Article

# The Book of Daniel - Number Twelve

Daniels bok – nummer tolv

Darkness

Mørke

Author

Jeff Pippenger

Published

December 7, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

A word or a phrase that is doubled within the inspired word is a symbol of the second angel’s message.

Et ord eller et uttrykk som blir gjentatt i det inspirerte ord, er et symbol på den annen engels budskap.

> And in the second year of the reign of Nebuchadnezzar Nebuchadnezzar dreamed dreams, wherewith his spirit was troubled, and his sleep brake from him. Then the king commanded to call the magicians, and the astrologers, and the sorcerers, and the Chaldeans, for to shew the king his dreams. So they came and stood before the king. And the king said unto them, I have dreamed a dream, and my spirit was troubled to know the dream. Daniel 2:1–3.

> Og i Nebukadnesars andre regjeringsår drømte Nebukadnesar drømmer, og hans ånd ble urolig, og søvnen vek fra ham. Da bød kongen at man skulle tilkalle spåmennene og stjernetyderne og trollmennene og kaldeerne, for at de skulle kunngjøre kongen hans drømmer. Så kom de og trådte fram for kongen. Og kongen sa til dem: Jeg har hatt en drøm, og min ånd er urolig for å få vite drømmen. Daniel 2:1–3.

In the “darkness” of the night, Nebuchadnezzar dreamed of an image, but he could not recollect the dream. In a dream of the night, he dreamed of an image, but the dream of the image was as dark to his understanding as was the night when he had dreamed the dream.

I nattens «mørke» drømte Nebukadnesar om et bilde, men han kunne ikke erindre drømmen. I en nattlig drøm drømte han om et bilde, men drømmen om bildet var like mørk for hans forstand som natten da han hadde drømt drømmen.

> Then spake the Chaldeans to the king in Syriack, O king, live forever: tell thy servants the dream, and we will shew the interpretation. The king answered and said to the Chaldeans, The thing is gone from me: if ye will not make known unto me the dream, with the interpretation thereof, ye shall be cut in pieces, and your houses shall be made a dunghill. But if ye shew the dream, and the interpretation thereof, ye shall receive of me gifts and rewards and great honour: therefore shew me the dream, and the interpretation thereof. Daniel 2:4–7.

> Da talte kaldeerne til kongen på syrisk: «Konge, lev evindelig! Fortell dine tjenere drømmen, så skal vi kunngjøre tydningen.» Kongen svarte og sa til kaldeerne: «Saken er gått meg av minne. Dersom dere ikke gjør drømmen kjent for meg, med dens tydning, skal dere hugges i stykker, og deres hus skal gjøres til en skraphaug. Men dersom dere kunngjør drømmen og dens tydning, skal dere få gaver og belønninger og stor ære av meg. Kunngjør meg derfor drømmen og dens tydning.» Daniel 2:4–7.

The test of Nebuchadnezzar’s image dream was a test designed to identify who can provide a correct prophetic description of an image that is cloaked in darkness, along with the interpretation of the dream’s content. The second angel’s message that was joined by the Midnight Cry message in Millerite history, had been typified by Elijah at the contest at Mount Carmel. It too, was a test that would manifest, not only who was the true God, but also who was the true prophet. William Miller, who Sister White directly says was typified by Elijah, represented Elijah at Mount Carmel. Yet it was not William Miller that was being represented, as much as it was the rules of prophetic interpretation that he had been led to understand. At Mount Carmel, the prophets of the male god Baal and the prophets of the female god Ashtaroth were demonstrated to be false prophets. In the history of the Millerites, the Protestant churches were demonstrated to be false prophets as typified by Mount Carmel.

Prøven med Nebukadnesars drøm om billedstøtten var en prøve utformet for å avdekke hvem som kunne gi en korrekt profetisk beskrivelse av en billedstøtte som var innhyllet i mørke, sammen med tydningen av drømmens innhold. Den annen engels budskap, som i millerittisk historie ble forent med Midnattsropets budskap, var blitt forbilledliggjort ved Elia i striden på Karmelberget. Også dette var en prøve som skulle åpenbare, ikke bare hvem som var den sanne Gud, men også hvem som var den sanne profet. William Miller, som Søster White uttrykkelig sier var forbilledliggjort ved Elia, representerte Elia på Karmelberget. Likevel var det ikke så meget William Miller som ble representert, som de regler for profetisk fortolkning som han var blitt ledet til å forstå. På Karmelberget ble profetene for den mannlige guden Ba’al og profetene for den kvinnelige guden Asjtarot påvist å være falske profeter. I millerittenes historie ble de protestantiske kirkene påvist å være falske profeter, slik Karmelberget forbilledliggjorde.

When the Protestant churches manifested their rejection of the rules of prophetic interpretation of William Miller, they became the daughters of Rome. Prophetically, a daughter is an image of her mother. The test that the Protestants failed in Millerite history was the test that identified and produced an image (daughter) of the beast. It is there that the horn of true Protestantism was manifested in opposition to the horn of apostate Protestantism. Nebuchadnezzar was demanding an interpretation, and in doing so, he was providentially involved with producing a manifestation of both the false and the true prophets.

Da de protestantiske kirkene gav til kjenne sin forkastelse av William Millers regler for profetisk fortolkning, ble de Romes døtre. Profetisk sett er en datter et bilde av sin mor. Den prøven som protestantene ikke bestod i den millerittiske historien, var prøven som identifiserte og frembrakte et bilde (datter) av dyret. Det er der hornet som representerer sann protestantisme, ble åpenbart i motsetning til hornet som representerer frafallen protestantisme. Nebukadnesar krevde en tydning, og ved å gjøre dette var han, under Forsynets ledelse, innvevd i frembringelsen av en åpenbaring av både de falske og de sanne profetene.

> They answered again and said, Let the king tell his servants the dream, and we will shew the interpretation of it. The king answered and said, I know of certainty that ye would gain the time, because ye see the thing is gone from me. But if ye will not make known unto me the dream, there is but one decree for you: for ye have prepared lying and corrupt words to speak before me, till the time be changed: therefore tell me the dream, and I shall know that ye can shew me the interpretation thereof. Daniel 2:7–9.

> De svarte igjen og sa: La kongen fortelle sine tjenere drømmen, så skal vi kunngjøre tydningen av den. Kongen svarte og sa: Jeg vet med sikkerhet at dere søker å vinne tid, fordi dere ser at saken er gått meg av minne. Men dersom dere ikke gjør drømmen kjent for meg, er det bare én dom over dere; for dere har gjort dere rede til å tale løgnaktige og fordervede ord framfor meg inntil tiden er forandret. Fortell meg derfor drømmen, så skal jeg vite at dere kan kunngjøre tydningen av den. Daniel 2:7–9.

At the conclusion of the testing periods, the distinction which had been demonstrated at Mount Carmel, and on October 22, 1844, was also illustrated in Daniel chapter two. In the three prophetic representations of Mount Carmel, Millerite history and Nebuchadnezzar’s dream of the image, the emphasis is upon correct prophetic interpretation as represented by Elijah, Miller and Daniel. The interpretation of the dream is the message that is unsealed in the history where two classes of prophets are manifested.

Ved avslutningen av prøvetidene ble den forskjellen som var blitt påvist på Karmel-fjellet og den 22. oktober 1844, også fremstilt i Daniel kapittel to. I de tre profetiske fremstillingene av Karmel-fjellet, millerittisk historie og Nebukadnesars drøm om billedstøtten, ligger betoningen på den rette profetiske tolkning, slik den er representert ved Elia, Miller og Daniel. Tolkningen av drømmen er det budskapet som blir avforseglet i den historien hvor to klasser av profeter blir åpenbart.

> The Chaldeans answered before the king, and said, There is not a man upon the earth that can shew the king’s matter: therefore there is no king, lord, nor ruler, that asked such things at any magician, or astrologer, or Chaldean. And it is a rare thing that the king requireth, and there is none other that can shew it before the king, except the gods, whose dwelling is not with flesh. For this cause the king was angry and very furious, and commanded to destroy all the wise men of Babylon. Daniel 2:10–12.

> Kaldeerne svarte kongen og sa: Det finnes ikke et menneske på jorden som kan kunngjøre kongen det han spør om; derfor har ingen konge, herre eller hersker krevd slikt av noen spåmann, stjernetolker eller kaldeer. Og det er en sjelden ting kongen krever, og det finnes ingen annen som kan kunngjøre det for kongen, uten gudene, de som ikke har sin bolig hos kjøtt og blod. Av denne grunn ble kongen vred og meget harm, og han bød at alle Babylons vise menn skulle tilintetgjøres. Daniel 2:10–12.

At Mount Carmel, Elijah proposed the test, and the test he proposed was not only to manifest who was the true God, but also who was the true prophet. In Daniel chapter two it is the Chaldeans that identify the test which manifested the distinction between the true and the false. They explain that the interpretation which Nebuchadnezzar is seeking can only be identified by God, and not by men. They also complained that the relationship between Nebuchadnezzar and his religious wise men was an incorrect relationship when they state that “it is a rare thing that the king requireth.” They are wishing that the king, representing the State, would keep out of the religious realm over which they have been understood to be the authorities. They are not protesting against the principles of the combination of church and state, they are protesting that Nebuchadnezzar, representing the State, is demanding to be in control of the church. They would be comfortable with a church-state relationship, if the religious leaders ruled over the state. The image of the beast test is where we decide our eternal destiny–as Nebuchadnezzar’s image dream–is a life-or-death test.

På Karmelfjellet foreslo Elia prøven, og prøven han foreslo, var ikke bare for å åpenbare hvem som var den sanne Gud, men også hvem som var den sanne profet. I Daniel kapittel to er det kaldeerne som identifiserer prøven som åpenbarte skillet mellom det sanne og det falske. De forklarer at den tydningen Nebukadnesar søker, bare kan åpenbares av Gud, og ikke av mennesker. De klaget også over at forholdet mellom Nebukadnesar og hans religiøse vismenn var et uriktig forhold, når de sier at «det er en sjelden ting kongen krever». De ønsker at kongen, som representerer staten, skal holde seg utenfor det religiøse området, hvor de har vært ansett som myndighetene. De protesterer ikke mot prinsippene for forbindelsen mellom kirke og stat; de protesterer mot at Nebukadnesar, som representerer staten, krever å ha kontroll over kirken. De ville være bekvemme med et forhold mellom kirke og stat, dersom de religiøse lederne hersket over staten. Dyrets bildes prøve er der vi avgjør vår evige skjebne – slik Nebukadnesars billeddrøm er en prøve på liv og død.

> And the decree went forth that the wise men should be slain; and they sought Daniel and his fellows to be slain. Then Daniel answered with counsel and wisdom to Arioch the captain of the king’s guard, which was gone forth to slay the wise men of Babylon: He answered and said to Arioch the king’s captain, Why is the decree so hasty from the king? Then Arioch made the thing known to Daniel. Daniel 2:13–15.

> Og det gikk ut befaling om at de vise menn skulle drepes; og de lette etter Daniel og hans venner for å drepe dem. Da svarte Daniel med råd og visdom til Arjok, høvdingen for kongens livvakt, som var gått ut for å drepe de vise menn i Babylon. Han tok til orde og sa til Arjok, kongens høvding: Hvorfor er kongens befaling så forhastet? Da gjorde Arjok saken kjent for Daniel. Daniel 2:13–15.

When Daniel is enlightened about the understanding of the life and death circumstances of the dream of the yet unknown image, he is representing the enlightenment of the one hundred and forty-four thousand to the fact that they are in the history of the second and visual test of the three-step testing process. But Daniel is not simply representing those who have chosen to eat the correct diet, and therefore passed the first test, but also represents the human representative that God had given special insight into biblical prophecy.

Når Daniel blir opplyst om forståelsen av livs- og dødsomstendighetene i drømmen om det ennå ukjente billedstøtten, representerer han opplysningen av de hundre og førtifire tusen om det faktum at de befinner seg i historien til den andre og synlige prøven i den tretrinns prøvingsprosessen. Men Daniel representerer ikke bare dem som har valgt å spise den rette kost og derfor bestått den første prøven, men han representerer også den menneskelige representanten som Gud hadde gitt særlig innsikt i bibelsk profeti.

> As for these four children, God gave them knowledge and skill in all learning and wisdom: and Daniel had understanding in all visions and dreams. Daniel 1:17.

> Når det gjelder disse fire guttene, gav Gud dem kunnskap og innsikt i all slags lærdom og visdom; og Daniel hadde forstand på alle syner og drømmer. Daniel 1:17.

Though the four faithful Hebrews all passed the dietary test, Daniel was selected as the messenger of visions and dreams. Daniel is representing the prophetic messenger as represented by Elijah, John the Baptist, John the Revelator, William Miller and Future for America. The prophetic messenger is never separated from the prophetic test.

Selv om alle de fire trofaste hebreerne besto prøven med kostholdet, ble Daniel utvalgt som budbæreren av syner og drømmer. Daniel representerer den profetiske budbæreren, slik denne er framstilt ved Elia, Johannes Døperen, Johannes Åpenbareren, William Miller og Future for America. Den profetiske budbæreren er aldri adskilt fra den profetiske prøven.

In the time of Christ, those who rejected the testimony of John, could not be benefitted by Jesus. In the Millerite history, those who rejected the first message (represented by William Miller), could not be benefitted by the second message. In both histories the faithful did not recognize where the testing process was leading to. The disciples refused to see the cross, though they were plainly told that it was to happen. The Millerites could not see the great disappointment. Daniel, when informed by Arioch of the life and death circumstances associated with Nebuchadnezzar’s image dream, did not know what the content of the dream was or where the image test was leading. All he knew was that it was a life and death situation. Daniel therefore needed time to understand the interpretation.

På Kristi tid kunne de som forkastet Johannes’ vitnesbyrd, ikke dra nytte av Jesus. I milleritt-historien kunne de som forkastet det første budskapet (representert ved William Miller), ikke dra nytte av det andre budskapet. I begge historiene forsto ikke de trofaste hvor prøvelsesprosessen ledet hen. Disiplene nektet å se korset, selv om de tydelig var blitt fortalt at det skulle skje. Millerittene kunne ikke se den store skuffelsen. Da Daniel av Arjok ble underrettet om de livs- og dødsomstendighetene som var knyttet til Nebukadnesars drøm om billedstøtten, visste han ikke hva drømmens innhold var eller hva prøven med billedstøtten ledet til. Alt han visste, var at det dreide seg om en situasjon på liv og død. Daniel trengte derfor tid til å forstå tydningen.

> Then Daniel went in, and desired of the king that he would give him time, and that he would shew the king the interpretation. Daniel 2:16.

> Så gikk Daniel inn og bad kongen om at han ville gi ham tid, så han kunne kunngjøre kongen tydningen. Daniel 2:16.

Daniel had manifested faith in the diet (methodology) he had decided to eat at the first test. Therefore he was given time, as were the disciples in the time of Christ. The time that was given to the disciples was the timespan of Christ’s death, burial, resurrection and his initial ascension, before He met with the disciples on the road to Emmaus, and then again in the upper room. Then at the end of the time He breathed upon them the Holy Spirit.

Daniel hadde vist tro i den kosten (metodologien) han hadde besluttet å spise ved den første prøven. Derfor ble han gitt tid, slik også disiplene ble det på Kristi tid. Den tid som ble gitt disiplene, var tidsrommet for Kristi død, begravelse, oppstandelse og hans første himmelfart, før Han møtte disiplene på veien til Emmaus, og deretter igjen i salen ovenpå. Så, ved slutten av tiden, åndet Han på dem Den Hellige Ånd.

> And when he had said this, he breathed on them, and saith unto them, Receive ye the Holy Ghost. John 20:22.

> Og da han hadde sagt dette, åndet han på dem og sa til dem: Ta imot Den Hellige Ånd. Johannes 20:22.

Ezekiel prophesied and the dead bones were brought together. Then Ezekiel prophesied again and the Holy Spirit was breathed upon the newly formed bodies, and they stood up as a mighty army. When Christ breathed upon the disciples, He opened their understanding.

Esekiel profeterte, og de døde ben ble ført sammen. Deretter profeterte Esekiel igjen, og Den Hellige Ånd ble åndet inn i de nydannede kroppene, og de reiste seg som en mektig hær. Da Kristus åndet på disiplene, åpnet Han deres forstand.

> Then opened he their understanding, that they might understand the scriptures. Luke 24:25.

> Da åpnet han deres forstand, så de kunne forstå skriftene. Lukas 24:25.

All the prophets are speaking of the end of the world, and Daniel is no exception. The time he requested was a period of time that he might receive enlightenment. The time of waiting for the Millerites, was from the first disappointment until they recognized that they were in the tarrying time in connection with the prophecies of Matthew chapter twenty-five and of Habakkuk chapter two. The history of the tarrying time in Millerite history was fulfilled in the time of the second angel’s message. Daniel chapter two is representing that same history, so his request for time prophetically aligns with the Millerites’ tarrying time. Therefore, Daniel’s request for time and the tarrying time of the Millerites represents the tarrying time of the one hundred and forty-four thousand, which began on July 18, 2020.

Alle profetene taler om verdens ende, og Daniel er intet unntak. Den tid han anmodet om, var et tidsrom for at han kunne motta opplysning. Ventetiden for millerittene var fra den første skuffelsen inntil de erkjente at de befant seg i nølingstiden i forbindelse med profetiene i Matteus kapittel tjuefem og Habakkuk kapittel to. Historien om nølingstiden i millerittisk historie ble oppfylt i tiden for den andre engels budskap. Daniel kapittel to fremstiller den samme historien, så hans anmodning om tid samsvarer profetisk med millerittenes nølingstid. Derfor representerer Daniels anmodning om tid og millerittenes nølingstid nølingstiden for de hundre og førtifire tusen, som begynte den 18. juli 2020.

Daniel’s request for time to understand Nebuchadnezzar’s image dream is represented in Revelation chapter eleven as the three and a half days that the two witness lay dead in the street. In the history of the three and a half days of Revelation eleven, the three and a half days that symbolically represent a prophetic wilderness, there is a voice that cries. The human voice that is employed by the Comforter to awaken and bring the dead dry bones to life is represented by Daniel, who is given the prophetic revelation of what the dream was and what it represented. The voice crying in the wilderness has been given prophetic understanding of dreams and visions, as represented by Daniel. The voice is crying, thus identifying that he has been given the message of the Midnight Cry, and the cry is given at midnight, which represents darkness.

Daniels anmodning om tid til å forstå Nebukadnesars drøm om billedstøtten er i Åpenbaringen kapittel elleve fremstilt som de tre og en halv dagene da de to vitnene lå døde på gaten. I historien om de tre og en halv dagene i Åpenbaringen elleve, de tre og en halv dagene som symbolsk fremstiller en profetisk ørken, finnes det en røst som roper. Den menneskelige røsten som Trøsteren benytter for å vekke og gi liv til de døde, tørre ben, er representert ved Daniel, som får den profetiske åpenbaringen om hva drømmen var og hva den betydde. Røsten som roper i ørkenen, er blitt gitt profetisk forståelse av drømmer og syner, slik Daniel representerer det. Røsten roper, og identifiserer dermed at han er blitt gitt midnattsropets budskap, og ropet blir gitt ved midnatt, som representerer mørke.

In the deepest darkness at midnight the voice (Daniel) was given understanding of a message that was cloaked in darkness. The command given to the voice (Ezekiel), is to prophesy to the dead dry bones. As he does so, the Comforter is breathed upon the dead in the street and they are “revived.” But the revival is only accomplished by prayer. Prayer is a waymark in the history of the revival of the dead dry bones that are slain in the street. Daniel prophetically represents that waymark, right at the appropriate place where the waymark is identified.

I det dypeste mørke ved midnatt fikk stemmen (Daniel) forståelse av et budskap som var tildekket i mørke. Befalingen som blir gitt til stemmen (Esekiel), er å profetere til de døde, tørre ben. Idet han gjør dette, blåses Trøsteren på de døde i gaten, og de blir «gjenopplivet». Men vekkelsen fullbyrdes bare ved bønn. Bønn er et veimerke i historien om vekkelsen av de døde, tørre ben som blir drept i gaten. Daniel representerer profetisk dette veimerket, nettopp på det rette stedet hvor veimerket blir identifisert.

> “A revival of true godliness among us is the greatest and most urgent of all our needs. To seek this should be our first work. There must be earnest effort to obtain the blessing of the Lord, not because God is not willing to bestow His blessing upon us, but because we are unprepared to receive it. Our heavenly Father is more willing to give His Holy Spirit to them that ask Him, than are earthly parents to give good gifts to their children. But it is our work, by confession, humiliation, repentance, and earnest prayer, to fulfill the conditions upon which God has promised to grant us His blessing. A revival need be expected only in answer to prayer. While the people are so destitute of God’s Holy spirit, they cannot appreciate the preaching of the Word; but when the Spirit’s power touches their hearts, then the discourses given will not be without effect. Guided by the teachings of God’s Word, with the manifestation of His Spirit, in the exercise of sound discretion, those who attend our meetings will gain a precious experience, and returning home, will be prepared to exert a healthful influence.

> «En vekkelse av sann gudsfrykt iblant oss er det største og mest påtrengende av alle våre behov. Å søke dette burde være vårt første arbeid. Det må gjøres alvorlig anstrengelse for å oppnå Herrens velsignelse, ikke fordi Gud ikke er villig til å skjenke oss sin velsignelse, men fordi vi er uskikket til å motta den. Vår himmelske Far er mer villig til å gi sin Hellige Ånd til dem som ber ham, enn jordiske foreldre er til å gi gode gaver til sine barn. Men det er vårt arbeid, ved bekjennelse, ydmykelse, omvendelse og alvorlig bønn, å oppfylle de betingelser som Gud har lovet å gi oss sin velsignelse på. En vekkelse kan bare ventes som svar på bønn. Så lenge folket er så blottet for Guds Hellige Ånd, kan de ikke verdsette forkynnelsen av Ordet; men når Åndens kraft rører ved deres hjerter, da vil de taler som holdes, ikke være uten virkning. Ledet av Guds Ords undervisning, med åpenbarelsen av hans Ånd, og i utøvelsen av sunn dømmekraft, vil de som deltar i våre møter, vinne en dyrebar erfaring, og når de vender hjem, vil de være beredt til å øve en gagnlig innflytelse.»

> “The old standard bearers knew what it was to wrestle with God in prayer, and to enjoy the outpouring of His Spirit. But these are passing off from the stage of action; and who are coming up to fill their places? How is it with the rising generation? Are they converted to God? Are we awake to the work that is going on in the heavenly sanctuary, or are we waiting for some compelling power to come upon the church before we shall arouse? Are we hoping to see the whole church revived? That time will never come.

> De gamle fanebærerne visste hva det vil si å kjempe med Gud i bønn og å glede seg over Hans Ånds utgytelse. Men disse trer bort fra handlingens skueplass; og hvem kommer frem for å fylle deres plasser? Hvordan er det med den oppvoksende slekt? Er de omvendt til Gud? Er vi våkne for det verk som foregår i den himmelske helligdom, eller venter vi på at en eller annen tvingende kraft skal komme over menigheten før vi skal våkne? Håper vi å se hele menigheten vekket til liv? Den tid vil aldri komme.

> “There are persons in the church who are not converted, and who will not unite in earnest, prevailing prayer. We must enter upon the work individually. We must pray more, and talk less. Iniquity abounds, and the people must be taught not to be satisfied with a form of godliness without the spirit and power. If we are intent upon searching our own hearts, putting away our sins, and correcting our evil tendencies, our souls will not be lifted up unto vanity; we shall be distrustful of ourselves, having an abiding sense that our sufficiency is of God.” Selected Messages, book 1, 121, 122.

> «Det finnes personer i menigheten som ikke er omvendt, og som ikke vil forene seg i alvorlig, gjennomtrengende bønn. Vi må gå inn i arbeidet hver for oss. Vi må be mer og tale mindre. Urettferdigheten florerer, og folket må læres opp til ikke å være tilfreds med en gudsfrykts ytre skinn uten ånd og kraft. Dersom vi er opptatt av å granske våre egne hjerter, legge bort våre synder og rette på våre onde tilbøyeligheter, vil våre sjeler ikke opphøyes til tomhet; vi vil være mistroiske overfor oss selv og ha en vedvarende erkjennelse av at vår tilstrekkelighet er av Gud.» Selected Messages, bok 1, 121, 122.

Based upon faith in the diet that Daniel had chosen to eat, he was then brought into a visual testing process that required him to use the methodology that was represented by his diet, to first promise that his God would identify and explain the dream, and thereafter accomplish the presentation of that dream to the king. He possessed the correct diet, or the correct methodology, and then he was to visually manifest his faith by presenting the message of Nebuchadnezzar’s image dream that was in absolute “darkness.” His next action, was his visual manifestation of faith, for he then exercised the divine formula for God’s people when they find themselves in darkness.

På grunnlag av tro på den kosten Daniel hadde valgt å spise, ble han deretter ført inn i en visuell prøvingsprosess som krevde at han tok i bruk den metodikken som var representert ved hans kosthold, først ved å love at hans Gud ville identifisere og forklare drømmen, og deretter ved å fremføre denne drømmen for kongen. Han hadde den rette kosten, eller den rette metodikken, og deretter skulle han synlig åpenbare sin tro ved å framlegge budskapet i Nebukadnesars billeddrøm, som befant seg i absolutt «mørke». Hans neste handling var hans synlige åpenbaring av tro, for da tok han i bruk den guddommelige formelen for Guds folk når de befinner seg i mørke.

> “The darkness of the evil one encloses those who neglect to pray. The whispered temptations of the enemy entice them to sin; and it is all because they do not make use of the privileges that God has given them in the divine appointment of prayer. Why should the sons and daughters of God be reluctant to pray, when prayer is the key in the hand of faith to unlock heaven’s storehouse, where are treasured the boundless resources of Omnipotence? Without unceasing prayer and diligent watching we are in danger of growing careless and of deviating from the right path. The adversary seeks continually to obstruct the way to the mercy seat, that we may not by earnest supplication and faith obtain grace and power to resist temptation.” Steps to Christ, 94.

> «Den ondes mørke omslutter dem som forsømmer å be. Fiendens hviskede fristelser lokker dem til synd; og det er alt sammen fordi de ikke gjør bruk av de privilegier som Gud har gitt dem i bønnens guddommelige ordning. Hvorfor skulle Guds sønner og døtre være tilbakeholdne med å be, når bønnen er nøkkelen i troens hånd til å åpne himmelens forrådskammer, hvor den allmektiges grenseløse ressurser er oppbevart? Uten uopphørlig bønn og årvåken vakt er vi i fare for å bli likegyldige og for å vike av fra den rette sti. Motstanderen søker stadig å sperre veien til nådens trone, så vi ikke ved inderlig bønn og tro kan oppnå nåde og kraft til å stå imot fristelse.» Veien til Kristus, 94.

With the darkness of the content of Nebuchadnezzar’s dream of the night, Daniel pressed together with his three companions and prayed.

Med mørket i innholdet av Nebukadnesars nattlige drøm trengte Daniel seg sammen med sine tre ledsagere og ba.

> Then Daniel went to his house, and made the thing known to Hananiah, Mishael, and Azariah, his companions: That they would desire mercies of the God of heaven concerning this secret; that Daniel and his fellows should not perish with the rest of the wise men of Babylon. Then was the secret revealed unto Daniel in a night vision. Then Daniel blessed the God of heaven. Daniel answered and said, Blessed be the name of God for ever and ever: for wisdom and might are his: And he changeth the times and the seasons: he removeth kings, and setteth up kings: he giveth wisdom unto the wise, and knowledge to them that know understanding: He revealeth the deep and secret things: he knoweth what is in the darkness, and the light dwelleth with him. I thank thee, and praise thee, O thou God of my fathers, who hast given me wisdom and might, and hast made known unto me now what we desired of thee: for thou hast now made known unto us the king’s matter. Daniel 2:17–23.

> Så gikk Daniel hjem og gjorde saken kjent for Hananja, Misjael og Asarja, sine venner, for at de skulle be om barmhjertighet fra himmelens Gud angående denne hemmelighet, så Daniel og hans venner ikke skulle gå til grunne sammen med resten av Babels vismenn. Da ble hemmeligheten åpenbart for Daniel i et nattsyn. Da lovet Daniel himmelens Gud. Daniel tok til orde og sa: Lovet være Guds navn fra evighet til evighet! For visdommen og makten hører ham til. Han forandrer tider og stunder, han avsetter konger og innsetter konger. Han gir de vise visdom og de forstandige kunnskap. Han åpenbarer de dype og skjulte ting, han vet hva som er i mørket, og lyset bor hos ham. Deg takker jeg og priser jeg, du mine fedres Gud, du som har gitt meg visdom og kraft, og nå har gjort kjent for meg det vi bad deg om; for du har nå gjort kongens sak kjent for oss. Daniel 2:17–23.

Daniel was then rewarded by Him that “knoweth what is in the darkness.” The movement for Sunday legislation is going on in darkness, and those who have made a profession of consuming the divine diet are required to recognize the formation of the image of the beast that prepares the religious and political platform for enforcing the mark of papal authority.

Daniel ble deretter belønnet av Ham som «vet hva som er i mørket». Bevegelsen for søndagslovgivning foregår i mørket, og de som har bekjent å ta til seg den guddommelige kost, er forpliktet til å erkjenne dannelsen av dyrets bilde, som bereder den religiøse og politiske plattformen for håndhevelsen av den pavelige myndighets merke.

Daniel chapter two is identifying not simply the history of the second angel in Millerite history, but more directly he is illustrating the history of the second angel in the movement of the third angel. In the testing of Nebuchadnezzar’s image dream, the test of the image of the beast is represented. The prophetic steps of God’s people awakening to the life and death circumstances of the approaching Sunday law is being very specifically identified in the books of Daniel and Revelation.

Daniel kapittel to identifiserer ikke bare historien om den andre engelen i den millerittiske historien, men enda mer direkte fremstiller det historien om den andre engelen i den tredje engelens bevegelse. I prøvelsen knyttet til Nebukadnesars drøm om billedstøtten fremstilles prøven i forbindelse med dyrets bilde. De profetiske skrittene i Guds folks oppvåkning til de livs- og dødsomstendigheter som er knyttet til den nær forestående søndagsloven, blir meget spesifikt identifisert i bøkene Daniel og Åpenbaringen.

Daniel, represents the messenger of the history where the life-or-death message of the image dream goes forth. He stands upon the diet he has come to understand, and by faith states that God can make known the vision, but he requests time. The time is the tarrying time. At the conclusion of the tarrying time, he is given knowledge of what was in Nebuchadnezzar’s dark dream, but not simply that. He not only receives understanding of the image dream, which typifies the image of the beast and its associated test, but he is also praising God at the end of the tarrying time for God “giveth wisdom unto the wise, and knowledge to them that know understanding: He revealeth the deep and secret things: he knoweth what is in the darkness, and the light dwelleth with him.”

Daniel representerer budbringeren i den historie hvor liv-eller-død-budskapet om billeddrømmen går ut. Han står fast på den kosten han er kommet til å forstå, og ved tro erklærer han at Gud kan gjøre synet kjent, men han ber om tid. Tiden er nølingstiden. Ved avslutningen av nølingstiden blir han gitt kunnskap om hva som var i Nebukadnesars mørke drøm, men ikke bare det. Han mottar ikke bare forståelse av billeddrømmen, som er et forbilde på dyrets bilde og den prøven som er knyttet til det, men han priser også Gud ved slutten av nølingstiden fordi Gud «gir de vise visdom og dem som har forstand, kunnskap; han åpenbarer de dype og skjulte ting; han vet hva som er i mørket, og lyset bor hos ham.»

Daniel is here placing his praise in the context that there has been an “increase of knowledge”, for he who identifies in chapter twelve that the “wise” will understand the “increase of knowledge”, and is also praising God that He had given “wisdom” and “knowledge” to “the wise.” He is directly referencing the wise virgins, and connecting his time with the tarrying time. He is placing the illustration found in chapter two directly into the perfect fulfillment of the tarrying time of Matthew twenty-five in the movement of the third angel. More significantly is the fact that the book of Revelation identifies that just before the close of probation, John was told to seal not the sayings of the prophecies of the books of Daniel and Revelation, for they are the same book.

Daniel setter her sin lovprisning inn i den sammenheng at det har vært en «økning av kunnskap», for han som i kapittel tolv fastslår at «de vise» skal forstå «økningen av kunnskap», priser også Gud for at Han hadde gitt «visdom» og «kunnskap» til «de vise». Han henviser direkte til de vise jomfruene og knytter sin tid til ventetiden. Han plasserer illustrasjonen som finnes i kapittel to direkte inn i den fullkomne oppfyllelsen av ventetiden i Matteus tjuefem i den tredje engels bevegelse. Enda mer betydningsfullt er det forhold at Åpenbaringsboken identifiserer at like før nådetidens avslutning fikk Johannes beskjed om ikke å forsegle utsagnene i profetiene i Daniels og Åpenbaringens bøker, for de er den samme bok.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han sier til meg: Forsegl ikke ordene i profetien i denne bok; for tiden er nær. Den som gjør urett, la ham fremdeles gjøre urett; og den som er uren, la ham fremdeles være uren; og den som er rettferdig, la ham fremdeles gjøre rettferdighet; og den som er hellig, la ham fremdeles være hellig. Åpenbaringen 22:10, 11.

The time when the prophecies of Daniel and Revelation are to be unsealed is in the tarrying time of the parable of the ten virgins, and that time is represented by Daniel’s request for time. His request for time was followed by prayer, which must take place in advance of the resurrection of the dead dry bones. In the time period that the increase of knowledge and the understanding of the dream image that is cloaked in darkness was revealed, God did something else for Daniel. “He revealeth the deep and secret things.” The secret thing of the history of the Midnight Cry is the prophecy in Revelation that is unsealed just before probation closes. That “deep and secret” thing is “truth.”

Tiden da Daniels og Johannes’ åpenbarings profetier skal bli åpnet, er i nølingstiden i lignelsen om de ti jomfruer, og den tiden fremstilles ved Daniels bønn om tid. Hans anmodning om tid ble etterfulgt av bønn, noe som må finne sted forut for de døde tørre bens oppstandelse. I den tidsperioden da kunnskapens økning og forståelsen av drømmebildet, som er tildekket i mørke, ble åpenbart, gjorde Gud også noe annet for Daniel. «Han åpenbarer de dype og lønnlige ting.» Den lønnlige ting i historien om Midnattsropet er profetien i Åpenbaringen som åpnes like før nådetiden lukkes. Denne «dype og lønnlige» ting er «sannhet».

Truth becomes the prophetic key that is opened to the messenger represented by Daniel that allows the hidden history of the “seven thunders” to be recognized. The hidden history is the history of three waymarks. The first is a disappointment and the last is a disappointment as illustrated in Millerite history. The Hebrew word that is translated as “truth” was created by the “Wonderful Linguist”, through the combination of the first, thirteenth and last letter of the Hebrew alphabet. Jesus is the first and last, and He is the “truth.” The structure of the word that was created by the “Wonderful Linguist” identifies the three prophetic waymarks that are the hidden history of the “seven thunders,” that were to be sealed until Daniel asked for “time” and went to prayer.

Sannheten blir den profetiske nøkkelen som åpnes for budbæreren, representert ved Daniel, og som gjør det mulig å gjenkjenne den skjulte historien til de «sju tordener». Den skjulte historien er historien om tre veimerker. Det første er en skuffelse, og det siste er en skuffelse, slik det er illustrert i millerittisk historie. Det hebraiske ordet som er oversatt med «sannhet», ble skapt av den «Vidunderlige Lingvist» gjennom kombinasjonen av den første, trettende og siste bokstaven i det hebraiske alfabetet. Jesus er den første og den siste, og Han er «sannheten». Strukturen i ordet som ble skapt av den «Vidunderlige Lingvist», identifiserer de tre profetiske veimerkene som utgjør den skjulte historien til de «sju tordener», som skulle forsegles inntil Daniel ba om «tid» og gikk til bønn.

The disappointment of July 18, 2020, was the first waymark, and it illustrates the disappointment associated with the last of three waymarks, which is the Sunday law. The middle letter, the thirteenth letter is a symbol of rebellion, and it is a symbol of the middle waymark of the hidden history of the seven thunders. The rebellion is represented by the foolish virgins at the Midnight Cry, for the Midnight Cry is the middle waymark of the three-step history of July 18, 2020, the Midnight Cry and the soon-coming Sunday law. As soon as it is midnight, time moves into the thirteenth hour, where the visible manifestation of the foolish virgins is demonstrated by their recognition that they do not have the golden oil.

Skuffelsen den 18. juli 2020 var det første veimerket, og den illustrerer den skuffelsen som er forbundet med det siste av tre veimerker, nemlig søndagsloven. Den midterste bokstaven, den trettende bokstaven, er et symbol på opprør, og den er et symbol på det midterste veimerket i den skjulte historien om de sju tordenrøster. Opprøret fremstilles ved de dårlige jomfruene ved Midnattsropet, for Midnattsropet er det midterste veimerket i den tretrinns historien om 18. juli 2020, Midnattsropet og den snart kommende søndagsloven. Så snart det er midnatt, går tiden inn i den trettende timen, hvor de dårlige jomfruenes synlige tilsynekomst blir demonstrert ved deres erkjennelse av at de ikke har den gyldne oljen.

In the symbolic “wilderness” of the “three and a half days” of Revelation chapter eleven, God’s people are represented as being in the symbolic history of the curse of “seven times.” At the end of that period, they are to recognize that they have been scattered, that they have sinned, that their fathers have sinned, that they have been walking contrary to God and that God has been walking contrary to them. That recognition is to lead them to pray the Leviticus twenty-six prayer. That recognition that they must pray the prayer of Leviticus’s twenty-six prayer aligns prophetically with Daniel’s prayer of Daniel chapter two, and it is illustrated by Daniel’s prayer in chapter nine. The reason that Daniel prayed the Leviticus twenty-six prayer in chapter nine was based upon his recognition that he was at the end of the seventy years of Jeremiah’s prophecy of the captivity of God’s people.

I den symbolske «ørkenen» i de «tre og en halv dagene» i Åpenbaringen kapittel elleve fremstilles Guds folk som værende i den symbolske historien til forbannelsen om «sju tider». Ved slutten av denne perioden skal de erkjenne at de har blitt spredt, at de har syndet, at deres fedre har syndet, at de har vandret i strid med Gud, og at Gud har vandret i strid med dem. Denne erkjennelsen skal lede dem til å be bønnen i Tredje Mosebok tjueseks. Denne erkjennelsen av at de må be bønnen i Tredje Mosebok tjueseks, samsvarer profetisk med Daniels bønn i Daniel kapittel to, og den illustreres ved Daniels bønn i kapittel ni. Grunnen til at Daniel ba bønnen fra Tredje Mosebok tjueseks i kapittel ni, var hans erkjennelse av at han var ved slutten av de sytti årene i Jeremias profeti om bortførelsen av Guds folk.

Those same seventy years represent the history of the sealing of God’s people. Those seventy years represent the cleansing of Malachi chapter three and Christ’s two temple cleansings. They represent the history of the test of the image of the beast. That history began on September 11, 2001, and ends at the soon-coming Sunday law. At the end of that symbolic seventy-year period, Daniel seeks a “tarrying time” so he can pray. His prayer was answered when the final secret of prophecy was revealed unto him. That revelation came while God’s true Protestant people were still in the “wilderness” scattering time after July 18, 2020. At that time the “truth” was revealed to the “voice crying in the wilderness”.

De samme sytti årene representerer historien om beseglingen av Guds folk. De sytti årene representerer renselsen i Malaki kapittel tre og Kristi to tempelrenselser. De representerer historien om prøven knyttet til dyrets bilde. Denne historien begynte den 11. september 2001 og ender ved den snart kommende søndagsloven. Ved slutten av denne symbolske syttiårsperioden søker Daniel en «drøyingstid» for å kunne be. Hans bønn ble besvart da profetiens siste hemmelighet ble åpenbart for ham. Den åpenbaringen kom mens Guds sanne protestantiske folk fremdeles befant seg i «ørkenen» i spredningstiden etter 18. juli 2020. På den tiden ble «sannheten» åpenbart for «en røst som roper i ørkenen».

We will continue Daniel chapter two in the next article.

Vi vil fortsette med Daniel kapittel to i den neste artikkelen.

> And the anger of the Lord was kindled against this land, to bring upon it all the curses that are written in this book: And the Lord rooted them out of their land in anger, and in wrath, and in great indignation, and cast them into another land, as it is this day. The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:27–29.

> Og Herrens vrede ble opptent mot dette landet, så han lot alle de forbannelser komme over det som er skrevet i denne boken. Og Herren rykket dem opp av deres land i vrede og harme og stor fortørnelse og kastet dem inn i et annet land, slik det er den dag i dag. De skjulte ting hører Herren vår Gud til; men de åpenbarte ting hører oss og våre barn til for evig, for at vi skal gjøre etter alle ordene i denne lov. 5 Mosebok 29:27–29.

Back to Articles