Article

# The Revelation of Jesus Christ - Number Five

Jesu Kristi åpenbaring – nummer fem

Isaiah Forty: Comfort Ye, Comfort Ye

Jesaja førti: Trøst, ja trøst

Author

Jeff Pippenger

Published

October 25, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the first seventeen verses of Isaiah forty the one hundred and forty-four thousand are prophetically located at the end of three and a half days, where they had been lying dead in the streets, while the world rejoiced. All the prophets agree with each other and the prophetic events they present always align with the other prophets, for God is not the author of confusion.

I de første sytten versene av Jesaja førti blir de hundre og førtifire tusen profetisk plassert ved enden av tre og en halv dag, hvor de hadde ligget døde i gatene, mens verden frydet seg. Alle profetene stemmer overens med hverandre, og de profetiske hendelsene de fremstiller, er alltid i samsvar med de andre profetene, for Gud er ikke forvirringens opphav.

> And the spirits of the prophets are subject to the prophets. For God is not the author of confusion, but of peace, as in all churches of the saints. 1 Corinthians 14:32, 33.

> Og profetenes ånder er profetene underlagt. For Gud er ikke uordens Gud, men fredens Gud, slik som i alle de helliges menigheter. 1 Korinterbrev 14:32, 33.

The Comforter, who Jesus promised to send in His absence, was placed into the very first words, of the very first verse, of the twenty-six chapters that make up Isaiah’s final prophetic narrative. “Comfort ye, comfort ye my people, saith your God.” The rule of first mention emphasizes that the following twenty-six chapters is to be understood in reference to the perfect and final fulfillment of the coming of the Comforter.

Trøsteren, som Jesus lovet å sende i sitt fravær, ble innlagt i de aller første ordene i det aller første verset i de tjueseks kapitlene som utgjør Jesajas siste profetiske beretning. «Trøst, trøst mitt folk, sier deres Gud.» Regelen om første omtale understreker at de følgende tjueseks kapitlene skal forstås med henblikk på den fullkomne og endelige oppfyllelsen av Trøsterens komme.

> And I will pray the Father, and he shall give you another Comforter, that he may abide with you forever. . .. But the Comforter, which is the Holy Ghost, whom the Father will send in my name, he shall teach you all things, and bring all things to your remembrance, whatsoever I have said unto you. John 14:16, 26.

> Og jeg vil be Faderen, og han skal gi dere en annen Talsmann, for at han skal være hos dere til evig tid. ... Men Talsmannen, Den Hellige Ånd, som Faderen skal sende i mitt navn, han skal lære dere alle ting og minne dere om alle ting som jeg har sagt dere. Johannes 14:16, 26.

The Midnight Cry of the Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Midnattsropet i Millerittbevegelsens historie blir gjentatt i de hundre og førtifire tusens historie.

> “There is a world lying in wickedness, in deception and delusion, in the very shadow of death,—asleep, asleep. Who are feeling travail of soul to awaken them? What voice can reach them? My mind was carried to the future, when the signal will be given. ‘Behold, the Bridegroom cometh; go ye out to meet him.’ But some will have delayed to obtain the oil for replenishing their lamps, and too late they will find that character, which is represented by the oil, is not transferable.” Review and Herald, February 11, 1896.

> «Det finnes en verden som ligger i ondskap, i bedrag og villfarelse, i selve dødens skygge, — sovende, sovende. Hvem kjenner sjelesmerte for å vekke dem? Hvilken røst kan nå dem? Mine tanker ble ført til fremtiden, når signalet vil bli gitt. ‘Se, brudgommen kommer; gå ut for å møte ham.’ Men noen vil ha ventet med å skaffe oljen til å fylle sine lamper, og for sent vil de oppdage at karakteren, som oljen er et bilde på, ikke kan overføres.» Review and Herald, 11. februar 1896.

The question is asked, “what voice can” “awaken” those that are “asleep”? The “voice” that awakens them in Isaiah chapter forty, is the “voice” that “cries” in the “wilderness.”

Spørsmålet stilles: «hvilken røst kan» «vekke» dem som «sover»? Den «røsten» som vekker dem i Jesaja kapittel førti, er den «røsten» som «roper» i «ørkenen».

> Speak ye comfortably to Jerusalem, and cry unto her, that her warfare is accomplished, that her iniquity is pardoned: for she hath received of the Lord’s hand double for all her sins. The “voice” of him that “crieth” in the wilderness. . .. Isaiah 40:2, 3.

> Tal trøstende til Jerusalem, og rop til henne at hennes strid er fullført, at hennes misgjerning er tilgitt; for av Herrens hånd har hun fått dobbelt for alle sine synder. «Røsten» av ham som «roper» i ørkenen.... Jesaja 40:2, 3.

The message of the Midnight Cry is also the message of the latter rain.

Budskapet om midnattsropet er også budskapet om den sene regn.

> “You are getting the coming of the Lord too far off. I saw the latter rain was coming as [suddenly as] the midnight cry, and with ten times the power.” Spalding and Magan, 5.

> «Dere legger Herrens komme altfor langt frem i tiden. Jeg så at senregnet kom like [plutselig som] midnattsskriket, og med ti ganger større kraft.» Spalding and Magan, 5.

One of the many symbols found in the Word of God that represents the latter rain message, is the symbol that is recognized by a doubling of words or phrases. The doubling of words, or phrases is a symbol of the Midnight Cry, or latter rain message in the last days. The symbolism of the doubling of “comfort ye,” places the opening of Isaiah chapter forty in the tarrying time, when the message represented as the Midnight Cry of the parable of the ten virgins is to be recognized and then proclaimed. At that time, Christ sends the Comforter to awaken the sleeping virgins, who are prophetically represented as sleeping, and in some prophetic passages as sleeping, the sleep of death. The first verse of Isaiah forty, is prophetically located three and a half symbolic days ‘after’ the disappointment of July 18, 2020, for that is when the Comforter is sent to awaken those that are asleep. Three and a half days is a symbol of a wilderness, and there is where the “voice” begins to “cry.”

Eitt av dei mange symbola som finst i Guds Ord, og som representerer bodskapen om seinregnet, er symbolet som blir kjent ved ei fordobling av ord eller uttrykk. Ei fordobling av ord eller uttrykk er eit symbol på Midnattsropet, eller bodskapen om seinregnet i dei siste dagar. Symbolikken i den doble «trøyst, trøyst» plasserer opninga av Jesaja kapittel førti i drøyingstida, når bodskapen som er framstilt som Midnattsropet i likninga om dei ti jomfruene, skal bli gjenkjend og deretter forkynt. På den tid sender Kristus Trøystaren for å vekkje dei sovande jomfruene, som profetisk blir framstilte som sovande, og i somme profetiske avsnitt som sovande dødens søvn. Det første verset i Jesaja førti er profetisk plassert tre og ein halv symbolske dagar «etter» skuffinga den 18. juli 2020, for det er då Trøystaren blir send for å vekkje dei som søv. Tre og ein halv dag er eit symbol på ei øydemark, og der er det «røysta» tek til å «rope».

Revelation eleven, Ezekiel thirty-seven, Matthew twenty-five, the history of the Millerites (along with the same waymarks of Millerite history that occur in every reform movement), combine to identify a ‘specific process’ of awakening the sleeping virgins. The process starts with the virgins going to sleep at the disappointment. The period of the tarrying time that began at the disappointment is ultimately recognized as the tarrying time. The last portion of the tarrying time is the development of the message of the Midnight Cry. When the message is established, it is then proclaimed until it reaches its climax, the judgment.

Åpenbaringen elleve, Esekiel trettisju, Matteus tjuefem, millerittenes historie (sammen med de samme kjennemerker i millerittisk historie som forekommer i enhver reformbevegelse), forenes for å identifisere en «bestemt prosess» for å vekke de sovende jomfruer. Prosessen begynner med at jomfruene sovner ved skuffelsen. Perioden med drøyingstiden, som begynte ved skuffelsen, blir til sist erkjent som drøyingstiden. Den siste delen av drøyingstiden er utviklingen av budskapet om Midnattsskriket. Når budskapet er stadfestet, blir det deretter forkynt inntil det når sitt klimaks, dommen.

The messenger represented as the “voice” in Isaiah, asked what the message was that was to be proclaimed. He was told in symbolic language to present the message of Islam. The prophetic message of Islam cannot be separated from the soon-coming Sunday law, for Islam is a trumpet power, and the seven trumpets of Revelation represent God’s judgment upon the powers who pass Sunday laws. Those powers were pagan Rome in 321, a symbol of the dragon; papal Rome in 538, a symbol of the beast; and the soon coming Sunday law in the United States, a symbol of the false prophet.

Budbringeren som i Jesaja fremstilles som «røsten», spurte hva det budskapet var som skulle forkynnes. Han ble fortalt i symbolsk språk å fremlegge Islams budskap. Islams profetiske budskap kan ikke skilles fra den snart kommende søndagsloven, for Islam er en basunmakt, og de sju basunene i Åpenbaringen representerer Guds dom over maktene som innfører søndagslover. Disse maktene var det hedenske Roma i 321, et symbol på dragen; det pavelige Roma i 538, et symbol på dyret; og den snart kommende søndagsloven i De forente stater, et symbol på den falske profet.

In connection with the identification of what the message that the “voice” who had been crying in the wilderness was to proclaim, was the promise that God’s word never fails. The ‘promise and assurance’ that God’s word never fails, is located in the identical prophetic setting that in Habakkuk chapter two, and verse three, is expressed as “at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry.” The message of Islam will never fail, it will surely come. The last verse of Isaiah chapter forty, addresses those that wait for the vision in Habakkuk.

I forbindelse med identifikasjonen av hva det budskapet var som «røsten» som hadde ropt i ødemarken, skulle forkynne, stod løftet om at Guds ord aldri slår feil. «Løftet og forsikringen» om at Guds ord aldri slår feil, er plassert i den samme profetiske sammenheng som i Habakkuk kapittel to, vers tre, kommer til uttrykk slik: «for synet gjelder ennå den fastsatte tid, det haster mot enden, og det lyver ikke; om det drøyer, så vent på det, for det skal sannelig komme, det skal ikke utebli.» Islams budskap vil aldri slå feil; det skal sannelig komme. Det siste verset i Jesaja kapittel førti henvender seg til dem som venter på synet i Habakkuk.

> But they that wait upon the Lord shall renew their strength; they shall mount up with wings as eagles; they shall run, and not be weary; and they shall walk, and not faint. Isaiah 40:31.

> Men de som venter på Herren, skal få ny kraft; de skal løfte seg med vinger som ørner; de skal løpe og ikke bli trette; og de skal gå og ikke bli matte. Jesaja 40:31.

The “hidden history” of the seven thunders, that is now being unsealed, identifies three waymarks that begin and end with a disappointment. In that symbolic history, there are three waymarks, separated by two periods of time. A disappointment begins the tarrying time. The tarrying time leads to the corrected message and prediction of the Midnight Cry. The message of the Midnight Cry begins a period of proclaiming the message of the Midnight Cry, that leads to a second disappointment, that is represented as judgment. Those three steps, separated by two periods of time, represent the Alpha and Omega, as created in the Hebrew word “truth.”

Den «skjulte historien» om de sju tordener, som nå blir avforseglet, identifiserer tre veimerker som begynner og ender med en skuffelse. I denne symbolske historien er det tre veimerker, atskilt av to tidsperioder. En skuffelse innleder ventetiden. Ventetiden fører til det korrigerte budskapet og forutsigelsen om midnattsropet. Budskapet om midnattsropet innleder en periode med forkynnelse av budskapet om midnattsropet, som fører til en annen skuffelse, som er fremstilt som dom. Disse tre trinnene, atskilt av to tidsperioder, representerer Alfa og Omega, slik det er skapt i det hebraiske ordet «sannhet».

In Ezekiel thirty-seven, Ezekiel also represents the “voice” of Isaiah forty. The voice in Isaiah forty asks, “What shall I cry?” The “voice” in Ezekiel thirty-seven, verse seven, then “prophesied as” he “was commanded.”

I Esekiel trettisju representerer Esekiel også «røsten» i Jesaja førti. Røsten i Jesaja førti spør: «Hva skal jeg rope?» «Røsten» i Esekiel trettisju, vers sju, profeterte deretter «slik» han «var befalt».

> So I prophesied as I was commanded: and as I prophesied, there was a noise, and behold a shaking, and the bones came together, bone to his bone. And when I beheld, lo, the sinews and the flesh came up upon them, and the skin covered them above: but there was no breath in them. Ezekiel 37:7, 8.

> Da profeterte jeg slik jeg var blitt befalt. Og mens jeg profeterte, lød det en lyd, og se, det ble en rystelse, og benene føyde seg sammen, hvert ben til sitt ben. Og da jeg så til, se, sener og kjøtt kom over dem, og huden dekket dem ovenfra; men det var ingen ånd i dem. Esekiel 37:7, 8.

Ezekiel’s first prophecy brought the bones and flesh together, but they were not yet alive. “So,” Ezekiel “prophesied as he” was “commanded” a second time. The second prophecy brought the bodies to life. The two prophecies are typified by the creation of Adam.

Esekiels første profeti førte knoklene og kjøttet sammen, men de var ennå ikke levende. «Så» profeterte Esekiel «slik han» var «befalt» for annen gang. Den andre profetien førte kroppene til live. De to profetiene er forbilledliggjort ved Adams skapelse.

> And the Lord God formed man of the dust of the ground, and breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul. Genesis 2:7.

> Og Gud Herren formet mennesket av jordens støv og blåste livets ånde inn i dets nesebor; og mennesket ble en levende sjel. 1. Mosebok 2:7.

The two-step process of bringing the dead dry bones to life is first mentioned in the creation of Adam, thus emphasizing that God’s prophetic Word is also His creative power. God first “formed” Adam, and Ezekiel’s first prophecy brought the bones and bodies together, then God “breathed into his nostrils the breath of life; and man became a living soul.”

Den totrinnsprosessen der de døde, tørre ben blir brakt til liv, omtales først i skapelsen av Adam, og understreker dermed at Guds profetiske Ord også er Hans skapende kraft. Gud «formet» først Adam, og Esekiels første profeti førte benene og kroppene sammen; deretter «blåste [Han] livets ånde i hans nese, og mennesket ble til en levende sjel.»

Ezekiel’s second prophecy was directed “unto the wind,” not unto the bones, for he was told to “say to the wind,” “Come from the four winds, O breath, and breathe upon these slain, that they may live.” Ezekiel’s second prophecy, which brings the dead bodies to life as a mighty army, was directed, not at the dead bodies, but at the wind. It was a command to the wind to breathe upon the bodies. The first time the word “breath” is mentioned in God’s Word is the creation of Adam, and it is there defined as the breath of life, and what brings life into the dead bodies, comes from the four winds.

Esekiels andre profeti var rettet «til vinden», ikke til benene, for han fikk befaling om å «tale til vinden»: «Kom fra de fire vinder, du åndepust, og blås på disse drepte, så de kan bli levende.» Esekiels andre profeti, som bringer de døde legemene til live som en mektig hær, var ikke rettet mot de døde legemene, men mot vinden. Det var en befaling til vinden om å blåse på legemene. Første gang ordet «åndedrett» nevnes i Guds Ord, er ved skapelsen av Adam, og der blir det definert som livets åndedrett, og det som bringer liv inn i de døde legemene, kommer fra de fire vinder.

> “Angels are holding the four winds, represented as an angry horse seeking to break loose and rush over the face of the whole earth, bearing destruction and death in its path.

> «Engler holder de fire vinder tilbake, fremstilt som en vred hest som søker å bryte løs og fare over hele jordens overflate, med ødeleggelse og død i sitt spor.

> “Shall we sleep on the very verge of the eternal world? Shall we be dull and cold and dead? Oh, that we might have in our churches the Spirit and breath of God breathed into His people, that they might stand upon their feet and live.” Manuscript Releases, volume 20, 217.

> «Skal vi sove like på terskelen til den evige verden? Skal vi være sløve og kalde og døde? Å, måtte vi i våre menigheter ha Guds Ånd og ånde innblåst i Hans folk, så de kunne stå på sine føtter og leve.» Manuscript Releases, bind 20, 217.

The two questions here are shall we sleep, and shall we be dead?…two terms for the same prophetic condition. The message of the four winds that are being restrained by angels, is the message that causes the breath of God to enter the dead and causes them to stand up and live. The message of the four winds is the message of the angry horse of Islam. The message of the four winds in the book of Revelation, is the sealing message. The sealing message of Revelation seven, verse one through three, is the message that identifies that the four winds are restrained, until the servants of God are sealed.

De to spørsmålene her er: skal vi sove, og skal vi være døde? …to uttrykk for den samme profetiske tilstand. Budskapet om de fire vinder som holdes tilbake av engler, er budskapet som får Guds ånde til å fare inn i de døde og får dem til å reise seg opp og leve. Budskapet om de fire vinder er budskapet om Islams vrede hest. Budskapet om de fire vinder i Åpenbaringen er beseglingsbudskapet. Beseglingsbudskapet i Åpenbaringen, kapittel syv, vers én til tre, er budskapet som fastslår at de fire vinder holdes tilbake inntil Guds tjenere er beseglet.

> And after these things I saw four angels standing on the four corners of the earth, holding the four winds of the earth, that the wind should not blow on the earth, nor on the sea, nor on any tree. And I saw another angel ascending from the east, having the seal of the living God: and he cried with a loud voice to the four angels, to whom it was given to hurt the earth and the sea, Saying, Hurt not the earth, neither the sea, nor the trees, till we have sealed the servants of our God in their foreheads. Revelation 7:1–3.

> Og etter dette så jeg fire engler stå på jordens fire hjørner og holde jordens fire vinder tilbake, for at vinden ikke skulle blåse over jorden, heller ikke over havet eller over noe tre. Og jeg så en annen engel stige opp fra øst, med den levende Guds segl. Og han ropte med høy røst til de fire englene som det var gitt å skade jorden og havet, og sa: Skad ikke jorden, heller ikke havet eller trærne, før vi har satt segl på vår Guds tjenere i deres panner. Åpenbaringen 7:1–3.

Ezekiel’s second prophecy was directed to the wind, and the life that the wind delivered unto the bodies came from the message of the four winds. In verses eight through ten, in Ezekiel thirty-seven the words that appear either as “wind” or “breath” is the same Hebrew word in each occurrence. God breathed into Adam, the breath of life, and in Ezekiel the breath of life is the message of the sealing of the one hundred and forty-four thousand that comes from the four winds. That message delivers God’s creative power to the bodies that have been brought together in the valley of death, by the first message. The message of the four winds is the message of Islam bringing judgment upon the United States for the Sunday law. It is the message of the Midnight Cry.

Esekiels andre profeti var rettet til vinden, og livet som vinden overbrakte til legemene, kom fra budskapet om de fire vindene. I vers åtte til ti, i Esekiel trettisju, er ordene som forekommer enten som «vind» eller «åndepust», det samme hebraiske ordet hver gang de brukes. Gud innblåste Adam livets ånde, og i Esekiel er livets ånde budskapet om beseglingen av de hundre og førtifire tusen, som kommer fra de fire vindene. Dette budskapet formidler Guds skapende kraft til legemene som ved det første budskapet er blitt ført sammen i dødens dal. Budskapet om de fire vindene er budskapet om islam, som bringer dom over De forente stater for søndagslovens skyld. Det er budskapet om midnattsropet.

The hidden history of the seven thunders begins with a disappointment, which begins the tarrying time. In Revelation eleven when the two prophets were slain on July 18, 2020, the tarrying time began. Ezekiel was among the dead when the Lord asked Ezekiel if the two witnesses that are dead in the street could live.

Den skjulte historien om de sju tordener begynner med en skuffelse, som innleder ventetiden. I Åpenbaringen elleve, da de to profetene ble drept den 18. juli 2020, begynte ventetiden. Esekiel var blant de døde da Herren spurte Esekiel om de to vitnene som ligger døde på gaten, kunne leve.

> The hand of the Lord was upon me, and carried me out in the spirit of the Lord, and set me down in the midst of the valley which was full of bones, And caused me to pass by them round about: and, behold, there were very many in the open valley; and, lo, they were very dry. And he said unto me, Son of man, can these bones live? And I answered, O Lord God, thou knowest. Ezekiel 37:1–3.

> Herrens hånd kom over meg og førte meg ut i Herrens Ånd og satte meg ned midt i dalen, som var full av ben. Og han lot meg gå omkring dem rundt omkring; og se, det var svært mange i den åpne dalen; og se, de var meget tørre. Og han sa til meg: Menneskesønn, kan disse ben leve? Og jeg svarte: Å, Herre Gud, du vet det. Esekiel 37:1–3.

In verse seven, when Ezekiel delivers the first of the two prophecies the message was simply, “O ye dry bones, hear the word of the Lord.” John, in the Revelation records, “blessed are those who hear the words of the prophecy of this book.” Ezekiel represents the dead dry bones who are blessed, as those who hear Ezekiel’s command to hear the Word of the Lord, and His Word is Truth. In chapter two of Ezekiel, the experience of those who hear God’s word is described.

I vers sju, når Esekiel fremfører den første av de to profetiene, var budskapet ganske enkelt: «Dere tørre ben, hør Herrens ord.» Johannes skriver i Åpenbaringen: «salige er de som hører ordene i denne boks profeti.» Esekiel fremstiller de døde, tørre ben som de salige, som hører Esekiels befaling om å høre Herrens Ord, og Hans Ord er sannhet. I kapittel to av Esekiel beskrives erfaringen til dem som hører Guds ord.

> And he said unto me, Son of man, stand upon thy feet, and I will speak unto thee. And the spirit entered into me when he spake unto me, and set me upon my feet, that I heard him that spake unto me. Ezekiel 2:1, 2.

> Og han sa til meg: Menneskesønn, stå opp på dine føtter, så vil jeg tale til deg. Og Ånden kom inn i meg da han talte til meg, og reiste meg opp på mine føtter, så jeg hørte ham som talte til meg. Esekiel 2:1, 2.

In Revelation eleven, when the dead bodies hear the Word of the Lord, the Comforter enters into them and they stand on their feet. It is the Comforter that sets them on their feet.

I Åpenbaringen elleve, når de døde legemene hører Herrens Ord, farer Trøsteren inn i dem, og de reiser seg på sine føtter. Det er Trøsteren som setter dem på deres føtter.

> And after three days and an half the Spirit of life from God entered into them, and they stood upon their feet; and great fear fell upon them which saw them. Revelation 11:11.

> Og etter tre og en halv dag kom livets Ånd fra Gud inn i dem, og de stod opp på sine føtter; og stor frykt falt på dem som så dem. Åpenbaringen 11:11.

The standing up of the dead is step number one, in a two-step process that raises them out of their graves to become the ensign that is lifted up at the judgment of the Sunday law. When they stand in chapter eleven, “great fear” comes upon those that see them.

De dødes oppreisning er trinn nummer én i en totrinnsprosess som løfter dem opp av deres graver for å bli banneret som reises ved dommen over søndagsloven. Når de står fram i kapittel elleve, kommer «stor frykt» over dem som ser dem.

> And he shall pass over to his strong hold for fear, and his princes shall be afraid of the ensign, saith the Lord, whose fire is in Zion, and his furnace in Jerusalem. Isaiah 31:9.

> Og han skal flykte til sin festning av frykt, og hans fyrster skal bli redde for banneret, sier Herren, han som har sin ild i Sion og sin ovn i Jerusalem. Jesaja 31:9.

The Midnight Cry message of Millerite history was the second part of the second angel’s message. The second angel’s message produced a separation of the Millerites from the churches that were then identified as the daughters of Babylon, and the faithful were called out to come and stand with the Millerites. A ‘body’ of believers was formed by that message, and then the second step was the message of the Midnight Cry that joined and added power to the second message. The Millerites then became a mighty army that took the message like a tidal wave across the land. That two-step process is the two voices of Revelation eighteen, and it is the identical process of the resurrection of the dead dry bones in Ezekiel who were slain in the street of Revelation eleven.

Midnattsropets budskap i millerittbevegelsens historie var den andre delen av den andre engelens budskap. Den andre engelens budskap frembrakte en adskillelse av millerittene fra kirkene, som da ble identifisert som Babylons døtre, og de trofaste ble kalt ut for å komme og stå sammen med millerittene. Et «legeme» av troende ble dannet ved dette budskapet, og deretter var det andre trinnet budskapet om Midnattsropet, som forente seg med og tilføyde kraft til det andre budskapet. Millerittene ble da en mektig hær som førte budskapet som en flodbølge over landet. Denne totrinnsprosessen er de to røstene i Åpenbaringen atten, og den er den identiske prosessen som oppstandelsen av de døde, tørre ben i Esekiel, de som ble drept i gaten i Åpenbaringen elleve.

> “Angels were sent to aid the mighty angel from heaven, and I heard voices which seemed to sound everywhere, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues; for her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. This message seemed to be an addition to the third message, and joined it, as the midnight cry joined the second angel’s message in 1844.” Spiritual Gifts, volume 1, 195, 196.

> «Engler ble sendt for å bistå den mektige engelen fra himmelen, og jeg hørte røster som syntes å lyde overalt: Gå ut fra henne, mitt folk, for at dere ikke skal ha del i hennes synder, og for at dere ikke skal få del i hennes plager; for hennes synder er nådd opp til himmelen, og Gud har kommet hennes misgjerninger i hu. Dette budskap syntes å være et tillegg til det tredje budskap og sluttet seg til det, slik midnattropet sluttet seg til den annen engels budskap i 1844.» Spiritual Gifts, bind 1, 195, 196.

The first waymark in the hidden history of the seven thunders, is the disappointment which begins the tarrying time. The tarrying time is a period of time that is represented as three and a half days, which is a symbol of the wilderness. At the end of the forty years of wandering in the wilderness, Joshua led a mighty army into the Promised Land. At the end of the three and a half days, Ezekiel is taken to the valley of death, and is told to command the dead bodies to “hear the word of the Lord.” Ezekiel is a “voice” crying in the wilderness. The command to hear the Word of the Lord brings the body parts together, but they are not yet alive, they are not yet an army, they are not yet sealed. The “word of the Lord” which is spoken by Ezekiel in chapter two, identifies that when the Comforter arrives, God’s people stand, while they simultaneously hear the Word of the Lord. Christ promised He would send the Comforter, three and a half days after they were murdered in the street.

Det første veimerket i den skjulte historien om de sju tordener er skuffelsen som innleder ventetiden. Ventetiden er et tidsrom som fremstilles som tre og en halv dag, hvilket er et symbol på ørkenen. Ved slutten av de førti årene med vandring i ørkenen førte Josva en mektig hær inn i Det lovede land. Ved slutten av de tre og en halv dagene blir Esekiel ført til dødens dal og får befaling om å by de døde kroppene å «høre Herrens ord». Esekiel er en «røst» som roper i ørkenen. Befalingen om å høre Herrens ord fører legemsdelene sammen, men de er ennå ikke levende, de er ennå ikke en hær, de er ennå ikke beseglet. «Herrens ord» som blir talt av Esekiel i kapittel to, viser at når Trøsteren kommer, står Guds folk oppreist, samtidig som de hører Herrens ord. Kristus lovet at Han ville sende Trøsteren tre og en halv dag etter at de var blitt drept på gaten.

Once standing, the bodies ‘who are not yet alive,’ are going to be given a second prophecy. The “voice that crieth in the wilderness” in Isaiah, asks what the prophecy is that he is to cry? The “message” that both Ezekiel, and the “voice” in Isaiah forty are commanded to present, is the message of Islam. When that prophecy is delivered, “Adam” comes to life as a mighty army. The living two witnesses then proclaim the message of Islam’s judgment upon the United States, because of the passage of the soon-coming Sunday law. The judgment of the Sunday law is the third waymark of the hidden history of the seven thunders. When it is fulfilled, the army is lifted up as an ensign to heaven, and is represented in Revelation fourteen.

Når kroppene, «som ennå ikke er levende», først står oppreist, skal de gis en annen profeti. «Røsten av en som roper i ørkenen» i Jesaja spør hva den profetien er som han skal rope ut. «Budskapet» som både Esekiel og «røsten» i Jesaja førti får befaling om å frembære, er Islams budskap. Når denne profetien blir forkynt, kommer «Adam» til liv som en mektig hær. De to levende vitnene forkynner deretter budskapet om Islams dom over De forente stater, på grunn av vedtakelsen av den snart kommende søndagsloven. Dommen over søndagsloven er det tredje veimerket i den skjulte historien om de sju tordener. Når den blir oppfylt, blir hæren løftet opp som et banner til himmelen, og framstilles i Åpenbaringen fjorten.

> “I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.” Selected Messages, book 2, 387.

> «Jeg har hatt en erfaring i den første, andre og tredje engels budskap. Englene er framstilt som flygende midt under himmelen og forkynner for verden et advarselsbudskap, og har en direkte betydning for det folk som lever i de siste dager av denne jords historie. Ingen hører disse englenes røst, for de er et symbol som skal framstille Guds folk, som arbeider i harmoni med himmelens univers. Menn og kvinner, opplyst av Guds Ånd og helliget ved sannheten, forkynner de tre budskapene i deres rekkefølge.» Selected Messages, bok 2, 387.

The ensign that is lifted up is the third angel that is flying in the midst of heaven, warning mankind against accepting the mark of the beast. The mighty army continues to present that message to the world, until Michael stands up and human probation closes.

Fanen som blir løftet opp, er den tredje engelen som flyr midt gjennom himmelen og advarer menneskene mot å ta imot dyrets merke. Den mektige hæren fortsetter å forkynne dette budskapet for verden, inntil Mikael står fram og menneskenes nådetid avsluttes.

We will continue these thoughts in the next article.

Vi vil fortsette disse tankene i den neste artikkelen.

> And at midnight there was a cry made, Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him. Matthew 25:6.

> Og ved midnatt lød et rop: Se, brudgommen kommer! Gå ut og møt ham. Matteus 25:6.

Back to Articles