Article

# The Book of Daniel - Number One-Hundred and Twenty-Three

Daniels bok – hundre og tjuetre

Unveiling the Prophetic Significance of Daniel 11:40

Åpenbaringen av den profetiske betydningen av Daniel 11:40

Author

Jeff Pippenger

Published

March 8, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

Verse forty of Daniel eleven is one of the most profound verses in God’s Word, as is Daniel chapter eight, verse fourteen. Verse forty is represented by the Hiddekel River and the Ulai River represents Daniel chapter eight, verse fourteen.

Det førtiende verset i Daniel 11 er ett av de mest dyptgripende versene i Guds Ord, likesom Daniel 8,14. Det førtiende verset fremstilles ved Hiddekel-elven, og Ulai-elven representerer Daniel 8,14.

Verse forty begins with the words, “and at the time of the end,” thus specifically identifying that the beginning of the verse is 1798. The fifty-one words of the verse were unsealed in 1989, when they were recognized as identifying the collapse of the Soviet Union at that time. Those fifty-one words in the verse, represent both the time of the end in 1798, and then another the time of the end in 1989. Alpha and Omega placed His signature on the verse for all who are willing to see and hear. The time of the end for the movements of both the first and third angels are represented in that one verse.

Førtiende vers begynner med ordene: «og ved endens tid», og identifiserer således uttrykkelig at begynnelsen av verset er 1798. Versets femtien ord ble avseglet i 1989, da det ble erkjent at de på det tidspunktet identifiserte Sovjetunionens sammenbrudd. Disse femtien ordene i verset representerer både endens tid i 1798, og deretter enda en endens tid i 1989. Alfa og Omega satte sin signatur på verset for alle som er villige til å se og høre. Endens tid for bevegelsene til både den første og den tredje engel er fremstilt i dette ene verset.

The following verse identifies when the papacy, represented as the king of the north, conquers the United States, represented as the glorious land, at the soon coming Sunday law in the United States. Therefore, though the words of verse forty identify the time of the end in 1798, as the beginning, and the time of the end in 1989, as the ending, the reality is that the prophetic history represented in verse forty does not finish until verse forty-one, when the king of the north conquers the glorious land. This means that the history from the collapse of the Soviet Union in 1989, until the soon-coming Sunday law in verse forty-one, represents the history of the United States from President Ronald Reagan until the soon coming Sunday law. That history includes September 11, 2001 and onward unto the hour of the great earthquake of Revelation chapter eleven.

Det følgende verset identifiserer når pavedømmet, representert som kongen i nord, erobrer De forente stater, representert som det herlige landet, ved den snart kommende søndagsloven i De forente stater. Derfor, selv om ordene i vers førti angir endetiden i 1798 som begynnelsen, og endetiden i 1989 som avslutningen, er virkeligheten den at den profetiske historien som fremstilles i vers førti, ikke fullføres før i vers førtien, når kongen i nord erobrer det herlige landet. Dette betyr at historien fra Sovjetunionens sammenbrudd i 1989 og frem til den snart kommende søndagsloven i vers førtien, representerer De forente staters historie fra president Ronald Reagan og frem til den snart kommende søndagsloven. Den historien omfatter 11. september 2001 og videre frem til timen for det store jordskjelvet i Åpenbaringen kapittel elleve.

When the verse was initially unsealed, an argument was raised against the truth that “the claim by Pippenger, that the verse represents the history of 1798, unto the Sunday law was an absurd claim, for verses in the Bible never represent such long periods of history.” We had not thought about the concept of whether there is a limit upon a period of time that can be located in one verse, but we immediately remembered that Revelation chapter thirteen, verse eleven identifies the very same history, and it does so, in one verse. The history of the earth beast began in 1798, and the speaking of the earth beast as a dragon, is fulfilled at the soon coming Sunday law.

Da verset først ble forseglet opp, ble det reist et argument mot sannheten om at «Pippengers påstand, at verset fremstiller historien fra 1798 og frem til søndagsloven, var en absurd påstand, for vers i Bibelen fremstiller aldri så lange perioder av historien.» Vi hadde ikke tenkt over spørsmålet om hvorvidt det finnes en grense for hvor lang tidsperiode som kan være innbefattet i ett vers, men vi kom straks i hu at Åpenbaringen kapittel tretten, vers elleve, identifiserer nøyaktig den samme historien, og det gjør det i ett vers. Historien om jorddyret begynte i 1798, og jorddyrets tale som en drage blir oppfylt ved den snart kommende søndagsloven.

> “And when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, was symbolized by a beast with lamblike horns.” Signs of the Times, November 1, 1899.

> «Og da pavedømmet, berøvet sin styrke, ble tvunget til å avstå fra forfølgelse, så Johannes en ny makt stige frem for å gi gjenlyd av dragens røst og føre videre det samme grusomme og gudsbespottelige verk. Denne makten, den siste som skal føre krig mot kirken og Guds lov, ble symbolisert ved et dyr med horn som et lam.» Signs of the Times, 1. november 1899.

If a person needed to be technical, verse forty covers the history of 1798, to verse forty-one, and in verse forty-one the Sunday law is identified, so unlike the single verse in Revelation chapter thirteen, verse forty is actually a little bit shorter because the Sunday law is in the next verse, whereas, in Revelation chapter thirteen, 1798 to the Sunday law is in one verse. Sister White informs us the “same line of prophecy” that is in the book of Daniel is taken up in the book of Revelation, and Revelation chapter thirteen, verse eleven, easily goes right over the top of verse forty, if you choose to apply the principle of line upon line.

Dersom en person ønsket å være teknisk, dekker vers førti historien fra 1798 frem til vers førtien, og i vers førtien blir søndagsloven identifisert; således er vers førti, i motsetning til det ene verset i Åpenbaringen kapittel tretten, faktisk noe kortere, fordi søndagsloven står i det neste verset, mens i Åpenbaringen kapittel tretten strekker tidsrommet fra 1798 til søndagsloven seg over ett vers. Søster White opplyser oss om at den «samme profetiske linje» som finnes i Daniels bok, tas opp igjen i Åpenbaringens bok, og Åpenbaringen kapittel tretten, vers elleve, går lett rett over toppen av vers førti, dersom man velger å anvende prinsippet om linje på linje.

When you do employ the principle of line upon line, you find that verse forty’s representation of Revelation thirteen’s earth beast (the United States), who in verse forty is represented by the “chariots, ships and horsemen,” changes from a lamblike beast with two horns in 1798 into a dragon-speaking beast at the soon coming Sunday law, and also that the lamblike-beast has two horns.

Når du faktisk anvender prinsippet om linje på linje, finner du at vers førtis fremstilling av Åpenbaringen trettens jorddyr (De forente stater), som i vers førti er fremstilt ved «vogner, skip og ryttere», forvandles fra et lamlikt dyr med to horn i 1798 til et draketalende dyr ved den snart kommende søndagsloven, og også at det lamliknende dyret har to horn.

Verse forty, also represents the symbolic seventy years when the whore of Tyre is forgotten, for the seventy symbolic years are as the days of one king, and a king is a kingdom. Based upon verse forty, and the line of Revelation chapter thirteen, the kingdom of Bible prophecy that rules for the seventy symbolic years of Isaiah chapter twenty-three is the earth beast, which has two horns of strength. The earth beast begins with two horns of strength representing Republicanism and Protestantism, but as the history of verse forty draws near its fulfillment in verse forty-one, its two prophetic strengths are then identified as “ships” (economic power), and “chariots and horsemen” (military might).

Førtiende vers representerer også de symbolske sytti år da Tyrus’ skjøge blir glemt, for de sytti symbolske år er som én konges dager, og en konge er et rike. På grunnlag av førtiende vers, og linjen i Åpenbaringen kapittel tretten, er det riket i Bibelens profeti som hersker i de sytti symbolske år i Jesaja kapittel tjuetre, jorddyret, som har to styrkehorn. Jorddyret begynner med to styrkehorn som representerer republikanisme og protestantisme, men når historien i førtiende vers nærmer seg sin oppfyllelse i førtiførste vers, blir dets to profetiske styrker da identifisert som «skip» (økonomisk makt) og «vogner og ryttere» (militær styrke).

During the seventy symbolic years of Isaiah chapter twenty-three, the whore of Tyre, who in verse forty is the king of the north, is forgotten. But then at the end of the seventy symbolic years she will once again commit fornication with the kings of the earth, as was done in the history leading up to the collapse of the Soviet Union when all historians confirm that President Reagan secured a secret alliance with the antichrist of Bible prophecy for the purpose of bringing down the Soviet Union. In the period leading up to 1989 Reagan had already begun a secret illicit relationship with the man of sin, thus Nebuchadnezzar’s musicians began to practice the tune that the forgotten whore was beginning to sing. The unprecedented worldwide ministry of John Paull II, in that very history, was the beginning of the “song and dance” that caused “all the world” to “wonder after the beast”.

I løpet av de sytti symbolske årene i Jesaja kapittel tjuetre blir Tyrus’ skjøge, som i vers førti er kongen i nord, glemt. Men ved slutten av de sytti symbolske årene skal hun igjen drive hor med jordens konger, slik det skjedde i historien som ledet frem til Sovjetunionens sammenbrudd, da alle historikere bekrefter at president Reagan sikret en hemmelig allianse med Bibelprofetiens antikrist med det formål å bringe Sovjetunionen til fall. I perioden frem mot 1989 hadde Reagan allerede innledet et hemmelig, ulovlig forhold til syndens menneske; således begynte Nebukadnesars musikere å øve på melodien som den glemte skjøgen var i ferd med å synge. Den verdensomspennende tjenesten til Johannes Paul II, uten sidestykke, var i nettopp denne historien begynnelsen på den «sang og dans» som fikk «all verden» til å «undres over dyret».

Verse forty also represents the history of Laodicean Adventism, which began in 1798 as Sardis, then those in Sardis accepted the light that was unsealed, and then the Philadelphian movement came out of Sardis. When the Philadelphian movement rejected the light of 1856, they then transitioned from a movement unto the Laodicean church in 1863. That church is therefore destined to be spewed out of the mouth of the Lord in verse forty-one, which is the soon-coming Sunday law. Verse forty represents not only the history of the United States, but also the history of Laodicean Adventism.

Vers førti representerer også Laodikea-adventismens historie, som begynte i 1798 som Sardes; deretter tok de som var i Sardes imot det lyset som var blitt avforseglet, og så kom den filadelfiske bevegelsen ut fra Sardes. Da den filadelfiske bevegelsen forkastet lyset fra 1856, gikk de så over fra en bevegelse til den laodikeiske menighet i 1863. Denne menighet er derfor bestemt til å bli utspydd av Herrens munn i vers førtien, som er den snart kommende søndagsloven. Vers førti representerer ikke bare De forente staters historie, men også Laodikea-adventismens historie.

Laodicean Adventism was given the divine light of God’s Word for its anchor point and strength, and the government of the United States was given the divine light of the Constitution of the United States for its anchor point and strength. They both began prophetically as horns in 1798, and by the end of the seventy symbolic years, the apostate Republican horn and the apostate Protestant horn will come together as one horn and speak as a dragon.

Det laodikeiske adventismen fikk det guddommelige lyset fra Guds Ord som sitt ankerfeste og sin styrke, og De forente staters regjering fikk det guddommelige lyset fra De forente staters grunnlov som sitt ankerfeste og sin styrke. Begge begynte profetisk som horn i 1798, og ved slutten av de sytti symbolske årene skal det frafalne republikanske horn og det frafalne protestantiske horn komme sammen som ett horn og tale som en drage.

Verse forty’s two horns are the government, and the chosen church, that represent two lines of prophecy which run together, for they are represented as two horns upon a single beast. Wherever the beast goes the two horns also go, and they do so in the same prophetic history. The horn of Protestantism has a twofold prophetic nature represented by Laodicea and Philadelphia. The horn of Republicanism also has a twofold prophetic nature represented by the Republican and Democratic political parties. The second of each of the horn’s twofold nature, comes up last and comes up higher, according to Daniel chapter eight.

De to hornene i vers førti er regjeringen og den utvalgte menighet, som representerer to profetiske linjer som løper sammen, for de er fremstilt som to horn på ett og samme dyr. Hvor enn dyret går, går også de to hornene, og de gjør det i den samme profetiske historie. Protestantismens horn har en todelt profetisk natur, representert ved Laodikea og Filadelfia. Republikanismens horn har også en todelt profetisk natur, representert ved de republikanske og demokratiske politiske partiene. Den andre i hvert horns todelte natur kommer opp sist og kommer opp høyere, i samsvar med Daniel kapittel åtte.

> Then I lifted up mine eyes, and saw, and, behold, there stood before the river a ram which had two horns: and the two horns were high; but one was higher than the other, and the higher came up last. Daniel 8:3.

> Da løftet jeg mine øyne og så, og se, der stod det en vær ved elven, og den hadde to horn; og de to hornene var høye, men det ene var høyere enn det andre, og det høyeste kom opp sist. Daniel 8:3.

The twofold characteristics of each horn is illustrated in the line of Christ by the Sadducees and Pharisees, which in the Republican horn equates to liberalism (pro-slavery, democracy, woke-ism and globalism), and conservatism (anti-slavery, a Constitutional republic, traditionalists, MAGA). The twofold characteristics of the Protestant horn equates to Philadelphia and Laodicea. There is not a perfect parallel between the two horns’ division into a twofold symbol, for neither progressive liberalism or conservative MAGA-ism comes out on the right side of the Sunday law issue, for the Pharisees and Sadducees came together at the cross; but at the soon coming Sunday law, which was typified by the cross, Laodicea is spewed out of the mouth of the Lord, and the Philadelphian horn is then lifted up as an ensign. Still, the twofold nature of both horns is represented by the theological controversy between the Pharisees and Sadducees, and the messenger to the Gentiles (Paul), in the history of Christ, had formerly been a Pharisee of Pharisees.

De tofoldige kjennetegnene ved hvert horn illustreres i Kristi linje ved saddukeerne og fariseerne, hvilket i det republikanske hornet tilsvarer liberalisme (pro-slaveri, demokrati, woke-isme og globalisme) og konservatisme (anti-slaveri, en konstitusjonell republikk, tradisjonalister, MAGA). De tofoldige kjennetegnene ved det protestantiske hornet tilsvarer Filadelfia og Laodikea. Det finnes ikke en fullkommen parallell mellom de to hornenes oppdeling i et tofoldig symbol, for verken progressiv liberalisme eller konservativ MAGA-isme kommer ut på den rette siden i spørsmålet om søndagsloven, for fariseerne og saddukeerne kom sammen ved korset; men ved den snart kommende søndagsloven, som ble forbildet ved korset, blir Laodikea spydd ut av Herrens munn, og det filadelfiske horn blir da løftet opp som et banner. Likevel er begge hornenes tofoldige natur representert ved den teologiske striden mellom fariseerne og saddukeerne, og budbæreren til hedningene (Paulus) hadde tidligere, i Kristi historie, vært en fariseer av fariseere.

The methodology of the latter rain, being line upon line, produces great light in verse forty when it is applied. Revelation chapters two through eighteen, are all in alignment with verse forty. Isaiah chapter twenty three’s testimony of the whore of Tyre aligns with the verse. Of course, there are several other passages that are to be laid over the top of verse forty, but perhaps the most significant line upon line application of verse forty is verse forty itself.

Metodologien for senregnet, som er linje på linje, frembringer stort lys i vers førti når den anvendes. Åpenbaringen kapittel to til atten er alle i samsvar med vers førti. Vitnesbyrdet i Jesaja kapittel tjuetre om skjøgen Tyrus er i overensstemmelse med verset. Selvfølgelig er det flere andre skriftsteder som skal legges over vers førti, men kanskje den mest betydningsfulle anvendelsen av vers førti, linje på linje, er vers førti selv.

In verse forty the time of the end in 1798 and the time of the end in 1989, are both set forth. This directs a student of prophecy to lay the time of the end in 1798 over the top of the time of the end in 1989. When that is done, the history of verse forty produces two lines that each begin in 1798, and continue until the soon coming Sunday law of verse forty-one. The line that begins in 1798 identifies the internal message of God’s last day people, and the line that begins in 1989 identifies the external message of God’s last day people during the very same history. Verse forty therefore possesses within itself the symbolism represented by the same internal and external prophetic relationship of the seven churches and the seven seals in the book of Revelation. And this prophetic phenomenon is represented in one verse, made up of fifty-one words!

I vers førti fremstilles både endetiden i 1798 og endetiden i 1989. Dette leder en profetistuderende til å legge endetiden i 1798 over endetiden i 1989. Når dette gjøres, frembringer historien i vers førti to linjer som hver begynner i 1798 og fortsetter inntil den snarlig kommende søndagsloven i vers førtien. Linjen som begynner i 1798, identifiserer det indre budskapet hos Guds siste-dagers-folk, og linjen som begynner i 1989, identifiserer det ytre budskapet hos Guds siste-dagers-folk i nettopp den samme historien. Vers førti rommer derfor i seg selv den symbolikken som fremstilles ved det samme indre og ytre profetiske forholdet mellom de sju menighetene og de sju seglene i Johannes’ åpenbaring. Og dette profetiske fenomenet er fremstilt i ett vers, bestående av femtitre ord!

The Millerites recognized the internal-external message of the seven churches and seven seals, but they also recognized that the seven trumpets also represented a third line of truth which was an element of the history represented by the seven churches and seven seals. The trumpets were, as Miller states, “the peculiar judgments” that were brought upon Rome. The Millerites understood the judgments of God represented by the seven trumpets were connected with the history of the seven churches and the parallel history of the seven seals.

Millerittene erkjente det indre-ytre budskapet i de sju menigheter og de sju segl, men de erkjente også at de sju basuner likeledes representerte en tredje sannhetslinje som var et element i den historien som fremstilles ved de sju menigheter og de sju segl. Basunene var, slik Miller sier, «de særegne dommer» som ble ført over Roma. Millerittene forstod at Guds dommer, slik de er fremstilt ved de sju basuner, var knyttet til historien om de sju menigheter og den parallelle historien om de sju segl.

Verse forty includes the history of September 11, 2001, and in verse forty the prophetic line of the seven trumpets is therefore, also aligned. The first angel arrived in 1798, in order to announce the opening of the judgment in 1844. That judgment breaks down into an investigative and executive judgment. The history of verse forty is the history of the investigative judgment and the history of verse forty-one onward until Michael stands up and the seven last plagues are poured out is the history of the executive judgment.

Vers førti omfatter historien om 11. september 2001, og i vers førti er derfor også den profetiske linjen om de sju basunene innordnet. Den første engelen kom i 1798 for å kunngjøre åpningen av dommen i 1844. Denne dommen deles i en undersøkende og en fullbyrdende dom. Historien i vers førti er historien om den undersøkende dommen, og historien fra og med vers førtien og videre inntil Mikael står fram og de sju siste plagene blir utøst, er historien om den fullbyrdende dommen.

The executive judgment begins when the United States speaks as a dragon.

Den utøvende dommen begynner når Amerikas forente stater taler som en drage.

> ““The lamblike horns and dragon voice of the symbol point to a striking contradiction between the professions and the practice of the nation thus represented. The ‘speaking’ of the nation is the action of its legislative and judicial authorities. By such action it will give the lie to those liberal and peaceful principles which it has put forth as the foundation of its policy. The prediction that it will speak ‘as a dragon’ and exercise ‘all the power of the first beast’ plainly foretells a development of the spirit of intolerance and persecution that was manifested by the nations represented by the dragon and the leopardlike beast. And the statement that the beast with two horns ‘causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast’ indicates that the authority of this nation is to be exercised in enforcing some observance which shall be an act of homage to the papacy.” The Great Controversy, 443.

> «De lammelignende hornene og dragestemmen i symbolet peker på en slående motsetning mellom bekjennelsene og praksisen hos den nasjon som slik fremstilles. Nasjonens «tale» er dens lovgivende og dømmende myndigheters handling. Ved en slik handling vil den gjøre de liberale og fredelige prinsipper, som den har fremsatt som grunnlaget for sin politikk, til løgn. Forutsigelsen om at den skal tale «som en drage» og utøve «all den første dyrets makt», forutsier tydelig en utvikling av den samme ånd av intoleranse og forfølgelse som ble åpenbart av de nasjoner som var representert ved dragen og det leopardlignende dyret. Og utsagnet om at dyret med to horn «gjør at jorden og de som bor på den, tilber det første dyret», viser at denne nasjonens myndighet skal utøves ved å håndheve en eller annen skikk som skal være en hyllesthandling overfor pavedømmet.» The Great Controversy, 443.

When the United States “speaks,” and enforces the soon coming Sunday law, the “second voice” of Revelation chapter eighteen, “speaks,” by calling men and women out of Babylon.

Når De forente stater «taler» og håndhever den snart kommende søndagsloven, «taler» den «andre røst» i Åpenbaringen kapittel atten ved å kalle menn og kvinner ut av Babylon.

> And I heard another voice from heaven, saying, Come out of her, my people, that ye be not partakers of her sins, and that ye receive not of her plagues. For her sins have reached unto heaven, and God hath remembered her iniquities. Reward her even as she rewarded you, and double unto her double according to her works: in the cup which she hath filled fill to her double. Revelation 18:4–6.

> Og jeg hørte en annen røst fra himmelen som sa: Gå ut fra henne, mitt folk, for at dere ikke skal bli delaktige i hennes synder, og for at dere ikke skal få del i hennes plager. For hennes synder har nådd opp til himmelen, og Gud har kommet hennes misgjerninger i hu. Gjengjeld henne slik som hun har gjengjeldt dere, og gi henne dobbelt igjen etter hennes gjerninger; i det beger som hun har fylt, fyll dobbelt til henne. Åpenbaringen 18:4–6.

In verse forty-one, when the United States speaks, those who are still in the threefold environment of modern Babylon are called out when the “second voice” of Revelation chapter eighteen speaks. Those that are then called out are represented in verse forty-one as “Edom, Moab and the chief of the children of Ammon.” In the verse, those represented in the threefold symbol of modern Babylon, escape the hand of the king of the north (the papacy). The Hebrew word “escape,” means to escape by slipperiness, and its inherent meaning is that the escape is accomplished from something that had previous to the escape held those that escape in captivity.

I vers førtien, når Amerikas forente stater taler, blir de som fortsatt befinner seg i det trefoldige miljøet i det moderne Babylon, kalt ut når den «andre røsten» i Åpenbaringen kapittel atten taler. De som da blir kalt ut, er i vers førtien fremstilt som «Edom og Moab og de fornemste av Ammons barn». I verset unnslipper de som er fremstilt i det trefoldige symbolet på det moderne Babylon, kongen i nordens hånd (pavedømmet). Det hebraiske ordet «unnslippe» betyr å unnslippe ved glatthet, og dets iboende betydning er at unnslippelsen skjer fra noe som før unnslippelsen hadde holdt dem som unnslipper, i fangenskap.

> He shall enter also into the glorious land, and many [countries] shall be overthrown: but these shall escape out of his hand, even Edom, and Moab, and the chief of the children of Ammon. He shall stretch forth his hand also upon the countries: and the land of Egypt shall not escape. Daniel 11:41, 42.

> Han skal også komme inn i det herlige landet, og mange [land] skal bli omstyrtet; men disse skal unnslippe av hans hånd: Edom og Moab og de fremste av Ammons barn. Han skal også rekke ut sin hånd mot landene, og Egypts land skal ikke unnslippe. Daniel 11:41, 42.

In verse forty-two the papacy (the king of the north), conquers its third geographical obstacle when it takes Egypt, which is a symbol of the United Nations, as typified by Herod’s birthday, when he succumbs to the deceptive dance of Salome (the United States), the daughter of Herodias (the papacy). This identifies when the United Nations (the “ten kings” of Revelation seventeen), agree to give their kingdom to the beast for one hour. The one hour is the hour of Revelation eleven’s “great earthquake”, and the “hour” when the whore of Babylon is judged. In verse forty-two, Egypt (the United Nations), “shall not escape.”

I vers førtito overvinner pavedømmet (kongen i nord) sin tredje geografiske hindring når det inntar Egypt, som er et symbol på De forente nasjoner, slik dette er forbildet ved Herodes’ fødselsdag, da han gir etter for Salomes bedragerske dans (De forente stater), datter av Herodias (pavedømmet). Dette identifiserer tidspunktet da De forente nasjoner (de «ti konger» i Åpenbaringen sytten) samtykker i å gi sitt rike til dyret i én time. Den ene timen er timen for Åpenbaringen elleves «store jordskjelv», og den «time» da Babylons skjøge blir dømt. I vers førtito skal Egypt (De forente nasjoner) «ikke slippe unna».

The Hebrew word translated as “escape” in verse forty-two is different than the Hebrew word in verse forty-one. In verse forty-two the word “escape” means “finding no deliverance”, but verse forty-one is identifying when those previous to the soon coming Sunday law have been holding hands with the papacy, then escape as if by slipperiness. Prior to the hour of the Sunday law crisis those in the communion of modern Babylon have been accepting the satanic idea that Sunday is God’s day of worship. When the mark of the beast is enforced, a person can either accept it for whatever reason, or actually believe it to be so. To believe it is to receive the mark in the forehead, and to simply accept it, is to receive the mark in your hand.

Det hebraiske ordet som er oversatt med «unnslippe» i vers førtito, er et annet enn det hebraiske ordet i vers førtien. I vers førtito betyr ordet «unnslippe» «å ikke finne noen utfrielse», men vers førtien angir at de som før den snart kommende søndagsloven har holdt sammen med pavedømmet, deretter unnslipper som ved glatthet. Før timen for søndagslovens krise har de som er i den moderne Babylons samfunn, godtatt den sataniske forestilling at søndag er Guds tilbedelsesdag. Når dyrets merke blir håndhevet, kan en person enten godta det av hvilken som helst grunn, eller faktisk tro at det er slik. Å tro det er å motta merket i pannen, og ganske enkelt å godta det er å motta merket i hånden.

Those who escape the hand of the papacy at the Sunday law, reject the satanic idea that God’s day of worship is the day of the sun at the very time when the United States and the United Nations are joining hands with the whore of Rome, the papal power, the king of the north.

De som unnslipper pavedømmets hånd ved søndagsloven, forkaster den sataniske idé at Guds tilbedelsesdag er solens dag, nettopp på den tid da De forente stater og De forente nasjoner slår sine hender sammen med Romas skjøge, den pavelige makt, kongen i nord.

> “The Protestants of the United States will be foremost in stretching their hands across the gulf to grasp the hand of Spiritualism; they will reach over the abyss to clasp hands with the Roman power; and under the influence of this threefold union, this country will follow in the steps of Rome in trampling on the rights of conscience.” The Great Controversy, 588.

> «Protestantene i De forente stater vil være de fremste til å rekke sine hender over kløften for å gripe Spiritualismens hånd; de vil rekke over avgrunnen for å slutte hånd med den romerske makt; og under innflytelsen av denne trefoldige union vil dette land følge i Romas fotspor ved å tråkke samvittighetens rettigheter under fot.» The Great Controversy, 588.

It is important to take the time to set forth the structure of the last six verses of Daniel eleven as we proceed in our considerations of verse forty. The king of the north, which is Modern Rome conquers three geographical obstacles in order to be established on the throne of the earth. Pagan Rome conquered three geographical obstacles, as did papal Rome, so Modern Rome conquers the king of the south (the former Soviet Union) in verse forty, and then conquers the glorious land (the United States) in verse forty-one, and then Egypt (the United Nations) in verses forty-two and forty-three.

Det er viktig å ta seg tid til å fremstille strukturen i de siste seks versene av Daniel elleve etter hvert som vi går videre i våre betraktninger over vers førti. Nordens konge, som er det moderne Roma, overvinner tre geografiske hindringer for å bli etablert på jordens trone. Det hedenske Roma overvant tre geografiske hindringer, slik også det pavelige Roma gjorde; derfor overvinner det moderne Roma kongen i sør (det tidligere Sovjetunionen) i vers førti, og deretter overvinner det det herlige land (De forente stater) i vers førtien, og deretter Egypt (De forente nasjoner) i vers førtito og førtitre.

But as the previous quote of Sister White identifies, the United States joins hands with the papacy and the United Nations at the same time. The threefold union of the dragon, the beast and false prophet is accomplished at the soon-coming Sunday law, though Daniel chapter eleven verses forty-one through forty-three identify the simultaneous conquering sequentially. The sequence that is illustrated is representing the flow of events, but they are all accomplished at the soon-coming Sunday law.

Men som det foregående sitatet fra søster White viser, slår De forente stater samtidig hånd med pavedømmet og De forente nasjoner. Den trefoldige foreningen mellom dragen, dyret og den falske profet fullbyrdes ved den snart kommende søndagsloven, skjønt Daniel kapittel elleve, vers førtien til førtitre, identifiserer den samtidige erobringen i rekkefølge. Den rekkefølgen som fremstilles, representerer begivenhetenes forløp, men de fullbyrdes alle ved den snart kommende søndagsloven.

At that point the “second voice” of Revelation eighteen “speaks,” right where the United States “speaks.” God speaks where and when Satan speaks. In verse forty-four, tidings out of the east and the north trouble the king of the north and the final papal bloodbath is initiated. Verse forty-four, as like unto verses forty-two and forty-three, begins in verse forty-one, when the mighty angel of Revelation eighteen, begins His call for His other flock to come out of Babylon.

På det tidspunkt «taler» den «andre røsten» i Åpenbaringen atten, nettopp der De forente stater «taler». Gud taler der og når Satan taler. I vers førtifire uroer tidender fra øst og nord kongen i nord, og det endelige pavelige blodbadet blir satt i gang. Vers førtifire, likesom vers førtito og førtitre, begynner i vers førtien, når den mektige engelen i Åpenbaringen atten begynner sitt kall om at hans andre hjord skal komme ut av Babylon.

The message He presents is the message which identifies Islam of the third woe as His instrument of judgment, and the punishment of the whore of Babylon. Islam is represented as the “tidings of the east”, and the papacy (the counterfeit king of the north) is the “tidings of the north”. Daniel eleven verse forty identifies the investigative judgment, and verse forty-one through forty-five identifies the executive judgment.

Budskapet Han fremsetter, er budskapet som identifiserer islam i det tredje ve som Hans redskap til dom, og straffen over Babylon-skjøgen. Islam fremstilles som «tidende fra øst», og pavedømmet (den falske kongen i nord) er «tidende fra nord». Daniel elleve, vers førti, identifiserer undersøkelsesdommen, og vers førtien til førtifem identifiserer den fullbyrdende dommen.

We will continue our consideration of verse forty of Daniel eleven in the next article.

Vi vil fortsette vår behandling av vers førti i Daniel elleve i den neste artikkelen.

> “On one occasion, when in New York City, I was in the night season called upon to behold buildings rising story after story toward heaven. These buildings were warranted to be fireproof, and they were erected to glorify their owners and builders. Higher and still higher these buildings rose, and in them the most costly material was used. Those to whom these buildings belonged were not asking themselves: ‘How can we best glorify God?’ The Lord was not in their thoughts.

> «Ved en anledning, da jeg var i New York City, ble jeg i nattens stund kalt til å se bygninger reise seg etasje etter etasje mot himmelen. Disse bygningene ble garantert å være brannsikre, og de ble oppført for å herliggjøre sine eiere og byggmestere. Høyere og stadig høyere reiste disse bygningene seg, og i dem ble de kosteligste materialer brukt. De som disse bygningene tilhørte, spurte ikke seg selv: ‘Hvordan kan vi best herliggjøre Gud?’ Herren var ikke i deres tanker.»

> “I thought: ‘Oh, that those who are thus investing their means could see their course as God sees it! They are piling up magnificent buildings, but how foolish in the sight of the Ruler of the universe is their planning and devising. They are not studying with all the powers of heart and mind how they may glorify God. They have lost sight of this, the first duty of man.’

> «Jeg tenkte: ‘Å, om de som på denne måten investerer sine midler, kunne se sin fremgangsmåte slik Gud ser den! De hoper opp praktfulle bygninger, men hvor tåpelig er ikke deres planlegging og uttenkning i universets Herskers øyne. De gransker ikke med hjertets og sinnets fulle krefter hvordan de kan herliggjøre Gud. Dette, menneskets første plikt, har de mistet av syne.’»

> “As these lofty buildings went up, the owners rejoiced with ambitious pride that they had money to use in gratifying self and provoking the envy of their neighbors. Much of the money that they thus invested had been obtained through exaction, through grinding down the poor. They forgot that in heaven an account of every business transaction is kept; every unjust deal, every fraudulent act, is there recorded. The time is coming when in their fraud and insolence men will reach a point that the Lord will not permit them to pass, and they will learn that there is a limit to the forbearance of Jehovah.

> «Etter hvert som disse høye bygningene reiste seg, frydet eierne seg i ærgjerrig stolthet over at de hadde penger å bruke til å tilfredsstille seg selv og vekke sine naboers misunnelse. Mye av de pengene de på denne måten investerte, var skaffet til veie ved utbytting, ved å undertrykke de fattige. De glemte at det i himmelen føres regnskap over hver eneste forretningstransaksjon; hver urettferdig handel, hver bedragersk handling, er der opptegnet. Den tid kommer da menneskene i sitt bedrag og sitt overmot vil nå et punkt som Herren ikke vil tillate dem å overskride, og de skal lære at det finnes en grense for Jehovas langmodighet.»

> “The scene that next passed before me was an alarm of fire. Men looked at the lofty and supposedly fire-proof buildings and said: ‘They are perfectly safe.’ But these buildings were consumed as if made of pitch. The fire engines could do nothing to stay the destruction. The firemen were unable to operate the engines.

> «Synet som deretter ble ført frem for meg, var en brannalarm. Mennesker betraktet de høye og angivelig brannsikre bygningene og sa: ‘De er fullstendig trygge.’ Men disse bygningene ble fortært som om de var laget av bek. Brannsprøytene kunne intet gjøre for å stanse ødeleggelsen. Brannmennene var ute av stand til å betjene sprøytene.»

> “I am instructed that when the Lord’s time comes, should no change have taken place in the hearts of proud, ambitious human beings, men will find that the hand that had been strong to save will be strong to destroy. No earthly power can stay the hand of God. No material can be used in the erection of buildings that will preserve them from destruction when God’s appointed time comes to send retribution on men for their disregard of His law and for their selfish ambition.

> «Jeg er blitt undervist om at når Herrens tid kommer, dersom ingen forandring har funnet sted i hjertene hos stolte, ærgjerrige mennesker, vil mennesker erfare at den hånd som hadde vært sterk til å frelse, vil være sterk til å ødelegge. Ingen jordisk makt kan stanse Guds hånd. Intet materiale kan brukes ved oppføringen av bygninger som vil bevare dem fra ødeleggelse når Guds fastsatte tid kommer til å sende gjengjeldelse over menneskene for deres ringeakt for Hans lov og for deres selviske ærgjerrighet.»

> “There are not many, even among educators and statesmen, who comprehend the causes that underlie the present state of society. Those who hold the reins of government are not able to solve the problem of moral corruption, poverty, pauperism, and increasing crime. They are struggling in vain to place business operations on a more secure basis. If men would give more heed to the teaching of God’s word, they would find a solution of the problems that perplex them.

> Det er ikke mange, selv blant pedagoger og statsmenn, som forstår de årsaker som ligger til grunn for samfunnets nåværende tilstand. De som holder regjeringstømmene, er ikke i stand til å løse problemet med moralsk fordervelse, fattigdom, armod og tiltagende kriminalitet. De kjemper forgjeves for å bringe næringslivets virksomhet over på et sikrere grunnlag. Dersom mennesker ville gi større akt på Guds ords undervisning, ville de finne en løsning på de problemer som forvirrer dem.

> “The Scriptures describe the condition of the world just before Christ’s second coming. Of the men who by robbery and extortion are amassing great riches, it is written: ‘Ye have heaped treasure together for the last days. Behold, the hire of the laborers who have reaped down your fields, which is of you kept back by fraud, crieth: and the cries of them which have reaped are entered into the ears of the Lord of Sabaoth. Ye have lived in pleasure on the earth, and been wanton; ye have nourished your hearts, as in a day of slaughter. Ye have condemned and killed the just; and he doth not resist you.’ James 5:3–6.

> Skriftene beskriver verdens tilstand like før Kristi annet komme. Om de mennesker som ved ran og utbytting samler seg store rikdommer, er det skrevet: «Dere har samlet skatter i de siste dager. Se, lønnen til arbeiderne som har høstet deres åkre, den som dere har holdt tilbake ved svik, roper; og ropene fra dem som har høstet, er nådd fram til Herren Sebaots ører. Dere har levd i vellyst på jorden og fråtset; dere har gjødd deres hjerter som på en slaktedag. Dere har fordømt og drept den rettferdige; han står dere ikke imot.» Jakob 5:3–6.

> “But who reads the warnings given by the fast-fulfilling signs of the times? What impression is made upon worldlings? What change is seen in their attitude? No more than was seen in the attitude of the inhabitants of the Noachian world. Absorbed in worldly business and pleasure, the antediluvians ‘knew not until the Flood came, and took them all away.’ Matthew 24:39. They had heaven-sent warnings, but they refused to listen. And today the world, utterly regardless of the warning voice of God, is hurrying on to eternal ruin.

> «Men hvem leser de advarslene som gis gjennom tidens tegn, som hurtig går i oppfyllelse? Hvilket inntrykk gjør de på verdslige mennesker? Hvilken forandring sees i deres holdning? Ikke mer enn det som ble sett i holdningen hos innbyggerne i den noakiske verden. Oppslukt av verdslige gjøremål og fornøyelser ‘visste de ikke av det før vannflommen kom og tok dem alle bort’. Matteus 24:39. De hadde advarsler sendt fra himmelen, men de nektet å lytte. Og i dag iler verden, fullstendig likegyldig overfor Guds advarende røst, videre mot evig undergang.»

> “The world is stirred with the spirit of war. The prophecy of the eleventh chapter of Daniel has nearly reached its complete fulfillment. Soon the scenes of trouble spoken of in the prophecies will take place.”

> «Verden er satt i bevegelse av krigens ånd. Profetien i det ellevte kapittel av Daniel har nesten nådd sin fullstendige oppfyllelse. Snart vil de trengselsscener som det er talt om i profetiene, finne sted.»

> Testimonies to the Church, volume NINE, page ELEVEN.

> Vitnesbyrd for menigheten, bind NI, side ELLEVE.

Back to Articles