «offer» var tilføyd av menneskelig visdom, og ikke hører til teksten; og at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte domstidens rop. Da enheten bestod, før 1844, var nesten alle forent om den rette forståelsen av «det daglige»; men siden 1844, i forvirringen, er andre oppfatninger blitt antatt, og mørke og forvirring har fulgt.» Review and Herald, 1. november 1850.

To reject William Miller’s understanding of “the daily” is to simultaneously reject the authority of the writings of Ellen White, for she saw “that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.” She was also shown that the other views of “the daily” produced “darkness and confusion,” which are not attributes of Christ. Miller recognized “the daily” as pagan Rome when he studied Second Thessalonians.

Å forkaste William Millers forståelse av «det daglige» er samtidig å forkaste autoriteten i Ellen Whites skrifter, for hun så «at Herren gav den rette forståelsen av det til dem som forkynte domstidens rop.» Hun fikk også vist at de andre oppfatningene av «det daglige» frembrakte «mørke og forvirring», som ikke er Kristi kjennetegn. Miller identifiserte «det daglige» som det hedenske Roma da han studerte Andre Tessalonikerbrev.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> «Jeg leste videre og kunne ikke finne noe annet tilfelle der det [det daglige] forekom, enn i Daniel. Deretter tok jeg [ved hjelp av en konkordans] de ordene som stod i forbindelse med det: ‘ta bort’; han skal ta bort det daglige; ‘fra den tid det daglige blir tatt bort,’ osv. Jeg leste videre og tenkte at jeg ikke skulle finne noe lys over teksten; til slutt kom jeg til 2 Tessalonikerne 2:7, 8. ‘For lovløshetens hemmelighet er alt virksom allerede; bare at den som nå holder tilbake, vil holde tilbake inntil han blir tatt av veien, og da skal den lovløse bli åpenbart,’ osv. Og da jeg var kommet til den teksten, å, hvor klar og herlig sannheten fremstod! Der er det! Det er det daglige! Vel, hva mener nå Paulus med ‘den som nå holder tilbake,’ eller hindrer? Med ‘syndens menneske’ og den ‘lovløse’ menes pavedømmet. Vel, hva er det som hindrer at pavedømmet blir åpenbart? Jo, det er hedenskapet; vel, da må ‘det daglige’ bety hedenskapet.»—William Miller, Second Advent Manual, side 66.» Advent Review and Sabbath Herald, 6. januar 1853.

Ultimately, Laodicean Adventism set aside the correct understanding which was given to Miller and those who gave the judgment hour cry, for apostate Protestantism’s erroneous idea that “the daily” represented Christ’s sanctuary ministry. That understanding is absurd on many levels, but more than being fallacious, it claims that a satanic symbol is a symbol of Christ.

Til slutt tilsidesatte laodikeisk adventisme den rette forståelsen som ble gitt til Miller og dem som forkynte domstimens rop, til fordel for den frafalne protestantismens feilaktige oppfatning at «det daglige» representerte Kristi helligdomstjeneste. Denne forståelsen er absurd på mange plan, men mer enn å være feilaktig, hevder den at et satanisk symbol er et symbol på Kristus.

> “Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.” The Great Controversy, 439.

> «Mens dragen således først og fremst representerer Satan, er den i sekundær forstand et symbol på det hedenske Roma.» The Great Controversy, 439.

Miller identified “the daily” as pagan Rome, the dragon, but Laodicean Adventism took the idea from fallen Protestantism that it represents Christ’s heavenly sanctuary ministry. The rejection of Miller’s identification of “the daily” as pagan Rome represents a rejection of a truth which is represented upon both the sacred charts that were a fulfillment of Habakkuk chapter two. It is therefore a rejection of a foundational truth, just as was the rejection of the seven times of Leviticus twenty-six.

Miller identifiserte «det daglige» som det hedenske Roma, dragen, men laodikeisk adventisme overtok fra det falne protestantismen den oppfatning at det representerer Kristi himmelske helligdomstjeneste. Forkastelsen av Millers identifikasjon av «det daglige» som det hedenske Roma utgjør en forkastelse av en sannhet som er fremstilt på begge de hellige kartene som var en oppfyllelse av Habakkuk kapittel to. Det er derfor en forkastelse av en grunnleggende sannhet, slik også forkastelsen av de sju tider i Tredje Mosebok tjueseks var det.

To reject the truth that “the daily,” represents pagan Rome, is to reject the foundations of Adventism and the authority of the Spirit of Prophecy. Identifying a symbol of Satan as a symbol of Christ is parallel to identifying the work of Christ as the work of Satan.

Å forkaste sannheten om at «det daglige» representerer det hedenske Roma, er å forkaste adventismens grunnvoller og Profetiens Ånds autoritet. Å identifisere et symbol på Satan som et symbol på Kristus er parallelt med å identifisere Kristi verk som Satans verk.

> “In rejecting Christ the Jewish people committed the unpardonable sin; and by refusing the invitation of mercy, we may commit the same error. We offer insult to the Prince of life, and put Him to shame before the synagogue of Satan and before the heavenly universe when we refuse to listen to His delegated messengers, and instead listen to the agents of Satan, who would draw the soul away from Christ. So long as one does this, he can find no hope or pardon, and he will finally lose all desire to be reconciled to God.” The Desire of Ages, 324.

> «Ved å forkaste Kristus begikk det jødiske folk den utilgivelige synd; og ved å avslå nådens innbydelse kan vi begå den samme feilen. Vi krenker livets Fyrste og fører skam over Ham framfor Satans synagoge og framfor det himmelske univers når vi nekter å høre på Hans utsendte budbærere og i stedet lytter til Satans redskaper, som vil dra sjelen bort fra Kristus. Så lenge en gjør dette, kan han ikke finne håp eller tilgivelse, og til sist vil han miste ethvert ønske om å bli forlikt med Gud.» The Desire of Ages, 324.

When Laodicean Adventism rejected the foundational understanding of “the daily” and the seven times, they not only rejected the authority of the Spirit of Prophecy, and the foundations, but they rejected the work of William Miller, who had been led to his understandings by the angel Gabriel and other angels.

Da laodikeisk adventisme forkastet den grunnleggende forståelsen av «det daglige» og de sju tider, forkastet de ikke bare Profetiens Ånds autoritet og selve grunnvollene, men de forkastet også William Millers verk, han som var blitt ledet til sine forståelser av engelen Gabriel og andre engler.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> «Gud sendte sin engel for å virke på hjertet til en bonde som ikke hadde trodd Bibelen, for å lede ham til å granske profetiene. Guds engler besøkte gjentatte ganger denne utvalgte, for å lede hans sinn og åpne for hans forståelse profetier som alltid hadde vært mørke for Guds folk. Begynnelsen på sannhetens kjede ble gitt ham, og han ble ledet videre til å søke ledd etter ledd, inntil han med undring og beundring skuet Guds Ord. Der så han en fullkommen sannhetskjede. Det Ordet som han hadde betraktet som uinspirert, åpnet seg nå for hans syn i sin skjønnhet og herlighet. Han så at én del av Skriften forklarer en annen, og når ett skriftsted var lukket for hans forståelse, fant han i en annen del av Ordet det som forklarte det. Han betraktet Guds hellige Ord med glede og med den dypeste respekt og ærefrykt.» Early Writings, 230.

“His angel” is an expression that identifies the angel Gabriel.

«Hans engel» er et uttrykk som identifiserer engelen Gabriel.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> «Engelens ord: ‘Jeg er Gabriel, som står for Guds åsyn,’ viser at han innehar en stilling av høy ære i de himmelske saler. Da han kom med et budskap til Daniel, sa han: ‘Det er ingen som står meg bi i disse ting, uten Mikael [Kristus], deres fyrste.’ Daniel 10:21. Om Gabriel sier Frelseren i Åpenbaringen at ‘Han sendte det og kunngjorde det ved sin engel til sin tjener Johannes.’ Åpenbaringen 1:1.» Slektenes håp, 99.

The identification of a satanic symbol as a symbol of Christ is not only a parallel to the unpardonable sin, but the unpardonable sin is also associated with the rejection of the messengers who Christ sends. “The daily” then becomes the symbol of the unpardonable sin, and when it is understood that the “chosen one,” William Miller was led to the correct understanding of that truth, and when it was thereafter rejected, it fits directly into Second Thessalonians, which is the very passage of Scripture where Miller made his discovery. To reject that truth, is evidence of not loving the truth, and that rebellion produces a removal of the Holy Spirit and the delivery of the unholy spirit of Satan, which Paul identifies as strong delusion.

Identifikasjonen av et satanisk symbol som et symbol på Kristus er ikke bare en parallell til den utilgivelige synd, men den utilgivelige synd er også forbundet med forkastelsen av de budbærere som Kristus sender. «Det daglige» blir da symbolet på den utilgivelige synd, og når det forstås at den «utvalgte», William Miller, ble ledet til den rette forståelse av denne sannhet, og når den deretter ble forkastet, passer det direkte inn i Andre Tessalonikerbrev, som nettopp er det skriftsted hvor Miller gjorde sin oppdagelse. Å forkaste denne sannhet er et bevis på at man ikke elsker sannheten, og dette opprør frembringer en borttagelse av Den Hellige Ånd og overgivelsen til Satans vanhellige ånd, som Paulus betegner som en kraftig villfarelse.

Just as “the robbers of thy people”, who “establish the vision”, “the daily” is a symbol of pagan Rome. In the context of Second Thessalonians, Paul teaches that the rejection of the message of chapter two is evidence that those who do so, do not love the truth. Because they do not love the truth represented in the chapter, they receive strong delusion.

Akkurat som «røverne av ditt folk», som «oppfyller synet», er «det daglige» et symbol på det hedenske Roma. I sammenhengen i Andre Tessalonikerbrev lærer Paulus at forkastelsen av budskapet i kapittel to er et bevis på at de som gjør det, ikke elsker sannheten. Fordi de ikke elsker sannheten som er framstilt i kapitlet, blir de gitt en kraftig villfarelse.

All the prophets are addressing the last days, and previous inspired passages in this article identify that the strong delusion arrives upon those who do not love the truth during the outpouring of the Holy Spirit. One class is receiving the oil, and the other class is receiving strong delusion.

Alle profetene taler om de siste dager, og tidligere inspirerte avsnitt i denne artikkelen fastslår at den kraftige villfarelsen kommer over dem som ikke elsker sannheten under Den hellige ånds utgytelse. Den ene klassen mottar oljen, og den andre klassen mottar en kraftig villfarelse.

The Holy Spirit is poured out during the history when the Holy Spirit is being removed from those who reject the increase of knowledge that is opened up during the two testing periods of the sealing time from September 11, 2001 to the soon-coming Sunday law. Repeating a prior passage:

Den Hellige Ånd blir utøst i løpet av den historien da Den Hellige Ånd blir tatt bort fra dem som forkaster den økningen i kunnskap som blir åpnet opp i løpet av de to prøvelsesperiodene i beseglingstiden fra 11. september 2001 til den snart kommende søndagsloven. Gjentar et tidligere avsnitt:

> “Looking down to the last days, the same infinite power declares, concerning those who ‘received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘For this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ As they reject the teachings of His Word, God withdraws His Spirit, and leaves them to the deceptions which they love.” Early Writings, 46.

> «Idet den samme uendelige kraft skuer frem mot de siste dager, erklærer den om dem som «ikke tok imot sannhetens kjærlighet, så de kunne bli frelst»: «Derfor skal Gud sende dem villfarelsens makt, så de tror løgnen, for at de alle skal bli dømt, de som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten.» Når de forkaster læren i Hans Ord, trekker Gud sin Ånd tilbake og overlater dem til de bedrag som de elsker.» Early Writings, 46.

Line upon line, Daniel teaches that in the last days, it is the robbers of thy people, (a symbol of Rome) that establishes the vision. The robbers are also represented as “the daily.” Solomon teaches that in the last days those who do not have the vision, perish, which is to be naked. To be made naked is to be a Laodicean, and a Laodicean is a foolish virgin.

Linj e på linje lærer Daniel at i de siste dager er det røverne av ditt folk, (et symbol på Roma) som stadfester synet. Røverne er også framstilt som «det daglige». Salomo lærer at i de siste dager går de som ikke har synet, til grunne, hvilket er å være naken. Å bli gjort naken er å være en laodikeer, og en laodikeer er en dårlig jomfru.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Den tilstand i menigheten som de dårlige jomfruer representerer, omtales også som den laodikeiske tilstand.» Review and Herald, 19. august 1890.

To be a foolish virgin when the message of the Midnight Cry arrives is to manifest what John records in Revelation chapter sixteen as, “the shame of thy nakedness.” John’s warning in the sixth plague is in relation to the threefold union of the dragon, the beast and the false prophet who, since 1989, are in the process of leading the world to Armageddon.

Å være en dårelig jomfru når midnattsropets budskap kommer, er å åpenbare det Johannes nedtegner i Åpenbaringen kapittel seksten som «skammen av din nakenhet». Johannes’ advarsel i den sjette plage står i forbindelse med den trefoldige forening av dragen, dyret og den falske profet, som siden 1989 er i ferd med å føre verden til Harmageddon.

Paul’s message in Second Thessalonians is not simply about pagan Rome being represented by Daniel as “the daily,” but the chapter is emphasizing the relationship of pagan Rome to papal Rome. Pagan Rome restrained (withholdeth) the man of sin from coming to the throne of the earth in 538. Once pagan Rome was taken away, then “the mystery of iniquity,” “that wicked” who is the pope of Rome, is revealed. In the chapter Paul is identifying a specific prophetic relationship between pagan and papal Rome. To reject the teaching of the chapter is to reject the truth and receive strong delusion.

Paulus’ budskap i Andre Tessalonikerbrev handler ikke ganske enkelt om at det hedenske Roma av Daniel fremstilles som «det daglige», men kapitlet fremhever forholdet mellom det hedenske Roma og det pavelige Roma. Det hedenske Roma holdt igjen (holder tilbake) syndens menneske fra å bestige jordens trone i 538. Da det hedenske Roma ble tatt bort, blir så «lovløshetens hemmelighet», «den lovløse», som er paven i Roma, åpenbart. I kapitlet identifiserer Paulus et bestemt profetisk forhold mellom det hedenske og det pavelige Roma. Å forkaste kapitlets lære er å forkaste sannheten og ta imot en kraftig villfarelse.

> Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:3–12.

> La ingen bedra dere på noen måte; for den dagen kommer ikke uten at frafallet først kommer, og syndens menneske blir åpenbart, fortapelsens sønn, han som står imot og opphøyer seg over alt som kalles Gud eller blir tilbedt, så han setter seg i Guds tempel som Gud og viser seg selv fram som om han var Gud. Husker dere ikke at jeg sa dere dette da jeg ennå var hos dere? Og nå vet dere hva som holder igjen, så han kan bli åpenbart i sin tid. For lovløshetens hemmelighet er allerede virksom; bare må den som nå holder igjen, fortsette å holde igjen inntil han blir ryddet av veien. Og da skal den lovløse bli åpenbart, han som Herren Jesus skal fortære med sin munns ånd og gjøre til intet ved glansen av sitt komme. Hans komme er etter Satans virksomhet, med all kraft og tegn og løgnens undergjerninger, og med all urettferdighetens forførelse blant dem som går fortapt, fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst. Og derfor sender Gud dem en kraftig villfarelse, så de tror løgnen, for at alle de skal bli dømt som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten. 2 Tessaloniker 2:3–12.

Why are these last-day people “damned?” Why are they sent “strong delusion?” Why do they “perish” and thus reveal the shame of their nakedness? The passage states it is because they do not love the truth, and the truth set forth in the chapter identifies that pagan Rome, the fourth kingdom of Bible prophecy, would prevent papal Rome, the fifth kingdom of Bible prophecy, from ascending to the throne until paganism was taken away.

Hvorfor er disse mennesker i de siste dager «fordømt»? Hvorfor blir de sendt «kraftig villfarelse»? Hvorfor «går de fortapt» og åpenbarer således skammen ved sin nakenhet? Avsnittet sier at det er fordi de ikke elsker sannheten, og sannheten som fremstilles i kapitlet, viser at det hedenske Roma, det fjerde riket i Bibelens profeti, ville hindre det pavelige Roma, det femte riket i Bibelens profeti, fra å bestige tronen før hedenskapet var tatt bort.

The relationship between pagan and papal Rome that is identified in the chapter is also identified by John with the relationship of the church of Pergamos and the church of Thyatira. Pergamos aligns with pagan Rome and Thyatira is papal Rome. Paul and John provide two witnesses of the relationship of the two powers, as does the book of Daniel.

Forholdet mellom det hedenske og det pavelige Roma som identifiseres i kapitlet, blir også av Johannes identifisert gjennom forholdet mellom menigheten i Pergamon og menigheten i Tyatira. Pergamon svarer til det hedenske Roma, og Tyatira er det pavelige Roma. Paulus og Johannes gir to vitner om forholdet mellom de to maktene, slik også Daniels bok gjør.

In the book of Daniel, the relationship of pagan Rome with papal Rome is repeatedly set forth. In Daniel two, it is represented by the mixture of iron with miry clay. In Daniel seven both pagan and papal Rome are the “diverse” kingdoms, and though Daniel two illustrates the two powers as a mixture, chapter seven identifies that the papal power proceeds out of the ten horned kingdom of pagan Rome. In Daniel eight the little horn of verses nine through twelve is Rome in both its phases. Verses nine and eleven are the little horn in the masculine tense, thus identifying pagan Rome, and verses ten and twelve are the little horn in the feminine tense, thus identifying papal Rome.

I Daniels bok blir forholdet mellom det hedenske Roma og det pavelige Roma gjentatte ganger fremstilt. I Daniel 2 blir det framstilt ved blandingen av jern med leire. I Daniel 7 er både det hedenske og det pavelige Roma de «annerledes» rikene, og selv om Daniel 2 illustrerer de to maktene som en blanding, identifiserer kapittel 7 at den pavelige makten går ut fra det ti-hornede riket til det hedenske Roma. I Daniel 8 er det lille hornet i versene 9 til 12 Roma i begge sine faser. Vers 9 og 11 omtaler det lille hornet i maskulinum og identifiserer dermed det hedenske Roma, og vers 10 og 12 omtaler det lille hornet i femininum og identifiserer dermed det pavelige Roma.

In Daniel chapter eight, verse thirteen, pagan and papal Rome are portrayed as two desolating powers. Pagan Rome is “the daily” desolating power, and papal Rome is the transgression desolating power. In chapter eleven, verse thirty-one “the daily” desolating power of pagan Rome places the abomination desolating power, which is the papal power. In chapter twelve, verse eleven “the daily” desolating power of pagan Rome is removed in order to set up the abomination desolating power of the papacy.

I Daniel kapittel åtte, vers tretten, fremstilles det hedenske Roma og det pavelige Roma som to ødeleggende makter. Det hedenske Roma er den «daglige» ødeleggende makt, og det pavelige Roma er overtredelsen som ødelegger. I kapittel elleve, vers trettien, oppretter den «daglige» ødeleggende makt, det hedenske Roma, den vederstyggelighet som ødelegger, hvilket er den pavelige makt. I kapittel tolv, vers elleve, blir den «daglige» ødeleggende makt, det hedenske Roma, fjernet for å opprette den vederstyggelighet som ødelegger, nemlig pavedømmet.

The relationship of the two desolating powers of Rome is a primary theme of the books of Daniel and Revelation, and that relationship is what Paul identifies as the truth that must be loved if a person will shun the strong delusion that is produced by believing a lie. God is never redundant, and each representation of the relationship of pagan Rome with papal Rome provides its own special testimony upon the subject, but to reject the symbol of Rome in the last days, is to reject the latter rain and receive strong delusion in its place. It is to be forever identified as a naked Laodicean.

Forholdet mellom Romas to ødeleggende makter er et hovedtema i Daniels bok og Johannes’ åpenbaring, og dette forholdet er det Paulus identifiserer som den sannhet som må elskes dersom et menneske skal unngå den kraftige villfarelse som frembringes ved å tro løgnen. Gud er aldri overflødig, og hver fremstilling av forholdet mellom det hedenske Roma og det pavelige Roma bærer sitt eget særlige vitnesbyrd om emnet; men å forkaste symbolet på Roma i de siste dager er å forkaste senregnet og i stedet motta kraftig villfarelse. Det er å bli for all framtid identifisert som en naken laodikeer.

The Laodicean Adventist historians, though manifesting no sacred respect for the role and work of William Miller, do identify that it was his recognition of the relationship of pagan and papal Rome that was the prophetic structure which he built “all” of his prophetic applications. Gabriel and the other angels led Miller to understand the relationship of pagan and papal Rome, but in his history, he did not see Rome as a threefold entity consisting of the dragon, the beast and the false prophet.

De laodikeiske adventisthistorikerne, selv om de ikke viser noen hellig aktelse for William Millers rolle og verk, erkjenner likevel at det var hans erkjennelse av forholdet mellom det hedenske og det pavelige Roma som var den profetiske strukturen hvorpå han bygde «alle» sine profetiske anvendelser. Gabriel og de andre englene ledet Miller til å forstå forholdet mellom det hedenske og det pavelige Roma, men i sin historie så han ikke Roma som en trefoldig enhet bestående av dragen, dyret og den falske profet.

In his time the United States had not yet begun its role as the false prophet, for the Protestants of the United States did not become the daughters of Rome until 1844, and the foundational work of Miller had already been located upon the 1843 chart which was produced in May of 1842.

På hans tid hadde De forente stater ennå ikke begynt sin rolle som den falske profet, for protestantene i De forente stater ble ikke Roms døtre før i 1844, og Millers grunnleggende arbeid var allerede blitt plassert på 1843-kartet som ble utarbeidet i mai 1842.

In 1989 the last six verses of Daniel chapter eleven were unsealed, and the messenger for that period of time recognized that there were three powers whose prophetic activities ran through verses forty to forty-five of chapter eleven. The king of the south in verse forty is the dragon power, the king of the north is the papal power who had been delivered its deadly wound in the beginning of the verse in 1798, at the hands of the dragon power of Napoleonic France. In the verse the papal power begins the work of healing its deadly wound. In 1989 the king of the north retaliates against the dragon power of the Soviet Union, who had then become the king of the south. When the beast of Catholicism retaliated against the Soviet Union it came with the proxy army of the United States, the false prophet of Revelation chapter sixteen. The dragon king of the south, the beast king of the north and the false prophet of chariots, horsemen and ships are all illustrated in verse forty, and the prophetic line ends in verse forty-five, when the papal power “comes to his end with none to help.”

I 1989 ble de seks siste versene i Daniels ellevte kapittel avseglet, og budbæreren for denne tidsperioden erkjente at det var tre makter hvis profetiske virksomhet løp gjennom vers førti til førtifem i kapittel elleve. Kongen i sør i vers førti er dragens makt; kongen i nord er pavemakten, som i begynnelsen av verset i 1798 hadde fått sitt dødelige sår, ved dragens makt, Napoleons Frankrikes hånd. I verset begynner pavemakten arbeidet med å lege sitt dødelige sår. I 1989 gjengjelder kongen i nord mot dragens makt, Sovjetunionen, som da var blitt kongen i sør. Da katolisismens dyr gjengjeldte mot Sovjetunionen, kom det med Amerikas forente staters stedfortredende hær, den falske profeten i Åpenbaringen kapittel seksten. Dragen, kongen i sør, dyret, kongen i nord, og den falske profeten med vogner, ryttere og skip er alle fremstilt i vers førti, og den profetiske linjen ender i vers førtifem, når pavemakten «kommer til sin ende uten at noen hjelper ham».

Armageddon, in Revelation sixteen is a symbolic geographical area identifying the rebellion of mankind that precedes the return of Christ. Armageddon is a symbol of the word is made from two words, “Har” meaning mountain, and “Megiddo,” which is the valley of Jezreel. The fact that John combined a mountain with Megiddo, when Megiddo is a valley, informs the student of prophecy that Armageddon is a symbol, which contains a geographical reference, for there is no mountain in the valley of Jezreel.

Armageddon, i Åpenbaringen seksten, er et symbolsk geografisk område som identifiserer menneskehetens opprør som går forut for Kristi gjenkomst. Armageddon er et symbol på ordet er dannet av to ord, «Har», som betyr fjell, og «Megiddo», som er Jisre’el-dalen. Det at Johannes sammenføyer et fjell med Megiddo, når Megiddo er en dal, underretter profetiens student om at Armageddon er et symbol, som inneholder en geografisk henvisning, for det finnes intet fjell i Jisre’el-dalen.

The Jezreel Valley is situated between the three seas (Mediterranean Sea, Sea of Galilee, and Dead Sea) and Jerusalem. It is relatively central in northern Israel, with these three bodies of water and Jerusalem located around it in different directions. Verse forty-five of Daniel eleven is where the king of the north comes to his end with none to help, and the verse identifies his geographical end as between the seas and the glorious holy mountain of Jerusalem. Verse forty of Daniel eleven introduces the three powers that are the subjects of the healing of the deadly wound of the papal power and its ultimate end.

Jisre’el-dalen ligger mellom de tre havene (Middelhavet, Galileasjøen og Dødehavet) og Jerusalem. Den ligger forholdsvis sentralt i det nordlige Israel, med disse tre vannmassene og Jerusalem plassert omkring den i ulike retninger. Vers førtifem i Daniel elleve er stedet hvor kongen i nord går til sin ende uten noen til å hjelpe ham, og verset angir hans geografiske ende som mellom havene og det herlige hellige fjell, Jerusalem. Vers førti i Daniel elleve introduserer de tre maktene som er gjenstand for helbredelsen av det dødelige såret til pavemakten og dens endelige ende.

The first phrase of the verses identifies the time of the end in 1798, when the papacy received its deadly wound and verse forty-five identifies its permanent deadly wound. The prophetic history between the first and last death of the papal power identifies the rebellion of mankind as they restore the ascendancy of the papal power, when its deadly wound is healed in advance of the papal power’s ultimate demise. The six verses bear the signature of truth, for the beginning and end are both the death of the papal power, and the middle verses are the rebellion of mankind as the first deadly wound is healed.

Den første setningen i versene identifiserer endetiden i 1798, da pavedømmet mottok sitt dødssår, og vers førtifem identifiserer dets permanente dødssår. Den profetiske historien mellom den første og den siste død av pavemakten identifiserer menneskehetens opprør idet de gjenoppretter pavemaktens overhøyhet, når dets dødssår leges i forkant av pavemaktens endelige undergang. De seks versene bærer sannhetens signatur, for begynnelsen og enden er begge pavemaktens død, og de mellomliggende versene er menneskehetens opprør idet det første dødssåret leges.

Miller was given light from heavenly angels upon the relation of pagan and papal Rome. The key for Miller’s understanding of the prophetic model, which he employed for all of his prophetic applications, was “the daily” in Second Thessalonians. “The daily” in that chapter is pagan Rome, which is what established the vision that William Miller came to understand, for it is Rome, the robbers of thy people in verse fourteen of chapter eleven, that establishes the vision.

Miller fikk lys fra himmelske engler om forholdet mellom det hedenske og det pavelige Roma. Nøkkelen til Millers forståelse av den profetiske modellen, som han benyttet i alle sine profetiske anvendelser, var «det daglige» i Andre Tessalonikerbrev. «Det daglige» i det kapitlet er det hedenske Roma, og det var dette som stadfestet synet som William Miller kom til å forstå, for det er Roma, røverne av ditt folk i vers fjorten i kapittel elleve, som stadfester synet.

The messenger raised up to understand the increase of knowledge in 1989 came to understand the threefold nature of Rome. Miller was the messenger of the first and second angels, and he understood the first and second manifestations of Rome to establish the vision he presented to the world. The messenger of the third angel came to understand all three manifestations of Rome in order to establish the vision he was given to proclaim to the world.

Budbæreren som ble oppreist for å forstå kunnskapens tilvekst i 1989, kom til å forstå Romas trefoldige natur. Miller var den første og den andre engels budbærer, og han forstod Romas første og andre manifestasjoner for å stadfeste det synet han fremholdt for verden. Den tredje engels budbærer kom til å forstå alle Romas tre manifestasjoner for å stadfeste det synet han fikk å forkynne for verden.

The first manifestation of Rome was pagan Rome. Out of pagan Rome came papal Rome, the second manifestation. Out of the first two manifestations came modern Rome, the threefold alliance of the dragon, the beast and false prophet.

Romas første manifestasjon var det hedenske Roma. Ut av det hedenske Roma kom det pavelige Roma, den andre manifestasjonen. Ut av de to første manifestasjonene kom det moderne Roma, den trefoldige alliansen av dragen, dyret og den falske profet.

We will continue the line of the controversy of “the daily” in Advent history in the next article.

Vi vil fortsette fremstillingen av striden om «det daglige» i adventhistorien i den neste artikkelen.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> «Han som ser under overflaten, som leser alle menneskers hjerter, sier om dem som har hatt stort lys: ‘De er ikke plaget og forferdet på grunn av sin moralske og åndelige tilstand.’ Ja, de har valgt sine egne veier, og deres sjel gleder seg i deres vederstyggeligheter. Også jeg vil velge deres villfarelser og la det de frykter, komme over dem; fordi ingen svarte da jeg kalte, de hørte ikke da jeg talte, men gjorde det som var ondt i mine øyne og valgte det jeg ikke hadde behag i.’ ‘Gud skal sende dem kraftig villfarelse, så de tror løgnen,’ fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst, ‘men hadde sin glede i urettferdigheten.’ Jesaja 66:3, 4; 2 Tessaloniker 2:11, 10, 12.»

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Den himmelske Læreren spurte: «Hvilken sterkere villfarelse kan bedra sinnet enn den innbilning at du bygger på den rette grunnvoll og at Gud godtar dine gjerninger, når du i virkeligheten utfører mange ting etter verdslig klokskap og synder mot Jehova? Å, det er et stort bedrag, en fengslende villfarelse, som tar sinn i eie når mennesker som en gang har kjent sannheten, forveksler gudsfryktens skinn med dens ånd og kraft; når de antar at de er rike og har overflod og ikke trenger noe, mens de i virkeligheten mangler alt.»

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> «Gud har ikke forandret seg overfor sine trofaste tjenere som holder sine klær uplettede. Men mange roper: «Fred og trygghet», mens en plutselig ødeleggelse kommer over dem. Dersom det ikke skjer en grundig omvendelse, dersom mennesker ikke ydmyker sine hjerter ved bekjennelse og tar imot sannheten slik den er i Jesus, skal de aldri komme inn i himmelen. Når renselsen finner sted i våre rekker, skal vi ikke lenger hvile trygt og rose oss av å være rike og ha overflod av gods, så vi ikke trenger noe.»

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> «Hvem kan med sannhet si: ‘Vårt gull er prøvd i ilden; våre klær er ubesmittet av verden’? Jeg så vår Veileder peke på de såkalte rettferdighets klær. Idet Han rev dem av, blottla Han urenheten som lå skjult under. Så sa Han til meg: ‘Kan du ikke se hvordan de i hyklersk forstillelse har dekket over sin urenhet og sin karakterens råttenhet? «Hvorledes er den trofaste stad blitt til en skjøge!» Min Fars hus er blitt gjort til et handelshus, et sted hvorfra det guddommelige nærvær og herligheten er veket bort! Derfor er det svakhet, og kraft mangler.’» Testimonies, bind 8, 249, 250.

Back to Articles