Article

# Rome Establishes the Vision - Number Nine

Roma stadfester synet - nummer ni

Rejecting the Foundations: The Controversy of ‘The Daily’ and the Consequences of Denying Truth in Adventist Prophecy

Å forkaste grunnvollene: Kontroversen om «det daglige» og følgene av å fornekte sannheten i adventistisk profeti

Author

Jeff Pippenger

Published

August 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

We are currently addressing the prophetic line of the controversies within Advent history that have taken place concerning the various symbols of Rome. We are currently addressing “the daily” in the book of Daniel. That controversy represents a rejection of the foundations of Adventism, the rejection of the authority of the Spirit of Prophecy, and the rejection of the messenger that was chosen by God. Rejecting the work of Miller also represents a rejection of the instruction that had been given to Miller by heavenly angels, who led Miller to his understanding of the message produced by the increase of knowledge when the book of Daniel was unsealed in 1798.

Vi behandler for tiden den profetiske linjen i de stridsspørsmålene innen adventhistorien som har funnet sted angående de ulike symbolene på Roma. Vi behandler for tiden «det daglige» i Daniels bok. Denne striden representerer en forkastelse av adventismens grunnvoller, en forkastelse av Profetiens Ånds autoritet og en forkastelse av budbæreren som var utvalgt av Gud. Å forkaste Millers verk representerer også en forkastelse av den undervisning som var blitt gitt til Miller av himmelske engler, som ledet Miller til hans forståelse av det budskap som ble frembrakt ved kunnskapens økning da Daniels bok ble åpnet i 1798.

Those that reject the truth identifying the power (pagan Rome) that restrained the papal power from being revealed in 2 Thessalonians, manifest that they do not love the truth, and for rejecting the love of truth, they receive a lie. The lie in turn brings strong delusion upon them. The lie is the cause, and the strong delusion they receive is the effect. The lack of love of the truth is their motivation. The lie represents the choice of a pluralistic acceptance of biblical doctrine, as opposed to those who believe in absolute truth. This is why Isaiah’s representation of Paul’s strong delusion is represented as delusions, not simply a delusion. The other class are those who do love the truth, accept the premise of absolute truth, and are identified by Isaiah as those who tremble at God’s Word.

De som forkaster sannheten som identifiserer den makt (hedensk Roma) som holdt den pavelige makt tilbake fra å bli åpenbart i 2 Tessalonikerbrev, viser derved at de ikke elsker sannheten, og fordi de forkaster kjærligheten til sannheten, tar de imot en løgn. Løgnen fører i sin tur en kraftig villfarelse over dem. Løgnen er årsaken, og den kraftige villfarelsen de mottar, er virkningen. Mangelen på kjærlighet til sannheten er deres drivkraft. Løgnen representerer valget av en pluralistisk aksept av bibelsk lære, i motsetning til dem som tror på absolutt sannhet. Dette er grunnen til at Jesajas fremstilling av Paulus’ sterke villfarelse blir fremstilt som villfarelser, ikke bare som en villfarelse. Den andre klassen er de som virkelig elsker sannheten, godtar forutsetningen om absolutt sannhet, og som av Jesaja blir identifisert som dem som skjelver for Guds ord.

> Thus saith the Lord, The heaven is my throne, and the earth is my footstool: where is the house that ye build unto me? and where is the place of my rest? For all those things hath mine hand made, and all those things have been, saith the Lord: but to this man will I look, even to him that is poor and of a contrite spirit, and trembleth at my word. He that killeth an ox is as if he slew a man; he that sacrificeth a lamb, as if he cut off a dog’s neck; he that offereth an oblation, as if he offered swine’s blood; he that burneth incense, as if he blessed an idol. Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before mine eyes, and chose that in which I delighted not. Hear the word of the Lord, ye that tremble at his word; Your brethren that hated you, that cast you out for my name’s sake, said, Let the Lord be glorified: but he shall appear to your joy, and they shall be ashamed. Isaiah 66:1–5.

> Så sier Herren: Himmelen er min trone, og jorden er min fotskammel; hvor er da det hus som dere bygger for meg, og hvor er stedet for min hvile? For alt dette har min hånd gjort, og slik ble alt dette til, sier Herren. Men til denne vil jeg se, til ham som er fattig og har en sønderbrutt ånd, og som skjelver for mitt ord. Den som slakter en okse, er som om han slo et menneske i hjel; den som ofrer et lam, som om han skar over halsen på en hund; den som bærer fram et matoffer, som om han ofret svineblod; den som brenner røkelse, som om han lovpriste en avgud. Ja, de har valgt sine egne veier, og deres sjel har behag i deres styggedommer. Derfor vil også jeg velge deres villfarelser og la det de frykter, komme over dem; fordi ingen svarte da jeg kalte, ingen hørte da jeg talte, men de gjorde det som var ondt i mine øyne, og valgte det jeg ikke hadde behag i. Hør Herrens ord, dere som skjelver for hans ord: Deres brødre som hatet dere, som støtte dere ut for mitt navns skyld, sa: La Herren bli herliggjort! Men han skal åpenbare seg til deres glede, og de skal bli til skamme. Jesaja 66:1–5.

Those who tremble at God’s Word are the outcasts of Israel, who in the last days are those who are represented as the ensign.

De som skjelver for Guds ord, er Israels utstøtte, som i de siste dager er dem som fremstilles som banneret.

> And he shall set up an ensign for the nations, and shall assemble the outcasts of Israel, and gather together the dispersed of Judah from the four corners of the earth. Isaiah 11:12.

> Og han skal reise et banner for folkene og samle Israels fordrevne og føre sammen Judas spredte fra jordens fire hjørner. Jesaja 11,12.

God identifies that it is He who made the house that the class who are presenting corrupted offerings claim to have made. It is that house they trust in when they proclaim “the temple of the Lord are these.”

Gud gjør det klart at det er Han som har bygd det hus som den gruppe som frembærer fordervede offergaver, hevder å ha bygd. Det er til det huset de setter sin lit når de forkynner: «Dette er Herrens tempel.»

> Stand in the gate of the Lord’s house, and proclaim there this word, and say, Hear the word of the Lord, all ye of Judah, that enter in at these gates to worship the Lord. Thus saith the Lord of hosts, the God of Israel, Amend your ways and your doings, and I will cause you to dwell in this place. Trust ye not in lying words, saying, The temple of the Lord, The temple of the Lord, The temple of the Lord, are these. Jeremiah 7:2–4.

> Stå i porten til Herrens hus og rop ut dette ord der, og si: Hør Herrens ord, alle dere av Juda, som går inn gjennom disse portene for å tilbe Herren. Så sier hærskarenes Herre, Israels Gud: Forbedre deres veier og deres gjerninger, så vil jeg la dere bo på dette sted. Sett ikke deres lit til løgnaktige ord når det blir sagt: Herrens tempel, Herrens tempel, Herrens tempel er dette. Jeremia 7:2–4.

Those who “trust” in lying words, are those who believe a lie. The house which the Lord built was raised upon the foundation which He also made. The class who refused to answer when God called, chose their own ways and delighted in abominations. They chose “ways,” and “abominations,” in the plural, when Jeremiah stated that there was only one way to walk within.

De som «setter sin lit» til løgnaktige ord, er de som tror på en løgn. Huset som Herren bygde, ble reist på den grunnvoll som også Han la. Den klasse som nektet å svare da Gud kalte, valgte sine egne veier og fant behag i vederstyggeligheter. De valgte «veier» og «vederstyggeligheter» i flertall, mens Jeremia fastslo at det bare var én vei å vandre på innenfor.

> Thus saith the Lord, Stand ye in the ways, and see, and ask for the old paths, where is the good way, and walk therein, and ye shall find rest for your souls. But they said, We will not walk therein. Also I set watchmen over you, saying, Hearken to the sound of the trumpet. But they said, We will not hearken. Therefore hear, ye nations, and know, O congregation, what is among them. Hear, O earth: behold, I will bring evil upon this people, even the fruit of their thoughts, because they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it. To what purpose cometh there to me incense from Sheba, and the sweet cane from a far country? your burnt offerings are not acceptable, nor your sacrifices sweet unto me. Jeremiah 6:16–20.

> Så sier Herren: Stå på veiene og se, og spør etter de gamle stier, hvor den gode vei er, og vandre på den; så skal dere finne hvile for deres sjeler. Men de sa: Vi vil ikke vandre på den. Også vektere satte jeg over dere og sa: Lytt til basunens lyd! Men de sa: Vi vil ikke lytte. Derfor, hør, dere folk, og vit, du menighet, hva som er iblant dem. Hør, du jord: Se, jeg vil føre ulykke over dette folk, frukten av deres tanker, fordi de ikke har lyttet til mine ord, og min lov har de forkastet. Hva skal jeg med røkelse fra Saba og den velduftende kalmus fra et fjernt land? Deres brennoffer er ikke til behag, og deres slaktoffer er ikke velbehagelige for meg. Jeremias 6:16–20.

In chapter fifteen, Jeremiah calls the evil congregation that would not hearken, though they had ears, the “assembly of mockers.” This congregation was given a “watchman” in both the history of the first and second angels’ messages, and again in the history of the third angel, but they refused to walk in the good way, which is the old paths. Instead, they walked in the “ways.” For this reason, Isaiah identifies that God will choose multiple delusions, for they chose a plurality of false paths instead of the absolute way of the old paths. As with Isaiah’s testimony the assembly of mockers’ worship is rejected by the Lord. Sister White directly associates Isaiah’s plurality of delusions with Paul’s strong delusion, and she places it in the context of the rejection of the foundational truths, the foundation which the Lord built and builds His house upon.

I kapittel femten kaller Jeremia den onde menigheten som ikke ville høre, skjønt de hadde ører, for «spotternes forsamling». Denne menigheten fikk en «vekter» både i historien om den første og den andre engels budskap, og igjen i historien om den tredje engel, men de nektet å vandre på den gode vei, som er de gamle stier. I stedet vandret de på «veiene». Av denne grunn fastslår Jesaja at Gud vil velge flere villfarelser, fordi de valgte en mangfoldighet av falske stier i stedet for den absolutte vei, de gamle stier. I likhet med Jesajas vitnesbyrd blir spotternes forsamlings tilbedelse forkastet av Herren. Søster White knytter direkte Jesajas flertall av villfarelser til Paulus’ sterke villfarelse, og hun plasserer det i sammenhengen med forkastelsen av de grunnleggende sannheter, den grunnvoll som Herren bygde og bygger sitt hus på.

> “One who sees beneath the surface, who reads the hearts of all men, says of those who have had great light: ‘They are not afflicted and astonished because of their moral and spiritual condition.’ Yea, they have chosen their own ways, and their soul delighteth in their abominations. I also will choose their delusions, and will bring their fears upon them; because when I called, none did answer; when I spake, they did not hear: but they did evil before Mine eyes, and chose that in which I delighted not.’ ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie,’ because they received not the love of the truth, that they might be saved,’ ‘but had pleasure in unrighteousness.’ Isaiah 66:3, 4; 2 Thessalonians 2:11, 10, 12.

> «Han som ser under overflaten, han som gransker alle menneskers hjerter, sier om dem som har hatt stort lys: ‘De er ikke bedrøvet og forferdet på grunn av sin moralske og åndelige tilstand.’ Ja, de har valgt sine egne veier, og deres sjel fryder seg over deres vederstyggeligheter. Også jeg vil velge deres villfarelser og la det de frykter, komme over dem; fordi ingen svarte da jeg kalte, de hørte ikke da jeg talte; men de gjorde det som var ondt i mine øyne og valgte det som jeg ikke hadde behag i.’ ‘Gud skal sende dem kraftig villfarelse, så de tror løgnen,’ fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst,’ ‘men hadde sin glede i urettferdigheten.’ Jesaja 66:3, 4; 2 Tessaloniker 2:11, 10, 12.»

> “The heavenly Teacher inquired: ‘What stronger delusion can beguile the mind than the pretense that you are building on the right foundation and that God accepts your works, when in reality you are working out many things according to worldly policy and are sinning against Jehovah? Oh, it is a great deception, a fascinating delusion, that takes possession of minds when men who have once known the truth, mistake the form of godliness for the spirit and power thereof; when they suppose that they are rich and increased with goods and in need of nothing, while in reality they are in need of everything.’

> Den himmelske Læreren spurte: «Hvilken sterkere villfarelse kan bedra sinnet enn forestillingen om at du bygger på den rette grunnvoll, og at Gud godtar dine gjerninger, når du i virkeligheten utfører mange ting etter verdslig kløkt og synder mot Jehova? Å, det er et stort bedrag, en besnærende villfarelse, som tar sinn i eie når mennesker som en gang har kjent sannheten, forveksler gudsfryktens form med dens ånd og kraft; når de mener at de er rike og har overflod og ikke trenger noe, mens de i virkeligheten mangler alt.»

> “God has not changed toward His faithful servants who are keeping their garments spotless. But many are crying, ‘Peace and safety,’ while sudden destruction is coming upon them. Unless there is thorough repentance, unless men humble their hearts by confession and receive the truth as it is in Jesus, they will never enter heaven. When purification shall take place in our ranks, we shall no longer rest at ease, boasting of being rich and increased with goods, in need of nothing.

> «Gud har ikke forandret seg overfor sine trofaste tjenere som holder sine klær uplettede. Men mange roper: ‘Fred og sikkerhet,’ mens en brå ødeleggelse kommer over dem. Dersom det ikke finner sted en grundig omvendelse, dersom mennesker ikke ydmyker sine hjerter ved bekjennelse og tar imot sannheten slik den er i Jesus, vil de aldri komme inn i himmelen. Når renselsen finner sted i våre rekker, skal vi ikke lenger hvile trygt, idet vi skryter av å være rike og ha overflod av gods, og ikke mangle noe.»

> “Who can truthfully say: ‘Our gold is tried in the fire; our garments are unspotted by the world’? I saw our Instructor pointing to the garments of so-called righteousness. Stripping them off, He laid bare the defilement beneath. Then He said to me: ‘Can you not see how they have pretentiously covered up their defilement and rottenness of character? ‘How is the faithful city become an harlot!’ My Father’s house is made a house of merchandise, a place whence the divine presence and glory have departed! For this cause there is weakness, and strength is lacking.’” Testimonies, volume 8, 249, 250.

> «Hvem kan i sannhet si: ‘Vårt gull er lutret i ilden; våre klær er ubesmittet av verden’? Jeg så vår Veileder peke på klærne til den såkalte rettferdighet. Da Han tok dem av, blottla Han urenheten som lå under. Så sa Han til meg: ‘Kan du ikke se hvordan de skinnhellig har dekket over sin urenhet og sin råttenhet i karakteren? «Hvordan er den trofaste stad blitt til en skjøge!» Min Fars hus er gjort til et handelshus, et sted hvorfra det guddommelige nærvær og herligheten er veket bort! Derfor er det svakhet, og styrke mangler.’» Testimonies, bind 8, 249, 250.

In the passage, Jeremiah’s assembly of mockers is identified as Laodiceans, who are foolish virgins.

I avsnittet blir Jeremias forsamling av spottere identifisert som laodikeere, som er dårlige jomfruer.

> “The state of the Church represented by the foolish virgins, is also spoken of as the Laodicean state.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Den tilstand i menigheten som er representert ved de dårlige jomfruer, omtales også som den laodikeiske tilstand.» Review and Herald, 19. august 1890.

The foolish virgins manifest their lack of oil at the arrival of the Midnight Cry, when they receive a delusion that aligns with their own previous choice of which way to take, while rejecting Jeremiah’s old paths. The old paths are where rest and refreshing are to be found, and the rest and refreshing is the latter rain.

De dårlige jomfruene åpenbarer sin mangel på olje ved Midnattsropets ankomst, når de mottar en villfarelse som stemmer overens med deres eget tidligere valg av hvilken vei de ville gå, samtidig som de forkaster Jeremias gamle stier. De gamle stiene er der hvile og forfriskning finnes, og hvilen og forfriskningen er senregnet.

> “I was pointed down to the time when the third angel’s message was closing. The power of God had rested upon His people; they had accomplished their work and were prepared for the trying hour before them. They had received the latter rain, or refreshing from the presence of the Lord, and the living testimony had been revived. The last great warning had sounded everywhere, and it had stirred up and enraged the inhabitants of the earth who would not receive the message.” Early Writings, 279.

> «Jeg ble henvist til den tiden da den tredje engels budskap gikk mot sin avslutning. Guds kraft hadde hvilt over Hans folk; de hadde fullført sitt verk og var beredt for den prøvende time som lå foran dem. De hadde mottatt sildigregnet, eller fornyelsen fra Herrens åsyn, og det levende vitnesbyrd var blitt gjenopplivet. Den siste store advarselen hadde lydt overalt, og den hadde vakt opp og gjort jordens innbyggere rasende, de som ikke ville ta imot budskapet.» Early Writings, 279.

It is during the outpouring of the Holy Spirit that the strong delusion is poured out upon the foolish Laodicean virgins who do not love the truth, and therefore chose a lie to believe instead of the truth. The rejection of the truth is equated with rejecting the law, for God’s law is embodied in His prophetic rules.

Det er under Den Hellige Ånds utgytelse at den kraftige villfarelsen blir utøst over de dårlige laodikeiske jomfruene som ikke elsker sannheten, og derfor valgte en løgn å tro i stedet for sannheten. Forkastelsen av sannheten sidestilles med å forkaste loven, for Guds lov er legemliggjort i Hans profetiske regler.

> “Revelation is not the creation or invention of something new, but the manifestation of what was, until revealed, unknown to human beings. The great and eternal truths contained in the gospel are revealed through diligent searching and humbling of ourselves before God. The divine Teacher leads the mind of the humble seeker for truth; and by the Holy Spirit’s guidance, the truths of the Word are made known to him. And there can be no more certain and efficient way of knowledge than in being thus guided. The promise of the Saviour was, ‘When he, the Spirit of truth, is come, he will guide you into all truth.’ It is through the impartation of the Holy Spirit that we are made to understand the Word of God.

> «Åpenbaring er ikke skapelsen eller oppfinnelsen av noe nytt, men åpenbarelsen av det som, inntil det ble åpenbart, var ukjent for menneskene. De store og evige sannheter som er inneholdt i evangeliet, blir åpenbart gjennom flittig gransking og ved at vi ydmyker oss for Gud. Den guddommelige Lærer leder den ydmyke sannhetssøkers sinn; og ved Den Hellige Ånds veiledning blir Ordets sannheter gjort kjent for ham. Og det kan ikke finnes noen sikrere og mer virksom vei til kunnskap enn å bli ledet på denne måten. Frelserens løfte var: ‘Men når han kommer, sannhetens Ånd, skal han veilede dere til hele sannheten.’ Det er ved Den Hellige Ånds meddelelse at vi settes i stand til å forstå Guds Ord.»

> “The psalmist writes, ‘Wherewithal shall a young man cleanse his way? by taking heed thereto according to thy word. With my whole heart have I sought thee: O let me not wander from thy commandments. . . . Open thou mine eyes, that I may behold wondrous things out of thy law.’

> «Salmisten skriver: «Hvorledes skal en ung mann rense sin vei? Ved å ta vare på den etter ditt ord. Av hele mitt hjerte har jeg søkt deg; la meg ikke fare vill fra dine bud. … Åpne mine øyne, så jeg kan skue underfulle ting i din lov.»»

> “We are admonished to seek for the truth as for hid treasure. The Lord opens the understanding of the true seeker after truth; and the Holy Spirit enables him to grasp the truths of revelation. This is what the psalmist means when he asks that his eyes may be opened to behold wondrous things out of the law. When the soul pants after the excellencies of Jesus Christ, the mind is enabled to grasp the glories of the better world. Only by the aid of the divine Teacher can we understand the truths of the Word of God. In Christ’s school we learn to be meek and lowly because there is given to us an understanding of the mysteries of godliness.” Sabbath School Worker, December 1, 1909.

> «Vi blir formant til å søke etter sannheten som etter skjulte skatter. Herren åpner forståelsen hos den sanne sannhetssøkeren, og Den Hellige Ånd gjør ham i stand til å fatte åpenbaringens sannheter. Dette er hva salmisten mener når han ber om at hans øyne må bli åpnet, så han kan skue underfulle ting i loven. Når sjelen lengter etter Jesu Kristi herligheter, blir sinnet satt i stand til å fatte den bedre verdens herlighet. Bare ved den guddommelige Lærers hjelp kan vi forstå sannhetene i Guds Ord. I Kristi skole lærer vi å være saktmodige og ydmyke, fordi vi får en forståelse av gudsfryktens hemmeligheter.» Sabbath School Worker, 1. desember 1909.

To reject the message or the methodology of the latter rain is to reject the law of God. When Jeremiah stated that “they have not hearkened unto my words, nor to my law, but rejected it,” he is agreeing with Hosea.

Å forkaste budskapet eller metodikken til det sene regn er å forkaste Guds lov. Når Jeremia uttalte at «de ikke har hørt på mine ord eller på min lov, men forkastet den», samstemmer han med Hosea.

> My people are destroyed for lack of knowledge: because thou hast rejected knowledge, I will also reject thee, that thou shalt be no priest to me: seeing thou hast forgotten the law of thy God, I will also forget thy children. Hosea 4:6.

> Mitt folk går til grunne av mangel på kunnskap. Fordi du har forkastet kunnskap, vil også jeg forkaste deg, så du ikke skal være prest for meg. Siden du har glemt din Guds lov, vil også jeg glemme dine barn. Hosea 4,6.

The knowledge the foolish reject is the increase of knowledge, identified by Daniel as occurring at the time of the end. At the time of the end in 1798, and then again at the time of the end in 1989, there was an increase of knowledge that was formalized by the messenger which God chose to employ as He erected the foundation for each of those two parallel generations. Those foundational truths were organized by certain biblical rules which were revealed to the chosen messengers of their respective histories, and those foundational truths are Jeremiah’s old paths, and they are the truths which ultimately represent the oil of the midnight and the loud cry messages. The latter rain, produces the Midnight Cry message in the history of the sealing of the one hundred and forty-four thousand, and thereafter produces the loud cry message in the history of the gathering of God’s other flock that is still in Babylon. The latter rain is both a message and the methodology that produces the message. Daniel’s increase of knowledge initiates a three-step testing process.

Den kunnskapen de dårlige avviser, er kunnskapsøkningen, som Daniel identifiserer som noe som finner sted ved endetiden. Ved endetiden i 1798, og deretter igjen ved endetiden i 1989, var det en kunnskapsøkning som ble formalisert ved det sendebud Gud valgte å benytte, idet Han la grunnvollen for hver av disse to parallelle generasjonene. Disse grunnleggende sannhetene ble ordnet etter visse bibelske regler som ble åpenbart for de utvalgte sendebud i deres respektive historier, og disse grunnleggende sannhetene er Jeremias gamle stier, og de er de sannheter som til sist representerer oljen i midnattsropets og det høye rops budskap. Den sene regn frembringer midnattsropets budskap i historien om beseglingen av de hundre og førtifire tusen, og deretter frembringer det budskapet om det høye rop i historien om innsamlingen av Guds andre hjord, som fremdeles er i Babylon. Den sene regn er både et budskap og den metodologi som frembringer budskapet. Daniels kunnskapsøkning innleder en prøveprosess i tre trinn.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Og han sa: Gå bort, Daniel! For disse ord skal holdes lukket og forseglet inntil endetiden. Mange skal bli renset og gjort hvite og lutret; men de ugudelige skal fare ugudelig fram, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12:9, 10.

Daniel’s wicked are Matthew’s foolish virgins who choose to retain their Laodicean condition. Their condition is manifested in the third step of Daniel’s three tests, when both the wise and wicked are tried. The final test is where judgment is executed, and both classes manifest whether they have the oil.

Daniels ugudelige er Matteus’ dårlige jomfruer, som velger å beholde sin laodikeiske tilstand. Deres tilstand kommer til uttrykk i det tredje trinnet av Daniels tre prøver, når både de vise og de ugudelige blir prøvd. Den endelige prøven er der dommen fullbyrdes, og begge klasser åpenbarer om de har oljen.

> “Again these parables teach that there is to be no probation after the judgment. When the work of the gospel is completed, there immediately follows the separation between the good and the evil, and the destiny of each class is forever fixed.” Christ’s Object Lessons, 123.

> «Igjen lærer disse lignelsene at det ikke skal være noen nådetid etter dommen. Når evangeliets gjerning er fullført, følger straks atskillelsen mellom de gode og de onde, og hver av de to klassers skjebne blir for evig fastlagt.» Christ’s Object Lessons, 123.

The manifestation of character at the third test identifies the worshippers as either a foolish Laodicean or a wise Philadelphian. The final test is accomplished in conjunction with the latter rain message, which has been brought to light by the methodology of the latter rain. To reject the methodology of the latter rain places a soul in the position where they cannot understand the message of the latter rain. The message and methodology are identified by Isaiah as the final test.

Karakterets åpenbarelse ved den tredje prøven identifiserer tilbederne som enten en uforstandig laodikeer eller en vis filadelfier. Den siste prøven fullbyrdes i forbindelse med budskapet om senregnet, som er blitt brakt frem i lyset ved senregnets metodologi. Å forkaste senregnets metodologi setter et menneske i den stilling at det ikke kan forstå budskapet om senregnet. Budskapet og metodologien blir av Jesaja identifisert som den siste prøven.

> Whom shall he teach knowledge? and whom shall he make to understand doctrine? them that are weaned from the milk, and drawn from the breasts. For precept must be upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little: For with stammering lips and another tongue will he speak to this people. To whom he said, This is the rest wherewith ye may cause the weary to rest; and this is the refreshing: yet they would not hear. But the word of the Lord was unto them precept upon precept, precept upon precept; line upon line, line upon line; here a little, and there a little; that they might go, and fall backward, and be broken, and snared, and taken. Wherefore hear the word of the Lord, ye scornful men, that rule this people which is in Jerusalem. Because ye have said, We have made a covenant with death, and with hell are we at agreement; when the overflowing scourge shall pass through, it shall not come unto us: for we have made lies our refuge, and under falsehood have we hid ourselves: Therefore thus saith the Lord God, Behold, I lay in Zion for a foundation a stone, a tried stone, a precious corner stone, a sure foundation: he that believeth shall not make haste. Judgment also will I lay to the line, and righteousness to the plummet: and the hail shall sweep away the refuge of lies, and the waters shall overflow the hiding place. And your covenant with death shall be disannulled, and your agreement with hell shall not stand; when the overflowing scourge shall pass through, then ye shall be trodden down by it. Isaiah 28:9–18.

> Hvem vil han lære kunnskap, og hvem vil han få til å forstå læren? Dem som er avvent fra melken, dem som er tatt fra brystet. For bud må komme på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; litt her og litt der. For med stammende lepper og med et annet tungemål skal han tale til dette folket. Han som sa til dem: Dette er hvilen, la den trette finne hvile; og dette er vederkvegelsen. Men de ville ikke høre. Derfor ble Herrens ord for dem bud på bud, bud på bud; regel på regel, regel på regel; litt her og litt der, for at de skulle gå og falle bakover og bli knust og fanget i snaren og tatt til fange. Hør derfor Herrens ord, dere spottere, som hersker over dette folket som er i Jerusalem. Fordi dere har sagt: Vi har sluttet en pakt med døden, og med dødsriket har vi gjort en avtale; når den oversvømmende svøpen farer fram, skal den ikke nå oss. For vi har gjort løgnen til vår tilflukt, og under falskhet har vi skjult oss. Derfor sier Herren Gud så: Se, jeg legger i Sion en stein til grunnvoll, en prøvet stein, en kostelig hjørnestein, en fast grunnvoll. Den som tror, skal ikke haste. Og jeg vil gjøre retten til målesnor og rettferdigheten til lodd; haglet skal feie bort løgnens tilflukt, og vannene skal oversvømme skjulestedet. Deres pakt med døden skal bli gjort ugyldig, og deres avtale med dødsriket skal ikke bli stående. Når den oversvømmende svøpen farer fram, da skal dere bli nedtrådt av den. Jesaja 28:9–18.

The “overflowing scourge” of Bible prophecy is the progressive Sunday law crisis which begins at the soon-coming Sunday law in the United States. Those foolish, wicked Laodiceans who do not possess the “love of the truth,” and therefore reject the increase of knowledge, believe the “overflowing scourge” will “not come” upon them, for among other things, they chose to accept a false definition of a symbol of Rome in Bible prophecy. In doing so, they produced a false prophetic model based upon their own prophetic foundation. Their foundation is built upon sand, which represents a multitude of tiny crushed rocks. The foundation of the wise is built upon the singular Rock.

Den «overveldende svøpen» i Bibelens profeti er den tiltagende søndagslovkrisen som begynner med den snart kommende søndagsloven i De forente stater. De dårlige, ugudelige laodikeerne som ikke eier «kjærligheten til sannheten», og derfor forkaster kunnskapens økning, tror at den «overveldende svøpen» «ikke skal komme» over dem, for de valgte blant annet å godta en falsk definisjon av et symbol på Roma i Bibelens profeti. Ved å gjøre dette frembrakte de en falsk profetisk modell, bygd på sitt eget profetiske fundament. Deres fundament er bygget på sand, som representerer en mengde små knuste steiner. De vises fundament er bygget på den ene Klippe.

> According to the grace of God which is given unto me, as a wise masterbuilder, I have laid the foundation, and another buildeth thereon. But let every man take heed how he buildeth thereupon. For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. Now if any man build upon this foundation gold, silver, precious stones, wood, hay, stubble; Every man’s work shall be made manifest: for the day shall declare it, because it shall be revealed by fire; and the fire shall try every man’s work of what sort it is. 1 Corinthians 3:10–13.

> Etter den Guds nåde som er gitt meg, har jeg som en vis byggmester lagt grunnvollen, og en annen bygger videre på den. Men enhver må se til hvordan han bygger på den. For ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt, som er Jesus Kristus. Men dersom noen bygger på denne grunnvoll med gull, sølv, kostbare steiner, tre, høy, strå, da skal enhvers verk bli gjort åpenbart; for dagen skal vise det, fordi det skal åpenbares ved ild; og ilden skal prøve enhvers verk, av hva slag det er. 1 Korinterbrev 3:10–13.

The false foundations are contrasted with the true foundation, which is Christ Jesus—the Rock. The true or false foundation is revealed in the final of Daniel’s three tests. It is “revealed by fire”—the fire of the Messenger of the Covenant, who will suddenly come to His temple. Then a class is manifested who have made a covenant with death, and a class is manifested who have made a covenant of life.

De falske grunnvollene settes i kontrast til den sanne grunnvoll, som er Kristus Jesus—Klippens. Den sanne eller falske grunnvoll blir åpenbart i den siste av Daniels tre prøver. Den blir «åpenbart ved ild»—ilden fra Paktens Budbærer, som brått skal komme til sitt tempel. Da blir en klasse åpenbart som har inngått en pakt med døden, og en klasse blir åpenbart som har inngått en livspakt.

> Behold, I will send my messenger, and he shall prepare the way before me: and the Lord, whom ye seek, shall suddenly come to his temple, even the messenger of the covenant, whom ye delight in: behold, he shall come, saith the Lord of hosts. But who may abide the day of his coming? and who shall stand when he appeareth? for he is like a refiner’s fire, and like fullers’ soap: And he shall sit as a refiner and purifier of silver: and he shall purify the sons of Levi, and purge them as gold and silver, that they may offer unto the Lord an offering in righteousness. Then shall the offering of Judah and Jerusalem be pleasant unto the Lord, as in the days of old, and as in former years. And I will come near to you to judgment; and I will be a swift witness against the sorcerers, and against the adulterers, and against false swearers, and against those that oppress the hireling in his wages, the widow, and the fatherless, and that turn aside the stranger from his right, and fear not me, saith the Lord of hosts. Malachi 3:1–5.

> Se, jeg sender min budbærer, og han skal berede veien foran meg; og Herren, som dere søker, skal med ett komme til sitt tempel, paktens budbærer, som dere har deres glede i; se, han kommer, sier hærskarenes Herre. Men hvem kan utholde den dagen han kommer? Og hvem kan bli stående når han åpenbarer seg? For han er lik en smelters ild og lik vaskernes lut. Han skal sitte og smelte og rense sølvet; han skal rense Levis sønner og lutre dem som gull og sølv, så de kan bære frem for Herren offergaver i rettferdighet. Da skal Judas og Jerusalems offergave være til behag for Herren, som i gamle dager og som i fordums år. Og jeg vil komme nær til dere for å holde dom, og jeg vil være et hastig vitne mot trollmennene og mot horkarene og mot dem som sverger falskt, og mot dem som undertrykker dagarbeideren i hans lønn, enken og den farløse, og som bøyer retten for den fremmede og ikke frykter meg, sier hærskarenes Herre. Malaki 3:1–5.

The Messenger of the Covenant comes near in judgment when the testing process of Daniel reaches the third test, and the wise and wicked are tried. The three-step testing process of Daniel begins at the time of the end, when the book of Daniel is unsealed and knowledge is increased. The increase of knowledge is brought into clarity through the work of the chosen messenger who sounds a trumpet. That messenger is addressed by Malachi as the “messenger” that “prepares the way” before the arrival of the Messenger of the Covenant who reveals by fire who has entered into covenant with Him, or who chose to make a covenant with death. In Millerite history Christ came suddenly to His temple on October 22, 1844, a waymark which prefigures the soon-coming Sunday law.

Paktens Budbærer kommer nær i dom når Daniels prøvelsesprosess når den tredje prøve, og de vise og de ugudelige blir prøvd. Daniels tredelte prøvelsesprosess begynner ved endens tid, når Daniels bok blir avseglet og kunnskapen øker. Økningen i kunnskap blir brakt til klarhet gjennom arbeidet til den utvalgte budbærer som lar en basun lyde. Denne budbæreren omtales av Malaki som den «budbærer» som «rydder veien» før Paktens Budbærer kommer, han som ved ild åpenbarer hvem som har inngått pakt med Ham, eller hvem som valgte å slutte pakt med døden. I millerittisk historie kom Kristus brått til sitt tempel den 22. oktober 1844, et veimerke som er et forvarsel om den snart kommende søndagsloven.

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Kristi komme som vår øversteprest til det aller helligste for å rense helligdommen, slik det fremstilles i Daniel 8:14; Menneskesønnens komme til Den gamle av dager, slik det er framstilt i Daniel 7:13; og Herrens komme til sitt tempel, forutsagt av Malaki, er beskrivelser av den samme begivenhet; og dette blir også framstilt ved brudgommens komme til bryllupet, slik Kristus beskriver det i lignelsen om de ti jomfruer i Matteus 25.» The Great Controversy, 426.

The final of Daniel’s three tests occurs at the soon-coming Sunday law, when the Messenger of the Covenant arrives to reveal by fire who has made a covenant with life or death which is placed in the context of the Levites. When Malachi describes Matthew’s wise and foolish virgins, who are John’s Laodicean's and Philadelphian's, and Daniel’s wise and wicked, both groups are tested by fire, and they then manifest who is, or who is not, a Levite.

Den siste av Daniels tre prøver finner sted ved den snart kommende søndagsloven, når Paktens Engel kommer for ved ild å åpenbare hvem som har inngått en pakt med livet eller døden, noe som settes i levittenes sammenheng. Når Malaki beskriver Matteus’ vise og dårlige jomfruer, som er Johannes’ laodikeere og filadelfiere, og Daniels vise og ugudelige, blir begge grupper prøvet ved ild, og de åpenbarer da hvem som er, eller hvem som ikke er, en levitt.

The Levites are the symbol of those who stood faithfully in the two rebellions of the golden calves. The first rebellion being that of Aaron, and the second being the rebellion of Jeroboam. In both illustrations the Levites represented the faithful, and both illustrations provide two witnesses of the faithfulness of a group represented by the Levites at the soon coming Sunday law. Aaron made a golden calf. Gold is the symbol of Babylon, and a calf is an image of a beast. He then ordained a feast and the foolish people danced naked around the calf. All their rebellion was premised and motivated in their rejection of Moses, the chosen messenger.

Levittene er symbolet på dem som sto trofast i de to opprørene med gullkalvene. Det første opprøret var Arons, og det andre var Jeroboams opprør. I begge framstillingene representerte levittene de trofaste, og begge framstillingene gir to vitner om trofastheten hos en gruppe som er representert ved levittene under den snart kommende søndagsloven. Aron laget en gullkalv. Gull er symbolet på Babylon, og en kalv er et bilde av et dyr. Deretter innstiftet han en høytid, og de dårlige menneskene danset nakne omkring kalven. Hele deres opprør var basert på og motivert av deres forkastelse av Moses, den utvalgte budbæreren.

> And Moses said unto Aaron, What did this people unto thee, that thou hast brought so great a sin upon them? And Aaron said, Let not the anger of my lord wax hot: thou knowest the people, that they are set on mischief. For they said unto me, Make us gods, which shall go before us: for as for this Moses, the man that brought us up out of the land of Egypt, we wot not what is become of him. And I said unto them, Whosoever hath any gold, let them break it off. So they gave it me: then I cast it into the fire, and there came out this calf. And when Moses saw that the people were naked; (for Aaron had made them naked unto their shame among their enemies:) Then Moses stood in the gate of the camp, and said, Who is on the Lord’s side? let him come unto me. And all the sons of Levi gathered themselves together unto him. And he said unto them, Thus saith the Lord God of Israel, Put every man his sword by his side, and go in and out from gate to gate throughout the camp, and slay every man his brother, and every man his companion, and every man his neighbour. And the children of Levi did according to the word of Moses: and there fell of the people that day about three thousand men. Exodus 32:21–28.

> Og Moses sa til Aron: Hva har dette folket gjort deg, siden du har ført en så stor synd over dem? Og Aron sa: La ikke min herres vrede bli opptent; du kjenner folket, at de er innstilt på det onde. For de sa til meg: Lag oss guder som kan gå foran oss; for denne Moses, mannen som førte oss opp fra landet Egypt, vet vi ikke hva det er blitt av. Og jeg sa til dem: Den som har gull, la dem rive det av seg. Så ga de det til meg; deretter kastet jeg det i ilden, og så kom denne kalven ut. Og da Moses så at folket var avkledd; (for Aron hadde gjort dem avkledd til skam blant deres fiender;) stilte Moses seg i leirens port og sa: Hvem hører Herren til? La ham komme til meg. Og alle Levis sønner samlet seg hos ham. Og han sa til dem: Så sier Herren, Israels Gud: Sett hver mann sitt sverd ved siden, og gå fram og tilbake fra port til port gjennom leiren, og drep hver mann sin bror, og hver mann sin venn, og hver mann sin neste. Og Levis barn gjorde etter Moses’ ord; og av folket falt den dagen omkring tre tusen menn. 2 Mosebok 32:21–28.

Those who danced were Laodiceans who manifested the “shame of their nakedness,” which is the warning of the sixth plague, a warning of the necessity to correctly understand the threefold makeup of modern Rome as the dragon, the beast and the false prophet. That warning sharply contradicts Uriah Smith’s private interpretation that destroyed the truths associated with the six plague and Armageddon.

De som danset, var laodikeere som åpenbarte «sin nakenhets skam», hvilket er advarselen i den sjette plage, en advarsel om nødvendigheten av å forstå den trefoldige sammensetningen av det moderne Roma som dragen, dyret og den falske profet på rett måte. Denne advarselen står i skarp motsetning til Uriah Smiths private fortolkning, som ødela sannhetene knyttet til den sjette plage og Harmageddon.

Those who manifested their Laodicean condition had rejected the authority of the chosen messenger and manifested the same confused understanding as those who choose to identify the satanic symbol of “the daily” as the godly symbol of Christ’s sanctuary ministry. They attributed their deliverance to a symbolic god, but the god they chose to worship was a symbol of the god of Egypt, and Egypt is a symbol of the dragon. As with Laodicean Adventism they rejected the truth that “the daily” is a symbol of pagan Rome, the dragon, and identified the satanic symbol as a symbol of Christ.

De som åpenbarte sin laodikeiske tilstand, hadde forkastet den utvalgte budbærerens autoritet og åpenbarte den samme forvirrede forståelse som dem som velger å identifisere det sataniske symbolet «det daglige» som det gudfryktige symbolet på Kristi helligdomstjeneste. De tilskrev sin utfrielse til en symbolsk gud, men den gud de valgte å tilbe, var et symbol på Egypts gud, og Egypt er et symbol på dragen. Som med laodikeisk adventisme forkastet de sannheten om at «det daglige» er et symbol på hedensk Roma, dragen, og identifiserte det sataniske symbolet som et symbol på Kristus.

> Son of man, set thy face against Pharaoh king of Egypt, and prophesy against him, and against all Egypt: Speak, and say, Thus saith the Lord God; Behold, I am against thee, Pharaoh king of Egypt, the great dragon that lieth in the midst of his rivers, which hath said, My river is mine own, and I have made it for myself. Ezekiel 29:2, 3.

> Menneskesønn, vend ditt ansikt mot Farao, kongen i Egypt, og profeter mot ham og mot hele Egypt. Tal og si: Så sier Herren Gud: Se, jeg er imot deg, Farao, konge i Egypt, den store dragen som ligger midt i sine elver, han som har sagt: Min elv er min egen, og jeg har gjort den for meg selv. Esekiel 29:2, 3.

Aaron’s rebels believed the lie that a symbol of the dragon, represented by the golden calf was the god that had delivered them from the bondage of Egypt. Laodicean Adventism believes the lie that a symbol of pagan Rome (the dragon), represented by “the daily,” is a symbol of Christ whose work is to deliver men from the bondage of sin in His ministry in the heavenly sanctuary. They also rejected the chosen messenger, as did Laodicean Adventism in the controversy over the symbolism of “the daily.”

Arons opprørere trodde løgnen om at et symbol på dragen, framstilt ved gullkalven, var den gud som hadde utfridd dem fra trelldommen i Egypt. Laodikeisk adventisme tror løgnen om at et symbol på det hedenske Roma (dragen), framstilt ved «det daglige», er et symbol på Kristus, hvis verk er å utfri mennesker fra syndens trelldom gjennom Hans tjeneste i den himmelske helligdom. De forkastet også den utvalgte budbæreren, slik Laodikeisk adventisme gjorde i striden om symbolikken i «det daglige».

In the first generation (1844 to 1888) of Laodicean Adventism, they rejected Miller’s work in identifying the seven times. In the second generation (1888 to 1919) they began the process of rejecting the truth of “the daily.” In their third generation (1919 to 1957) they had reverted to the understanding of apostate Protestantism that the robbers of thy people is Antiochus Epiphanes. On September 11, 2001 they rejected the role of Islam in Bible prophecy when the third woe arrived on that date. Each of those four truths were upheld by Miller and are represented upon Habakkuk’s two tables, and each are foundational truths attributed to the work of Miller, who Sister White calls the “chosen one.”

I den første generasjonen (1844 til 1888) av laodikeisk adventisme forkastet de Millers arbeid med å identifisere de syv tider. I den andre generasjonen (1888 til 1919) begynte de prosessen med å forkaste sannheten om «det daglige». I deres tredje generasjon (1919 til 1957) hadde de vendt tilbake til den frafalne protestantismens forståelse av at ditt folks røvere er Antiokus Epifanes. Den 11. september 2001 forkastet de Islams rolle i Bibelens profeti da det tredje ve ankom på den datoen. Hver av disse fire sannhetene ble opprettholdt av Miller og er fremstilt på Habakkuks to tavler, og hver av dem er grunnleggende sannheter knyttet til Millers verk, han som Søster White kaller den «utvalgte».

Jeroboam’s rebellion began at the beginning of the northern kingdom which consisted of the ten tribes who made Jeroboam their first king. Jeroboam made two golden calves and placed one in Bethel, meaning house of God, and the other at Dan, meaning judgment. Together Bethel and Dan represent the combination of church (Bethel) and state (Dan.) And as with Aaron’s rebellion the calves were made of gold, a symbol of Babylon, and both were an image of a beast. As with Aaron, Jeroboam ordained an annual feast and identified the calves as the god’s that delivered God’s people out of Egypt.

Jeroboams opprør begynte ved begynnelsen av det nordlige riket, som bestod av de ti stammene som gjorde Jeroboam til sin første konge. Jeroboam laget to gullkalver og plasserte den ene i Betel, som betyr Guds hus, og den andre i Dan, som betyr dom. Sammen representerer Betel og Dan foreningen av kirke (Betel) og stat (Dan). Og som ved Arons opprør ble kalvene laget av gull, et symbol på Babylon, og begge var et bilde av et dyr. Som Aron innstiftet Jeroboam en årlig høytid og identifiserte kalvene som de gudene som førte Guds folk ut av Egypt.

> And Jeroboam said in his heart, Now shall the kingdom return to the house of David: If this people go up to do sacrifice in the house of the Lord at Jerusalem, then shall the heart of this people turn again unto their lord, even unto Rehoboam king of Judah, and they shall kill me, and go again to Rehoboam king of Judah. Whereupon the king took counsel, and made two calves of gold, and said unto them, It is too much for you to go up to Jerusalem: behold thy gods, O Israel, which brought thee up out of the land of Egypt. And he set the one in Bethel, and the other put he in Dan. And this thing became a sin: for the people went to worship before the one, even unto Dan. And he made an house of high places, and made priests of the lowest of the people, which were not of the sons of Levi. And Jeroboam ordained a feast in the eighth month, on the fifteenth day of the month, like unto the feast that is in Judah, and he offered upon the altar. So did he in Bethel, sacrificing unto the calves that he had made: and he placed in Bethel the priests of the high places which he had made. So he offered upon the altar which he had made in Bethel the fifteenth day of the eighth month, even in the month which he had devised of his own heart; and ordained a feast unto the children of Israel: and he offered upon the altar, and burnt incense. 1 Kings 12:26–33.

> Og Jeroboam sa i sitt hjerte: Nå vil kongedømmet vende tilbake til Davids hus. Dersom dette folket drar opp for å bære fram offer i Herrens hus i Jerusalem, da vil hjertet hos dette folket igjen vende seg til deres herre, Rehabeam, Judas konge, og de skal drepe meg og vende tilbake til Rehabeam, Judas konge. Derfor holdt kongen råd og laget to gullkalver, og sa til dem: Det er for meget for dere å dra opp til Jerusalem; se, her er dine guder, Israel, som førte deg opp fra landet Egypt. Og den ene stilte han opp i Betel, og den andre satte han i Dan. Og dette ble til synd; for folket gikk for å tilbe foran den ene, helt til Dan. Og han gjorde et hus med offerhauger, og gjorde prester av folkets ringeste, slike som ikke var av Levis sønner. Og Jeroboam innstiftet en høytid i den åttende måned, på den femtende dag i måneden, lik den høytid som er i Juda, og han ofret på alteret. Slik gjorde han i Betel, idet han ofret til kalvene som han hadde laget; og i Betel innsatte han prestene for offerhaugene som han hadde gjort. Så ofret han på alteret som han hadde laget i Betel, på den femtende dag i den åttende måned, i den måned som han hadde funnet på i sitt eget hjerte; og han innstiftet en høytid for Israels barn og ofret på alteret og brente røkelse. 1 Kong 12:26–33.

Jeroboam “devised in his own heart,” which represents the work of Uriah Smith in introducing a “private interpretation” in which to build his prophetic model. Jeroboam followed the pattern of Aaron and thereby misrepresented a god of Egypt as the true God. The god that both Aaron and Jeroboam produced was based upon a misapplication of a symbol of Rome’s twofold nature as a symbol of statecraft and churchcraft. Aaron and Jeroboam were both identifying an image of the dragon power, with the symbolism of an image of a beast. Thus, both those sacred histories of rebellion represent the great test of the people of God, by which their eternal destiny will be decided. That test according to inspiration is the test of the formation of the image of the beast.

Jeroboam «fant på i sitt eget hjerte», noe som representerer Uriah Smiths verk ved innføringen av en «egen tolkning» hvorpå han bygde sin profetiske modell. Jeroboam fulgte Arons mønster og framstilte derved en egyptisk gud feilaktig som den sanne Gud. Den guden som både Aron og Jeroboam frambrakte, var basert på en feilaktig anvendelse av et symbol på Romas todelte natur som et symbol på statsmakt og kirkemakt. Aron og Jeroboam identifiserte begge et bilde av dragemakten med symbolikken til et bilde av dyret. Slik representerer begge disse hellige historiene om opprør den store prøve for Guds folk, hvorved deres evige skjebne skal bli avgjort. Denne prøven er, ifølge inspirasjonen, prøven i dannelsen av dyrets bilde.

The first controversy over the symbol of Rome as the robbers of thy people, which made its way on to the 1843 pioneer chart argued that Antiochus Epiphanes was the robber, in place of the fact that the robbers are Rome. The first controversy represented the last controversy over the robbers of thy people being Rome, where it is now argued that the United States is the robbers, and not Rome. However, Antiochus is a symbol of the United States in verses ten through fifteen of Daniel eleven, so the beginning lie and the ending lie about who is represented is identical.

Den første striden om symbolet på Roma som røverne av ditt folk, som fant veien inn på pionerkartet fra 1843, hevdet at Antiokus Epifanes var røveren, i stedet for det faktum at røverne er Roma. Den første striden representerte den siste striden om at røverne av ditt folk er Roma, hvor det nå hevdes at De forente stater er røverne, og ikke Roma. Antiokus er imidlertid et symbol på De forente stater i Daniel elleve, vers ti til femten, så den innledende løgnen og den avsluttende løgnen om hvem som er representert, er identisk.

The darkness and confusion over what Antiochus represented in the last days, produces a confusion over the image of the beast, as did the rebellion of Aaron and Jeroboam. The confusion over the image of the beast is occurring at the very time when the great test for the people of God is the formation of the image of the beast.

Mørket og forvirringen omkring hva Antiokus representerte i de siste dager, frembringer en forvirring om dyrets bilde, slik også Arons og Jeroboams opprør gjorde. Forvirringen omkring dyrets bilde finner sted nettopp på den tid da den store prøven for Guds folk er dannelsen av dyrets bilde.

> “The Lord has shown me clearly that the image of the beast will be formed before probation closes; for it is to be the great test for the people of God, by which their eternal destiny will be decided. Your position is such a jumble of inconsistencies that but few will be deceived.

> «Herren har vist meg tydelig at dyrets bilde vil bli opprettet før nådetiden avsluttes; for det skal være den store prøven for Guds folk, hvorved deres evige skjebne skal bli avgjort. Deres standpunkt er en slik sammenblanding av selvmotsigelser at bare få vil bli bedratt.»

> “In Revelation 13 this subject is plainly presented; [Revelation 13:11–17, quoted].

> «I Åpenbaringen 13 fremstilles dette emnet tydelig; [Åpenbaringen 13:11–17, sitert].»

> “This is the test that the people of God must have before they are sealed. All who proved their loyalty to God by observing His law, and refusing to accept a spurious sabbath, will rank under the banner of the Lord God Jehovah, and will receive the seal of the living God. Those who yield the truth of heavenly origin and accept the Sunday sabbath, will receive the mark of the beast.” Manuscript Releases, volume 15, 15.

> «Dette er den prøven som Guds folk må bestå før de blir beseglet. Alle som beviste sin troskap mot Gud ved å holde hans lov og ved å nekte å godta en falsk sabbat, vil stille seg under Herren Gud Jehovas banner og vil motta den levende Guds segl. De som oppgir sannheten av himmelsk opprinnelse og godtar søndagssabbaten, vil motta dyrets merke.» Manuscript Releases, bind 15, 15.

When Sister White endorsed Miller’s view of “the daily” representing pagan Rome, she stated that since 1844, “other views”, in the plural, have been embraced which produced “darkness and confusion.” The confusion produced by false views of “the daily,” which is a symbol of pagan Rome, as the “robbers of thy people,” produces confusion and darkness concerning the distinction between Rome and Rome’s image.

Da søster White sluttet seg til Millers syn om at «det daglige» representerer det hedenske Roma, uttalte hun at siden 1844 er «andre syn», i flertall, blitt omfavnet, noe som har frembrakt «mørke og forvirring». Den forvirring som frembringes av falske syn på «det daglige», som er et symbol på det hedenske Roma, som «røverne av ditt folk», frembringer forvirring og mørke med hensyn til skillet mellom Roma og Romas bilde.

The first and last controversies over a symbol of Rome occurred between a former covenant people who were being passed by and a people who were then becoming the new covenant people of God. The controversy included an unwillingness to be governed by the established rules of grammar, for the word “also” in verse fourteen, was disallowed by the Protestants, thus claiming that the robbers must be the same power represented within the previous verses.

Den første og siste striden om et symbol på Roma fant sted mellom et tidligere paktsfolk som ble forbigått, og et folk som da holdt på å bli Guds nye paktsfolk. Striden omfattet en uvilje mot å la seg styre av grammatikkens etablerte regler, for ordet «også» i vers fjorten ble avvist av protestantene, som dermed hevdet at røverne måtte være den samme makten som er framstilt i de foregående versene.

It represented a wresting of the Scriptures when Antiochus was forced to be the robbers. It was a private interpretation, for any false doctrine in opposition to truth is a private interpretation. The controversy itself became a foundational truth, for it was recorded upon the 1843 pioneer chart. The ratification of the chart by inspiration confirmed and validated “the robbers” as a symbol of Rome, and magnified the seriousness of the truth, for to reject the doctrine was to reject both, the foundations and the authority of the Spirit of Prophecy.

Det representerte en fordreining av Skriftene da Antiokus ble tvunget til å være røverne. Det var en egenmektig tydning, for enhver falsk lære i opposisjon til sannheten er en egenmektig tydning. Selve striden ble en grunnleggende sannhet, for den ble nedtegnet på pionerkartet fra 1843. Stadfestelsen av kartet ved inspirasjon bekreftet og stadfestet «røverne» som et symbol på Roma, og forstørret alvoret i sannheten, for å forkaste læren var å forkaste både grunnvollene og Profetiens Ånds autoritet.

The correct understanding of the robbers of thy people representing Rome, added to the prophetic model which angels gave unto William Miller, for it agreed with the prophetic model he came to understand and present, that being: that pagan and papal Rome were the foundation of all his prophetic applications.

Den rette forståelsen av røverne av ditt folk, som representerer Roma, ble føyd til den profetiske modellen som engler gav til William Miller; for den stemte overens med den profetiske modellen han kom til å forstå og fremlegge, nemlig denne: at det hedenske og det pavelige Roma var grunnlaget for alle hans profetiske anvendelser.

Uriah Smith’s private interpretation identifying the king of the north in verse thirty-six of Daniel eleven as France, and then as Turkey in verse forty, consisted of two false identifications of the king of the north. Smith’s rejection of the foundations in 1863, produced a blindness that disallowed him from seeing a most basic rule of prophecy, that being: that roughly at the time of Christ prophecy illustrated the modern spiritual entities that were typified by the ancient literal entities. Paul specifically taught this truth as he identified that what came first was the literal and afterward the spiritual.

Uriah Smiths private tolkning, som identifiserte kongen i nord i Daniel elleve, vers trettiseks, som Frankrike, og deretter som Tyrkia i vers førti, bestod av to uriktige identifikasjoner av kongen i nord. Smiths forkastelse av grunnvollene i 1863 frembrakte en blindhet som hindret ham i å se en helt grunnleggende profetisk regel, nemlig: at omtrent på Kristi tid framstilte profetien de moderne åndelige maktene som var forbildet ved de gamle bokstavelige maktene. Paulus lærte uttrykkelig denne sannheten da han fastslo at det som kom først, var det bokstavelige, og deretter det åndelige.

> Howbeit that was not first which is spiritual, but that which is natural; and afterward that which is spiritual. 1 Corinthians 15:46.

> Men det åndelige var ikke det første, men det naturlige; deretter det åndelige. 1 Korinterbrev 15:46.

Smith was of the covenant people who had replaced apostate Protestantism as God’s people, but he championed their rebellion when he rejected the seven times, and introduced his 1863 chart. Applying his private interpretation produced a false understanding of Armageddon in Revelation chapter sixteen, which is another test over the correct understanding of Rome.

Smith tilhørte paktsfolket som hadde erstattet det frafalne protestantismen som Guds folk, men han fremmet deres opprør da han forkastet de syv tider og innførte sitt diagram fra 1863. Anvendelsen av hans private tolkning frembrakte en falsk forståelse av Harmageddon i Åpenbaringen kapittel seksten, noe som er enda en prøve på den rette forståelsen av Roma.

With the first controversy over the robbers, Smith represented those who had been involved with the first fulfillment of the parable of the ten virgins. Thus, with his personal view of the king of the north, he represents a covenant people who were being passed by between 1856 and 1863, as they became the Laodicean Seventh-day Adventist Church. As with the Protestants in the controversy of the robbers, Smith disregarded the grammatical authority of the passage he wrested with his private interpretation, because grammatically the king of the north from verse thirty-one to verse forty-five is always and only the papal power.

Ved den første striden om røverne representerte Smith dem som hadde vært involvert i den første oppfyllelsen av lignelsen om de ti jomfruer. Slik representerer han, med sitt personlige syn på kongen i nord, et paktsfolk som ble forbigått mellom 1856 og 1863, idet de ble den laodikeiske Syvendedags Adventistkirke. Som med protestantene i striden om røverne, tilsidesatte Smith den grammatiske autoriteten i skriftstedet, som han fordreide med sin private tolkning, for grammatisk sett er kongen i nord fra vers trettien til vers førtifem alltid og utelukkende den pavelige makt.

With the controversy of “the daily,” lies were introduced into Advent history by Willie White and A. G. Daniells to uphold the old Protestant view that “the daily” represented Christ’s sanctuary ministry. That particular history has been identified in Habakkuk’s Tables, but is important to note the false witness associated with the promotion and establishment of the incorrect view, for the correct understanding was recognized by Miller in 2 Thessalonians, where the issue is the contrast between those who love the truth and those who believe a lie.

Med striden om «det daglige» ble løgner innført i adventhistorien av Willie White og A. G. Daniells for å opprettholde det gamle protestantiske synet at «det daglige» representerte Kristi helligdomstjeneste. Den særlige historien er blitt identifisert i Habakkuks tavler, men det er viktig å merke seg det falske vitnesbyrdet som var knyttet til fremme og etablering av det uriktige synet, for den rette forståelsen ble erkjent av Miller i 2 Tessalonikerbrev, hvor spørsmålet er kontrasten mellom dem som elsker sannheten, og dem som tror løgnen.

“The daily” controversy adds to the line upon line understanding that the final controversy of Rome takes place in the time of the outpouring of the Holy Spirit. As the Holy Spirit is being poured out from above, a power from beneath is rising up and possessing those who receive it as the power of God, though it is a strong delusion.

Striden om «det daglige» føyer seg til forståelsen av linje på linje at den endelige striden med Roma finner sted i tiden for Den Hellige Ånds utgytelse. Mens Den Hellige Ånd blir utgytt ovenfra, stiger en makt nedenfra opp og tar dem i besittelse som mottar den som Guds kraft, skjønt det er en kraftig villfarelse.

> “The two great powers in controversy are working, one from beneath, the other from above. Every man is under the secret influence of the one or the other, and his acts will reveal the character of the inspiration from which they proceed. Those who are united with Christ will work always in Christ’s lines. Those who are in union with Satan will work under the inspiration of their leader, opposed to the Holy Spirit’s power and action. The will of man is left free to act, and by action is revealed what spirit is moving upon the heart. ‘By their fruits ye shall know them.’” The 1888 Materials, 1508.

> «De to store makter i strid er i virksomhet, den ene nedenfra, den andre ovenfra. Hvert menneske står under den skjulte innflytelsen fra den ene eller den andre, og hans handlinger vil åpenbare karakteren av den inspirasjon de springer ut fra. De som er forenet med Kristus, vil alltid arbeide på Kristi linjer. De som er i forening med Satan, vil arbeide under sin leders inspirasjon, i motsetning til Den Hellige Ånds kraft og virke. Menneskets vilje er overlatt fri til å handle, og ved handling blir det åpenbart hvilken ånd som virker på hjertet. ‘På fruktene skal dere kjenne dem.’» The 1888 Materials, 1508.

The prophetic contrast in the controversy of “the daily” is the identification of a symbol of the dragon as a symbol of Christ. Those who reject the truth, are also rejecting the role of Miller who discovered this truth, and in so doing they are rejecting the Holy Spirit and accomplishing the unpardonable sin.

Den profetiske kontrasten i striden om «det daglige» er identifikasjonen av et symbol på dragen som et symbol på Kristus. De som forkaster sannheten, forkaster også den rollen Miller hadde, han som oppdaget denne sannheten, og ved å gjøre det forkaster de Den Hellige Ånd og begår den utilgivelige synd.

We will take up a controversy over Rome that occurred shortly after September 11, 2001 in the next article.

Vi vil ta opp en strid om Roma som oppstod kort tid etter 11. september 2001 i den neste artikkelen.

> “We are living in a time when life is most precious and most interesting. The end of all things is at hand. Startling developments will be continually unfolding before us; for unseen agencies are at work, manifesting intense activity. The powers of darkness from beneath are moving upon human agents, and evil men are cooperating with evil angels to war against the commandments of God and the faith of Jesus; at the same time a power from above is moving upon those who will yield to divine influences, and the people of God are cooperating with heavenly intelligences. Nothing short of real, genuine faith will survive the strain that will come upon every soul of man in these last days to test and try him. God must be our refuge; we cannot trust in form, profession, ceremony, or position, or think that because we have a name to live, we shall be able to stand in the day of trial. Everything that can be shaken will be shaken, and those things that cannot be shaken by the deceptions and delusions of these last days, will remain. Rivet the soul to the eternal Rock; for in Christ alone there will be safety. Jesus described the days in which we are living as days of peril. He said, ‘As the days of Noe were, so shall also the coming of the Son of man be. For as in the days that were before the flood they were eating and drinking, marrying and giving in marriage, until the day that Noe entered into the ark, and knew not until the flood came, and took them all away; so shall also the coming of the Son of man be.’ ‘Likewise also as it was in the days of Lot; they did eat, they drank, they bought, they sold, they planted, they builded; but the same day that Lot went out of Sodom it rained fire and brimstone from heaven, and destroyed them all. Even thus shall it be in the day when the Son of man is revealed.’ ‘When the Son of man shall come in his glory, and all the holy angels with him, then shall he sit upon the throne of his glory: and before him shall be gathered all nations: and he shall separate them one from another, as a shepherd divideth his sheep from the goats: and he shall set the sheep on his right hand, but the goats on the left. Then shall the King say unto them on his right hand, Come, ye blessed of my Father, inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world.’ Our course in this life will decide our eternal destiny there; it is left with us to say whether we shall be with those who inherit the kingdom of God, or with those who go away into outer darkness. God has made every provision for our salvation; then let us avail ourselves of that which has been purchased at infinite cost. ‘For God so loved the world, that he gave his only begotten Son, that whosoever believeth in him should not perish, but have everlasting life.’” Youth Instructor, August 3, 1893.

> «Vi lever i en tid da livet er mest dyrebart og mest interessant. Enden på alle ting er nær. Oppsiktsvekkende utviklinger vil stadig utfolde seg for våre øyne; for usette krefter er i virksomhet og åpenbarer intens aktivitet. Mørkets makter nedenfra beveger menneskelige redskaper, og onde mennesker samarbeider med onde engler for å føre krig mot Guds bud og Jesu tro; samtidig virker en kraft ovenfra på dem som vil gi etter for guddommelig innflytelse, og Guds folk samarbeider med himmelske vesener. Intet mindre enn virkelig, ekte tro vil overleve den påkjenning som i disse siste dager skal komme over hver menneskesjel for å prøve og lutre den. Gud må være vår tilflukt; vi kan ikke sette vår lit til form, bekjennelse, seremoni eller stilling, eller tenke at fordi vi har navn av å leve, skal vi kunne bli stående på prøvens dag. Alt som kan rokkes, vil bli rokket, og de ting som ikke kan rokkes av bedragene og villfarelsene i disse siste dager, vil bli stående. Fest sjelen til den evige Klippe; for i Kristus alene finnes det trygghet. Jesus beskrev de dager vi lever i, som farefulle dager. Han sa: ‘Og likesom Noas dager var, slik skal også Menneskesønnens komme være. For som de i dagene før vannflommen åt og drakk, giftet seg og gav til ekte, inntil den dag da Noa gikk inn i arken, og de skjønte ingen ting før vannflommen kom og tok dem alle bort; slik skal også Menneskesønnens komme være.’ ‘På samme måte som det var i Lots dager: de åt, de drakk, de kjøpte, de solgte, de plantet, de bygde; men den samme dag som Lot gikk ut av Sodoma, regnet det ild og svovel fra himmelen og ødela dem alle. Akkurat slik skal det være på den dag da Menneskesønnen blir åpenbart.’ ‘Når så Menneskesønnen kommer i sin herlighet, og alle de hellige engler med ham, da skal han sitte på sin herlighets trone. Og alle folkeslag skal samles framfor ham, og han skal skille dem fra hverandre, likesom hyrden skiller sauene fra geitene. Og han skal sette sauene ved sin høyre side, men geitene ved sin venstre. Da skal Kongen si til dem ved sin høyre side: Kom hit, dere som er velsignet av min Far! Arv det rike som er gjort i stand for dere fra verdens grunnvoll ble lagt.’ Vår ferd i dette liv vil avgjøre vår evige skjebne der; det er overlatt til oss å si om vi skal være blant dem som arver Guds rike, eller blant dem som går bort til det ytterste mørke. Gud har gjort enhver foranstaltning for vår frelse; la oss da gjøre bruk av det som er kjøpt for en uendelig pris. ‘For så har Gud elsket verden at han gav sin enbårne Sønn, for at hver den som tror på ham, ikke skal gå fortapt, men ha evig liv.’» Youth Instructor, 3. august 1893.

Back to Articles