Article

# The Book of Daniel - Number Sixty-Seven

Daniels bok – nummer sekstisju

Prophetic Insights: Islam, September 11, 2001, and the Day of the East Wind

Profetiske innsikter: Islam, 11. september 2001, og Østavindens dag

Author

Jeff Pippenger

Published

January 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Islam of the third woe arrived into prophetic history on September 11, 2001, and it was immediately restrained. At that time the latter rain began to fall, but it was “measured”.

Islams tredje ve kom inn i den profetiske historie den 11. september 2001, og det ble umiddelbart holdt tilbake. På den tiden begynte senregnet å falle, men det ble «målt».

> In measure, when it shooteth forth, thou wilt debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind. By this therefore shall the iniquity of Jacob be purged; and this is all the fruit to take away his sin; when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up. Yet the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness: there shall the calf feed, and there shall he lie down, and consume the branches thereof. When the boughs thereof are withered, they shall be broken off: the women come, and set them on fire: for it is a people of no understanding: therefore he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favour. And it shall come to pass in that day, that the Lord shall beat off from the channel of the river unto the stream of Egypt, and ye shall be gathered one by one, O ye children of Israel. And it shall come to pass in that day, that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem. Isaiah 27:6–13.

> Med måte, når det skyter frem, vil du gå i rette med det; han holder sin sterke vind tilbake på østavindens dag. Derfor skal Jakobs misgjerning bli sonet; og dette er all frukten av at hans synd blir tatt bort: når han gjør alle alterets steiner lik kalksteiner som slås i stykker, da skal Astarte-lundene og bildestøttene ikke bli stående. Men den befestede by skal bli øde, og boligen forlatt og etterlatt som en ørken; der skal kalven beite, der skal den legge seg ned og fortære dens grener. Når dens kvister er visnet, skal de brytes av; kvinnene kommer og setter ild på dem. For det er et folk uten forstand; derfor skal han som skapte dem, ikke forbarme seg over dem, og han som dannet dem, skal ikke vise dem nåde. Og det skal skje på den dag at Herren skal treske ut korn fra elvens løp til Egypts bekk, og dere skal samles inn én for én, Israels barn. Og det skal skje på den dag at det store horn skal lyde, og de skal komme, de som holdt på å gå til grunne i Assurs land, og de fordrevne i Egypts land, og de skal tilbe Herren på det hellige berg i Jerusalem. Jesaja 27:6–13.

The “day of the east wind” identifies the arrival of the latter rain, and also Islam of the third woe. It also marks the beginning of the history where the “iniquity of Jacob is purged.” The day of the east wind arrived on September 11, 2001, and at that point the judgment of the living commenced. The judgment of the living is the closing work of the third angel, and it is there that the removal of the sins of the one hundred and forty-four thousand began. That is what Isaiah means when he wrote, “By this.”

«Østvindens dag» identifiserer ankomsten av senregnet, og også islam i det tredje ve. Den markerer også begynnelsen på den historien hvor «Jakobs misgjerning blir sonet». Østvindens dag kom den 11. september 2001, og på det tidspunkt begynte dommen over de levende. Dommen over de levende er den tredje engels avsluttende verk, og det er der borttagelsen av syndene til de hundre og førtifire tusen begynte. Det er det Jesaja mener når han skrev: «Ved dette.»

The words leading up to, “By this,” are, “In measure, when it shooteth forth, thou will debate with it: he stayeth his rough wind in the day of the east wind.” “By this,” is identifying the specific testing truths that purge the sin from those represented as Jacob. Those truths include the event (9/11), which marks the arrival of the latter rain. Those truths include the definition of the latter rain as “a message,” and the “message” is Islam. It includes the truth that “the east wind” is Islam of the third Woe, and it includes the prophetic characteristic of Islam’s subsequent restraint (stayeth).

Ordene som leder frem til: «Ved dette», er: «Når det skyter frem, vil du stride med det i måtehold; han holder sin sterke vind tilbake på østavindens dag.» «Ved dette» identifiserer de bestemte prøvende sannheter som renser synden bort fra dem som fremstilles som Jakob. Disse sannhetene omfatter hendelsen (9/11), som markerer den sene regns ankomst. Disse sannhetene omfatter definisjonen av det sene regn som «et budskap», og «budskapet» er islam. Det omfatter sannheten om at «østavinden» er islam i det tredje Ve, og det omfatter den profetiske egenskap ved islams etterfølgende tilbakeholdelse (holder tilbake).

The test itself is represented by the “debate,” which began on September 11, 2001. Jeremiah, when representing the first disappointment, was counseled to “return” unto God and separate the precious from the vile. The “fruit” of the testing message produces two classes of worshippers.

Selve prøven er framstilt ved «debatten», som begynte den 11. september 2001. Jeremias, da han framstilte den første skuffelsen, ble rådet til å «vende tilbake» til Gud og skille det dyrebare fra det usle. «Frukten» av prøvelsens budskap frambringer to klasser av tilbedere.

The judgment of the foolish is represented as “when he maketh all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder, the groves and images shall not stand up.” Isaiah is referencing the pronouncement against those who turn things upside down in chapters twenty-eight and twenty-nine. They are those who cannot understand the sealed book. The work (fruit) of the wicked is to be esteemed as potter’s clay.

Dommens over de dårlige er fremstilt slik: «Når han gjør alle alterets steiner lik kalksteiner som slås i stykker, skal lundene og bildestøttene ikke bli stående.» Jesaja viser til domsutsagnet mot dem som vender opp ned på tingene i kapittel tjueåtte og tjue-ni. Det er de som ikke kan forstå den forseglede boken. Den ugudeliges verk (frukt) skal aktes som pottemakerleire.

> Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:14–16.

> Derfor, se, jeg vil igjen gjøre et underfullt verk blant dette folket, ja, et underfullt verk og et under: for visdommen hos deres vise menn skal gå til grunne, og forstanden hos deres forstandige menn skal bli skjult. Ve dem som i det dype søker å skjule sitt råd for Herren, og deres gjerninger er i mørket, og de sier: Hvem ser oss? og hvem kjenner oss? Sannelig, deres omvending av tingene opp ned skal regnes som pottemakerens leire; for skal verket si om ham som gjorde det: Han gjorde meg ikke? eller skal det som er formet, si om ham som formet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 29:14–16.

The work of the wicked will be as potter’s clay, and in chapter twenty-seven their work is portrayed in a similar fashion, as chalkstones that are beaten asunder. Chalk or potter’s clay is easily beaten into powder, and the symbol of the work of making “all the stones of the altar as chalkstones that are beaten in sunder,” and including the work of tearing down “the groves and images,” so that they “shall not stand up,” is the work represented by the reformation of king Josiah. In the final revival and reformation, represented by the reformation of Josiah, the Adventist corporate structure will be desolate, for “the defenced city shall be desolate, and the habitation forsaken, and left like a wilderness.” All their works, meaning the thousands of churches, schools, colleges, universities, hospitals and office buildings around the world, will be prophetically beaten into worthless powder.

De ugudeliges verk skal være som pottemakerleire, og i kapittel tjuesju fremstilles deres verk på lignende vis, som kalksteiner som blir slått i stykker. Kalk eller pottemakerleire blir lett slått til pulver, og symbolet på verket med å gjøre «alle alterets steiner lik kalksteiner som blir slått i stykker», og som innbefatter verket med å rive ned «lundene og bildestøttene», så de «ikke skal reise seg igjen», er det verk som er fremstilt ved kong Josias reformasjon. I den siste vekkelse og reformasjon, fremstilt ved Josias reformasjon, vil adventistenes selskapsmessige struktur ligge øde, for «den befestede by skal ligge øde, og boligen være forlatt og etterlatt som en ørken.» Alle deres verk, det vil si de tusener av menigheter, skoler, høyskoler, universiteter, sykehus og kontorbygninger rundt om i verden, vil profetisk bli slått til verdiløst pulver.

The membership will also be desolate, for those “people of no understanding” will be as “withered” “boughs” that “shall be broken off” “and set on fire,” for “he that made them will not have mercy on them, and he that formed them will show them no favor.”

Medlemskapet skal også bli øde, for disse «folk uten forstand» skal være som «visne» «greiner» som «skal brytes av» «og settes i brann», for «han som skapte dem, skal ikke miskunne seg over dem, og han som formet dem, skal ikke vise dem nåde.»

When the separation that is accomplished by the testing message is complete, the second voice of Revelation chapter eighteen, calls God’s other flock out of Babylon, for in that day “it shall come to pass” “that the great trumpet shall be blown, and they shall come which were ready to perish in the land of Assyria, and the outcasts in the land of Egypt, and shall worship the Lord in the holy mount at Jerusalem.”

Når den adskillelse, som tilvejebringes ved prøvelsesbudskabet, er fuldbyrdet, kalder den anden røst i Åbenbaringens attende kapitel Guds anden hjord ud af Babylon; thi på den dag „skal det ske“, at „der skal blæses i den store basun, og de skal komme, som var ved at gå til grunde i Assyriens land, og de fordrevne i Ægyptens land, og de skal tilbede Herren på det hellige bjerg i Jerusalem.“

The passage (Isaiah twenty-seven, verses eight through thirteen) we are considering, identifies the prophetic history that began on September 11, 2001, and illustrates the testing and purification of those who will ultimately call God’s other flock out of Babylon. The opening verses of the same chapter, identify a song that is to be sung during that very history.

Avsnittet (Jesaja tjuesju, vers åtte til tretten) som vi betrakter, identifiserer den profetiske historien som begynte den 11. september 2001, og illustrerer prøvelsen og renselsen av dem som til sist skal kalle Guds andre hjord ut av Babylon. De innledende versene i det samme kapitlet identifiserer en sang som skal synges under nettopp denne historien.

> In that day sing ye unto her, A vineyard of red wine. I the Lord do keep it; I will water it every moment: lest any hurt it, I will keep it night and day. Fury is not in me: who would set the briers and thorns against me in battle? I would go through them, I would burn them together. Or let him take hold of my strength, that he may make peace with me; and he shall make peace with me. He shall cause them that come of Jacob to take root: Israel shall blossom and bud, and fill the face of the world with fruit. Hath he smitten him, as he smote those that smote him? or is he slain according to the slaughter of them that are slain by him? Isaiah 27:2–7.

> På den dag skal dere synge om henne: En vingård med rød vin. Jeg, Herren, vokter den; hvert øyeblikk vil jeg vanne den. For at ingen skal skade den, vil jeg vokte den natt og dag. Harme er ikke i meg; hvem vil sette tornekratt og tistler opp mot meg i strid? Jeg ville gå løs på dem, jeg ville brenne dem opp alle sammen. Eller la ham gripe fatt i min styrke, så han kan slutte fred med meg; ja, fred skal han slutte med meg. De som kommer av Jakob, skal han la slå rot; Israel skal blomstre og skyte knopper og fylle hele jordens overflate med frukt. Har han slått ham slik han slo dem som slo ham? Eller er han blitt drept slik de ble slaktet som ble drept av ham? Jesaja 27:2–7.

The song of the vineyard is the song that first identifies God’s people as a vineyard which He had loved and cared for. It then presents a promise of acceptance for any who would wish to take hold of Christ’s righteousness. It then identifies the promise of the outpouring of the Holy Spirit, represented by two phases of rain. The first phase of rain brings the blossoms and buds to life, and the second phase fills the earth with fruit.

Sangen om vingården er den sangen som først identifiserer Guds folk som en vingård som Han hadde elsket og tatt hånd om. Deretter fremsetter den et løfte om antakelse for enhver som måtte ønske å gripe Kristi rettferdighet. Videre identifiserer den løftet om Den Hellige Ånds utgytelse, fremstilt ved to regnfaser. Den første regnfasen bringer blomstrene og knoppene til live, og den andre fasen fyller jorden med frukt.

The song of the vineyard is the song that identifies the period of time when God is passing by a former chosen people, while entering into covenant with a new chosen people. Verses eight and onward, are simply repeating and enlarging upon the opening verses of the chapter. The first verse of the chapter identifies the same event that is identified as the “day of the east wind” in verse eight.

Sangen om vingården er den sang som identifiserer den tidsperiode da Gud går forbi et tidligere utvalgt folk, samtidig som han inngår pakt med et nytt utvalgt folk. Vers åtte og følgende gjentar ganske enkelt og utvider innholdet i kapittelets innledende vers. Kapittelets første vers identifiserer den samme hendelsen som i vers åtte betegnes som «østvindens dag».

> In that day the Lord with his sore and great and strong sword shall punish leviathan the piercing serpent, even leviathan that crooked serpent; and he shall slay the dragon that is in the sea. Isaiah 27:1.

> På den dagen skal Herren med sitt harde og store og sterke sverd hjemsøke leviatan, den hastige slangen, ja, leviatan, den buktede slangen; og han skal drepe dragen som er i havet. Jesaja 27:1.

The dragon is Satan, but in a secondary sense it was pagan Rome.

Dragen er Satan, men i en sekundær forstand var det det hedenske Roma.

> “Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.” The Great Controversy, 439.

> «Således, mens dragen først og fremst representerer Satan, er den i sekundær forstand et symbol på det hedenske Roma.» The Great Controversy, 439.

The ten kings of pagan Rome, in chapter seven of Daniel, and in chapter twelve of Revelation represent the ten kings of Revelation seventeen–in the last days.

De ti kongene i det hedenske Roma, i kapittel sju i Daniel, og i kapittel tolv i Åpenbaringen, representerer de ti kongene i Åpenbaringen sytten – i de siste dager.

> “Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus.” Testimonies to Ministers, 38.

> «Konger og herskere og guvernører har satt antikrists merke på seg selv, og fremstilles som dragen som går ut for å føre krig mot de hellige—mot dem som holder Guds bud og har Jesu tro.» Testimonies to Ministers, 38.

Verse one of Isaiah 27 is identifying the beginning of the judgment of the dragon, which began at the day of the east wind, on September 11, 2001. The judgment of the kings of the earth, and their globalist merchant partners, is accomplished when the financial structure of the earth is destroyed by an “east wind”, in the midst of the “seas”.

Første vers i Jesaja 27 identifiserer begynnelsen på dommen over dragen, som begynte på østvindens dag, den 11. september 2001. Dommen over jordens konger og deres globalistiske handelspartnere fullbyrdes når jordens finansielle struktur blir ødelagt av en «østvind», midt i «havene».

> For, lo, the kings were assembled, they passed by together. They saw it, and so they marvelled; they were troubled, and hasted away. Fear took hold upon them there, and pain, as of a woman in travail. Thou breakest the ships of Tarshish with an east wind. Psalms 48:4–7.

> For se, kongene samlet seg, de drog fram sammen. De så det, og da undret de seg; de ble grepet av forferdelse og flyktet hastig bort. Redsel grep dem der, og smerte som hos en kvinne i barnsnød. Du knuser Tarsis-skipene med østavind. Salmene 48:4–7.

Isaiah chapter twenty-seven, verses one through seven, is repeated and enlarged upon in verses eight through thirteen. It identifies that in “the day of east wind” the kings and merchants of the earth are going to be confronted with fear, and their fear escalates through history from that point onward. That fear identifies the illogical and hasty movements of the progressive globalists of planet earth ever since September 11, 2001, as they push their agenda further and more aggressively, than what would be logically expected. Satan, and his representatives, for the merchants and kings of the earth (the globalists), as symbols of the dragon, know their time is short.

Jesaja, kapittel tjuesju, versene én til sju, blir gjentatt og utdypet i versene åtte til tretten. Det fastslår at på «østvindens dag» skal jordens konger og kjøpmenn bli konfrontert med frykt, og deres frykt tiltar gjennom historien fra dette tidspunktet og fremover. Denne frykten identifiserer de progressive globalistenes på jorden ulogiske og forhastede bevegelser helt siden 11. september 2001, idet de driver sin agenda videre og mer aggressivt enn det logisk ville være å forvente. Satan, og hans representanter, for jordens kjøpmenn og konger (globalistene), som symboler på dragen, vet at deres tid er kort.

> Therefore rejoice, ye heavens, and ye that dwell in them. Woe to the inhabiters of the earth and of the sea! for the devil is come down unto you, having great wrath, because he knoweth that he hath but a short time. Revelation 12:12.

> Derfor gled eder, I himler, og I som bor i dem. Ve over dem som bor på jorden og ved havet! for djevelen er kommet ned til eder med stor vrede, fordi han vet at han har bare en kort tid. Åpenbaringen 12:12.

The day of the east wind, that produced the economic crisis in 2001, that has only gotten worse, no matter what the globalist media attempts to claim, is the issue that confronts the world at the point when the dragon knows his time is short. He then escalates his movements for control of the entire earth, and he does so when “Woe” (the third Woe) is brought upon “the inhabiters of the earth and sea.”

Dagen for austenvinden, som frembrakte den økonomiske krisen i 2001, og som bare er blitt verre, uansett hva de globalistiske mediene forsøker å hevde, er det spørsmålet som konfronterer verden på det tidspunkt da dragen vet at hans tid er kort. Han opptrapper da sine bevegelser for å vinne kontroll over hele jorden, og han gjør det når «Ve» (det tredje Ve) blir brakt over «dem som bor på jorden og havet».

The arrival of Islam of the third Woe (the east wind), on September 11, 2001, produced an economic disaster that has forced the globalists to accelerate their efforts to force a one world government upon planet earth. Yet Islam continues to fulfill its role. Perhaps the most serious revelation of Islam as a symbol of Bible prophecy is found in the first reference to Islam.

Islams ankomst som det tredje Ve (østavinden) den 11. september 2001 frembrakte en økonomisk katastrofe som har tvunget globalistene til å fremskynde sine anstrengelser for å påtvinge planeten jorden en énverdensregjering. Likevel fortsetter islam å oppfylle sin rolle. Kanskje den mest alvorlige åpenbaringen av islam som et symbol i Bibelens profetier finnes i den første henvisningen til islam.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> Og Herrens engel sa til henne: Se, du er med barn og skal føde en sønn, og du skal gi ham navnet Ismael; for Herren har hørt din nød. Og han skal være som et villesel blant mennesker; hans hånd skal være mot hver mann, og hver manns hånd mot ham; og han skal bo like overfor alle sine brødre. 1 Mosebok 16:11, 12.

God’s Word never fails. As Islam continues to produce pain as a woman in travail, some who might even accept that Islam is identified in Bible prophecy, have not yet wrapped their mind around the obvious fact in the two verses. Some might understand that it is Islam that brings every man on planet earth together in order to oppose a common enemy, and this is of course true. Yet the last phrase in the verse is the more serious truth. The world was shaken by September 11, 2001, and it has recently been shaken again by this year’s October 7 attack of Hamas against Israel. But no one is willing to see that the spirit of warfare and sudden destruction is “in the presence of all” of Ishmael’s brethren.

Guds ord svikter aldri. Mens islam fortsetter å frembringe smerte som en kvinne i fødselsveer, er det noen som, selv om de kanskje kan godta at islam er identifisert i Bibelens profetier, ennå ikke har omfavnet det åpenbare faktum i de to versene. Noen forstår kanskje at det er islam som fører hver mann på hele jorden sammen for å stå imot en felles fiende, og dette er naturligvis sant. Likevel er den siste setningen i verset den mer alvorlige sannheten. Verden ble rystet av 11. september 2001, og den er nylig blitt rystet igjen av årets angrep 7. oktober fra Hamas mot Israel. Men ingen er villige til å se at ånden av krigføring og plutselig ødeleggelse er «like overfor alle» Ismaels brødre.

What kind of destruction will be carried out when there is a surprise attack carried out by such Islamic nations as Saudi Arabia, the United Arab Emirates, Qatar, Kuwait, Brunei and Bahrain? The spirit of Ishmael is in “all his brethren,” and the warfare that has so far been produced with the third Woe from countries such as Afghanistan or Iraq, will be quite different when the prophecy of Ishmael is fully fulfilled. How many nuclear bombs does Pakistan have?

Hva slags ødeleggelse vil bli gjennomført når det kommer et overraskelsesangrep utført av slike islamske nasjoner som Saudi-Arabia, De forente arabiske emirater, Qatar, Kuwait, Brunei og Bahrain? Ismaels ånd er i «alle hans brødre», og krigføringen som hittil er blitt frembrakt ved det tredje Ve fra land som Afghanistan eller Irak, vil bli ganske annerledes når Ismaels profeti blir fullt oppfylt. Hvor mange atombomber har Pakistan?

The prophetic characteristic of Islamic warfare as demonstrated in the first and second Islamic Woes is sudden, surprise attacks. Are there enough finances in the affluent Islamic nations to secretly secure or produce weaponry that would be more sophisticated, and lethal, than fuel laden jets, car bombs, burning tires, rape and knives? Is God’s Word to be believed?

Det profetiske kjennetegn ved islamsk krigføring, slik det kommer til uttrykk i den første og den andre islamske ve, er plutselige overraskelsesangrep. Finnes det tilstrekkelige finansielle ressurser i de velstående islamske nasjonene til i hemmelighet å sikre seg eller framstille våpen som ville være mer sofistikerte og dødelige enn drivstoffylte jetfly, bilbomber, brennende dekk, voldtekt og kniver? Er Guds Ord til å tro?

All the jewels of Miller’s dream become testing truths in the last days, if nothing more than the reality that those truths have been rejected and prophecy identifies they will be restored. But some of those jewels, such as the work of Christ in the heavenly sanctuary and Islam of the third Woe, identify predictions that are fulfilled only in the very last days. One represents the work of Christ in the Most Holy Place, certainly a present testing truth, and the other identifies the message of the Midnight Cry, which again is a present testing truth.

Alle juvelene i Millers drøm blir prøvende sannheter i de siste dager, om ikke annet på grunn av den virkelighet at disse sannhetene er blitt forkastet, og profetien identifiserer at de vil bli gjenopprettet. Men noen av disse juvelene, slik som Kristi gjerning i den himmelske helligdom og islam i det tredje Ve, identifiserer forutsigelser som blir oppfylt først i de aller siste dager. Den ene representerer Kristi gjerning i Det Aller Helligste, utvilsomt en nåværende prøvende sannhet, og den andre identifiserer midnattsropets budskap, som igjen er en nåværende prøvende sannhet.

The thread that weaves together the Millerite movement and the time of the end in 1989, which in turn introduces the movement of the one hundred and forty-four thousand, is the “seven times,” that was Miller’s first jewel and the first to be set aside as Adventism left the old paths. One hundred and twenty-six years from the rebellion of 1863, to the time of the end in 1989, represents the “seven times.” The twenty-five hundred and twenty was divided into two periods of twelve hundred and sixty, and a tenth or a tithe of twelve hundred and sixty, is one hundred and twenty-six. The stone the builders rejected is so long that it connects the first and last movements of the three angels. In so doing it identifies that the truth of the “seven times” is also a present testing truth, and that it is the truth that becomes no longer simply the foundation stone, but the head of the corner.

Tråden som vever sammen Miller-bevegelsen og endetiden i 1989, som igjen innleder bevegelsen til de hundre og førtifire tusen, er «de sju tider», som var Millers første juvel og den første som ble lagt til side da adventismen forlot de gamle stier. Ett hundre og tjueseks år fra opprøret i 1863 til endetiden i 1989 representerer «de sju tider». De to tusen fem hundre og tjue var delt i to perioder på tolv hundre og seksti, og en tidel eller en tiende av tolv hundre og seksti er ett hundre og tjueseks. Steinen som bygningsmennene forkastet, er så lang at den forbinder den første og den siste bevegelsen av de tre engler. Ved dette identifiserer den at sannheten om «de sju tider» også er en nåværende prøvende sannhet, og at det er sannheten som ikke lenger bare blir grunnsteinen, men hjørnesteinens hode.

We will now leave off our consideration of the increase of knowledge in the Millerite movement, represented by the Ulai River vision in the book of Daniel and turn our attention to the vision of the Hiddekel River, that represents the increase of knowledge, in the movement of the one hundred and forty-four thousand.

Vi vil nå avslutte vår betraktning av kunnskapens økning i millerittbevegelsen, fremstilt ved synet om elven Ulai i Daniels bok, og vende vår oppmerksomhet mot synet om elven Hiddekel, som representerer kunnskapens økning i de hundre og førtifire tusens bevegelse.

We will begin next by considering the four generations of Adventism that span the one hundred and twenty-six years from 1863 to 1989.

Vi skal deretter begynne med å betrakte adventismens fire generasjoner, som spenner over de ett hundre og tjueseks årene fra 1863 til 1989.

We will start that study in the next article.

Vi vil begynne den studien i neste artikkel.

> And it came to pass in the sixth year, in the sixth month, in the fifth day of the month, as I sat in mine house, and the elders of Judah sat before me, that the hand of the Lord God fell there upon me. Then I beheld, and lo a likeness as the appearance of fire: from the appearance of his loins even downward, fire; and from his loins even upward, as the appearance of brightness, as the colour of amber. And he put forth the form of an hand, and took me by a lock of mine head; and the spirit lifted me up between the earth and the heaven, and brought me in the visions of God to Jerusalem, to the door of the inner gate that looketh toward the north; where was the seat of the image of jealousy, which provoketh to jealousy. And, behold, the glory of the God of Israel was there, according to the vision that I saw in the plain. Then said he unto me, Son of man, lift up thine eyes now the way toward the north. So I lifted up mine eyes the way toward the north, and behold northward at the gate of the altar this image of jealousy in the entry. He said furthermore unto me, Son of man, seest thou what they do? even the great abominations that the house of Israel committeth here, that I should go far off from my sanctuary? but turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations. And he brought me to the door of the court; and when I looked, behold a hole in the wall.

> Og det skjedde i det sjette året, i den sjette måneden, på den femte dag i måneden, mens jeg satt i mitt hus og Judas eldste satt foran meg, at Herren Guds hånd falt på meg der. Da så jeg, og se, en skikkelse med et utseende som ild: fra det som så ut som hans lender og nedover, ild; og fra hans lender og oppover, som et skinn av stråleglans, som fargen av rav. Og han rakte ut noe som lignet en hånd og tok meg ved en hårlokk på mitt hode; og Ånden løftet meg opp mellom jorden og himmelen og førte meg i Guds syner til Jerusalem, til døren ved den indre porten som vender mot nord, hvor setet for nidkjærhetens avgudsbilde var, det som vekker nidkjærhet. Og se, Israels Guds herlighet var der, i samsvar med synet som jeg hadde sett på sletten. Da sa han til meg: Menneskesønn, løft nå dine øyne mot nord. Så løftet jeg mine øyne mot nord, og se, nord for alterporten, ved inngangen, stod dette nidkjærhetens avgudsbilde. Videre sa han til meg: Menneskesønn, ser du hva de gjør? de store styggedommer som Israels hus gjør her, så jeg skulle vike langt bort fra min helligdom? Men vend deg ennå en gang, så skal du få se større styggedommer. Og han førte meg til døren til forgården; og da jeg så, se, et hull i veggen.

> Then said he unto me, Son of man, dig now in the wall: and when I had digged in the wall, behold a door. And he said unto me, Go in, and behold the wicked abominations that they do here. So I went in and saw; and behold every form of creeping things, and abominable beasts, and all the idols of the house of Israel, pourtrayed upon the wall round about. And there stood before them seventy men of the ancients of the house of Israel, and in the midst of them stood Jaazaniah the son of Shaphan, with every man his censer in his hand; and a thick cloud of incense went up. Then said he unto me, Son of man, hast thou seen what the ancients of the house of Israel do in the dark, every man in the chambers of his imagery? for they say, The Lord seeth us not; the Lord hath forsaken the earth. He said also unto me, Turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations that they do. Then he brought me to the door of the gate of the Lord’s house which was toward the north; and, behold, there sat women weeping for Tammuz. Then said he unto me, Hast thou seen this, O son of man? turn thee yet again, and thou shalt see greater abominations than these. And he brought me into the inner court of the Lord’s house, and, behold, at the door of the temple of the Lord, between the porch and the altar, were about five and twenty men, with their backs toward the temple of the Lord, and their faces toward the east; and they worshipped the sun toward the east. Then he said unto me, Hast thou seen this, O son of man? Is it a light thing to the house of Judah that they commit the abominations which they commit here? for they have filled the land with violence, and have returned to provoke me to anger: and, lo, they put the branch to their nose. Therefore will I also deal in fury: mine eye shall not spare, neither will I have pity: and though they cry in mine ears with a loud voice, yet will I not hear them. Ezekiel 8:1–18.

> Da sa han til meg: «Menneskesønn, grav nå i veggen.» Og da jeg hadde gravd i veggen, se, da var det en dør. Og han sa til meg: «Gå inn og se de onde vederstyggeligheter som de gjør her.» Så gikk jeg inn og så; og se, der var alle slags krypdyr og avskyelige dyr og alle avgudene til Israels hus, innrisset på veggen rundt omkring. Og foran dem stod sytti menn av de eldste i Israels hus, og midt iblant dem stod Ja’asanja, Safans sønn, hver mann med sitt røkelseskar i hånden; og en tett sky av røkelse steg opp. Da sa han til meg: «Menneskesønn, har du sett hva de eldste i Israels hus gjør i mørket, hver mann i sitt billedkammer? For de sier: Herren ser oss ikke; Herren har forlatt landet.» Han sa også til meg: «Vend deg ennå en gang, så skal du få se større vederstyggeligheter som de gjør.» Så førte han meg til inngangen til porten til Herrens hus som vendte mot nord; og se, der satt kvinner og gråt over Tammus. Da sa han til meg: «Har du sett dette, menneskesønn? Vend deg ennå en gang, så skal du få se større vederstyggeligheter enn disse.» Og han førte meg inn i den indre forgården til Herrens hus, og se, ved inngangen til Herrens tempel, mellom forhallen og alteret, var det omkring tjuefem menn, med ryggen vendt mot Herrens tempel og ansiktet vendt mot øst; og de tilbad solen mot øst. Da sa han til meg: «Har du sett dette, menneskesønn? Er det en liten ting for Judas hus at de gjør de vederstyggeligheter som de gjør her? For de har fylt landet med vold og på ny egget meg til vrede; og se, de holder kvisten opp til sin nese. Derfor vil også jeg handle i harme: Mitt øye skal ikke spare, og jeg vil ikke vise medlidenhet; og om de enn roper i mine ører med høy røst, vil jeg likevel ikke høre på dem.» Esekiel 8:1–18.

Back to Articles