Article

# Rome Establishes the Vision - Number Twelve

Roma stadfester synet – nummer tolv

The Triple Application of Prophecy: The Abomination of Desolation and the Last Days Warning to Flee

Profetiens tredobbelte anvendelse: Ødeleggelsens styggedom og advarselen i de siste dager om å flykte

Author

Jeff Pippenger

Published

August 31, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The abomination of desolation spoken of by Daniel the prophet is a sign for Christians in three different eras to flee. The Christians in Jerusalem fled when they saw the standards of the Roman armies encompassing Jerusalem in the year 66 AD. The Christians of the late fifth and early sixth century fled into the wilderness when they saw the man of sin in the temple of God proclaiming that he was God. In 1888 there was a series of Sunday laws introduced into the Congress of the United States by Senator Blair. Those bills were called the Blair bills, and they were an effort to identify Sunday as a National Day of Worship. Sunday worship is the mark of the beast, the mark of papal authority and the Constitution of the United States directly opposes the enforcement of a national religion as a test for the citizens of the United States.

Ødeleggelsens styggedom, som det er talt om ved profeten Daniel, er et tegn for kristne i tre forskjellige tidsaldre til å flykte. De kristne i Jerusalem flyktet da de så de romerske hærers faner omringe Jerusalem i år 66 e.Kr. De kristne i det sene femte og tidlige sjette århundre flyktet ut i ørkenen da de så syndens menneske i Guds tempel utrope at han var Gud. I 1888 ble en rekke søndagslover fremmet i De forente staters kongress av senator Blair. Disse lovforslagene ble kalt Blair-lovforslagene, og de var et forsøk på å identifisere søndag som en nasjonal gudstjenestedag. Søndagstilbedelse er dyrets merke, merket på pavelig myndighet, og De forente staters grunnlov motsetter seg direkte håndhevelsen av en nasjonal religion som en prøve for borgerne i De forente stater.

It is this fact that is left out of the flawed application connected with identifying the United States as modern Rome. A triple application of prophecy possesses specific rules that govern its application. The rules identify that the prophetic characteristics of the first fulfillment are to be combined with the prophetic characteristics of the second fulfillment in order to establish the prophetic characteristics of the third fulfillment.

Det er nettopp dette forholdet som utelates i den feilaktige anvendelsen som er knyttet til å identifisere USA som det moderne Roma. En tredobbelt anvendelse av profetien har bestemte regler som styrer dens anvendelse. Reglene fastslår at de profetiske kjennetegnene ved den første oppfyllelsen skal sammenføyes med de profetiske kjennetegnene ved den andre oppfyllelsen for å fastslå de profetiske kjennetegnene ved den tredje oppfyllelsen.

The warning to flee, is a warning to flee from a coming persecution. In Christ’s era the persecution was the destruction of Jerusalem and the temple in the year 70. The warning sign of that approaching persecution was given in the year 66 AD. The warning to flee in the late fifth and early sixth century was identified by Paul as the recognition of a falling away of prophetic Pergamos, which represented pagan Rome. There was to be a falling away first, in order for the man of sin who would proclaim himself as God to be revealed. In the history approaching 538, pagan Rome that had restrained, or as Paul stated “withholdeth” was taken away, and as Pergamos fell away and the sign to flee arrived and directed the faithful to separate from the papal churches communion. Then in 538, at the Counsel of Orleans the papal power passed a Sunday law, and the twelve hundred and sixty years of papal persecution began.

Advarselen om å flykte er en advarsel om å flykte fra en kommende forfølgelse. I Kristi tidsalder var forfølgelsen Jerusalems og templets ødeleggelse i året 70. Varseltegnet på denne nært forestående forfølgelsen ble gitt i år 66 e.Kr. Advarselen om å flykte i slutten av det femte og begynnelsen av det sjette århundre ble av Paulus identifisert som erkjennelsen av et frafall fra det profetiske Pergamon, som representerte det hedenske Roma. Det måtte først komme et frafall, for at syndens menneske, som ville utrope seg selv til Gud, skulle bli åpenbart. I historien frem mot 538 ble det hedenske Roma, som hadde holdt tilbake, eller som Paulus uttrykte det, «holder tilbake», tatt bort, og da Pergamon falt fra og tegnet til å flykte kom, påla det de trofaste å skille seg fra fellesskapet med de pavelige kirker. Så, i 538, ved konsilet i Orléans, vedtok den pavelige makt en søndagslov, og de ett tusen to hundre og seksti årene med pavelig forfølgelse begynte.

The first two witnesses identify clearly that the third fulfillment of the warning to flee given by Christ preceded the actual persecution. The destruction of Jerusalem came exactly three and a half years after the siege of Cestius began in 66 AD, thus allowing the Christians to flee in advance of the horrors of the second siege which was instigated by Titus and concluded with the destruction of the temple and city. In advance of the year 538, the Christians separated from the church of papal Rome, and prophetically fled into the wilderness, which represents the destruction of spiritual Jerusalem.

De to første vitnene viser klart at den tredje oppfyllelsen av advarselen om å flykte, gitt av Kristus, gikk forut for selve forfølgelsen. Jerusalems ødeleggelse inntraff nøyaktig tre og et halvt år etter at Cestius’ beleiring begynte i år 66 e.Kr., og gav således de kristne anledning til å flykte før de redsler som den andre beleiringen førte med seg, den som ble igangsatt av Titus og endte med ødeleggelsen av tempelet og byen. Forut for året 538 skilte de kristne seg fra den pavelige Romerkirken og flyktet profetisk ut i ødemarken, som representerer det åndelige Jerusalems ødeleggelse.

> But the court which is without the temple leave out, and measure it not; for it is given unto the Gentiles: and the holy city shall they tread under foot forty and two months. And I will give power unto my two witnesses, and they shall prophesy a thousand two hundred and threescore days, clothed in sackcloth. Revelation 11:2, 3.

> Men forgården som er utenfor templet, skal du la være og ikke måle; for den er gitt til hedningene. Og den hellige stad skal de tråkke under fot i førtito måneder. Og jeg vil gi makt til mine to vitner, og de skal profetere i ett tusen to hundre og seksti dager, kledd i sekk. Åpenbaringen 11:2, 3.

In both illustrations of the warning to flee, the warning precedes the persecution, and the persecution is represented by Rome, whether pagan or papal, trampling down Jerusalem, whether literal or spiritual. The warning to flee for Seventh-day Adventist was the Blair bill in 1888. In the first fulfillment in the history of pagan Rome the Christians were to flee from Jerusalem, and in fulfillment of papal Rome the Christians fled into the wilderness. For Adventism the warning was to flee into the country.

I begge fremstillingene av advarselen om å flykte kommer advarselen før forfølgelsen, og forfølgelsen er fremstilt ved Roma, enten hedensk eller pavelig, som trår Jerusalem under fot, enten bokstavelig eller åndelig. Advarselen om å flykte for syvendedagsadventistene var Blair-lovforslaget i 1888. I den første oppfyllelsen i det hedenske Romas historie skulle de kristne flykte fra Jerusalem, og i oppfyllelsen av det pavelige Roma flyktet de kristne ut i ødemarken. For adventismen var advarselen å flykte ut på landet.

> “It is no time now for God’s people to be fixing their affections or laying up their treasure in the world. The time is not far distant, when, like the early disciples, we shall be forced to seek a refuge in desolate and solitary places. As the siege of Jerusalem by the Roman armies was the signal for flight to the Judean Christians, so the assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us. It will then be time to leave the large cities, preparatory to leaving the smaller ones for retired homes in secluded places among the mountains.” Testimonies, volume 5, 464.

> «Det er ikke nå tid for Guds folk til å feste sine hjerter ved verden eller samle seg skatter på jorden. Tiden er ikke langt borte da vi, lik de første disiplene, skal bli tvunget til å søke tilflukt på øde og ensomme steder. Slik Jerusalems beleiring ved de romerske hærer var signalet til flukt for de judeiske kristne, slik vil vår nasjons maktovertakelse i det dekret som håndhever den pavelige sabbat, være en advarsel for oss. Da vil tiden være inne til å forlate de store byene, som en forberedelse til å forlate de mindre for tilbaketrukne hjem på avsidesliggende steder blant fjellene.» Testimonies, bind 5, 464.

“The assumption of power on the part of our nation in the decree enforcing the papal sabbath will be a warning to us,” was fulfilled when the abomination of desolation, in agreement with Mark’s words was “standing where it ought not.” In 1888, the Congress of the United States was considering a law in direct contradiction to a primary element of the Constitution, and at that point Seventh-day Adventists were to leave the cities and move to the country.

«At vårt land tok makten i bruk i dekretet som håndhever den pavelige sabbat, skulle være en advarsel for oss», ble oppfylt da ødeleggelsens vederstyggelighet, i samsvar med Marks ord, «stod der den ikke burde stå». I 1888 vurderte Amerikas forente staters Kongress en lov i direkte motsetning til et grunnleggende element i Konstitusjonen, og på det tidspunkt skulle syvendedagsadventistene forlate byene og flytte ut på landet.

> “Not one Christian perished in the destruction of Jerusalem. Christ had given His disciples warning, and all who believed His words watched for the promised sign. . . . Without delay they fled to a place of safety—the city of Pella, in the land of Perea, beyond Jordan.” The Great Controversy, 30.

> «Ikke én eneste kristen omkom i Jerusalems ødeleggelse. Kristus hadde gitt sine disipler advarsel, og alle som trodde hans ord, holdt øye med det lovede tegnet.... Uten opphold flyktet de til et trygt sted — byen Pella, i landet Perea, på den andre siden av Jordan.» The Great Controversy, 30.

The prophetic characteristics of the first of the warning signs to flee, represent the third and final fulfillment. Sometimes those prophetic characteristics produce a double fulfillment in the third fulfillment. An example of this is the three Elijah’s. The line of Elijah in his confrontation with Jezebel, Ahab and the prophets of Baal, combined with the characteristics of John the Baptist, the second Elijah, in his confrontation with Herodias, Herod and Salome establish that in the last days, for the third and final fulfillment of a triple application is always in the last days, Elijah and John represent two classes of God’s people. One class represented by Elijah do not die, and the other class represented by John do die. The two classes are also represented in Revelation chapter seven as the one hundred and forty-four thousand, who do not die, and the great multitude that do die.

De profetiske kjennetegnene ved det første av advarselstegnene om å flykte, representerer den tredje og endelige oppfyllelsen. Noen ganger frembringer disse profetiske kjennetegnene en dobbel oppfyllelse innenfor den tredje oppfyllelsen. Et eksempel på dette er de tre Elia-skikkelsene. Rekken av Elia i hans konfrontasjon med Jesabel, Akab og Ba’als profeter, sammen med kjennetegnene ved døperen Johannes, den andre Elia, i hans konfrontasjon med Herodias, Herodes og Salome, fastslår at i de siste dager, for den tredje og endelige oppfyllelsen av en tredobbel anvendelse er alltid i de siste dager, representerer Elia og Johannes to klasser av Guds folk. Den ene klassen, representert ved Elia, dør ikke, og den andre klassen, representert ved Johannes, dør. De to klassene er også representert i Åpenbaringen kapittel syv som de hundre og førtifire tusen, som ikke dør, og den store skare, som dør.

In the three Babylon’s a similar element of the prophetic message is that the first Babylon is represented by Nimrod, but the second Babylon is represented by the first and last kings, Nebuchadnezzar and Belshazzar. Nebuchadnezzar represents those in Babylon who will be saved, and Belshazzar, those in Babylon who will be lost.

I de tre Babylon er et lignende element i det profetiske budskapet at det første Babylon er representert ved Nimrod, men det andre Babylon er representert ved den første og den siste kongen, Nebukadnesar og Belsasar. Nebukadnesar representerer dem i Babylon som skal bli frelst, og Belsasar dem i Babylon som skal gå fortapt.

In the last days there are two Sunday laws that are the subject of Bible prophecy. The first is the soon-coming Sunday law in the United States, and the second is the Sunday law that is forced upon the entire world. Those two Sunday laws were typified by the Sunday law of pagan Rome, when in the year 321, Constantine enforced the first Sunday law, followed by the Sunday law of Papal Rome in 538. Pagan Rome is one of several prophetic types that prefigure the United States, and the Sunday law of 321, typifies the soon-coming Sunday law in the United States. The papal Sunday law of 538 typifies the Sunday law that is enforced upon the entire world. The flawed view that the United States is typified by the robbers in Daniel eleven tries to employ the soon-coming Sunday law in the United States as evidence to claim that the Sunday law in the United States proves that the United States is modern Rome, and disregards that there is another Sunday law that is forced upon every nation of the world by the threefold union of the dragon, the beast and false prophet.

I de siste dager er det to søndagslover som er gjenstand for Bibelens profeti. Den første er den snart kommende søndagsloven i Amerikas forente stater, og den andre er søndagsloven som blir påtvunget hele verden. Disse to søndagslovene ble forbildet ved hedensk Romas søndagslov, da Konstantin i året 321 håndhevet den første søndagsloven, etterfulgt av søndagsloven i det pavelige Roma i 538. Hedensk Roma er ett av flere profetiske forbilder som foregriper Amerikas forente stater, og søndagsloven av 321 er et forbilde på den snart kommende søndagsloven i Amerikas forente stater. Den pavelige søndagsloven av 538 er et forbilde på søndagsloven som blir håndhevet overfor hele verden. Det feilaktige syn at Amerikas forente stater er forbildet ved røverne i Daniel elleve, forsøker å bruke den snart kommende søndagsloven i Amerikas forente stater som bevis for å hevde at søndagsloven i Amerikas forente stater beviser at Amerikas forente stater er det moderne Roma, og ser bort fra at det finnes en annen søndagslov som blir påtvunget hver nasjon i verden ved dragens, dyrets og den falske profets trefoldige forening.

If a Sunday law in the United States identifies the United States as Modern Rome, then what does the worldwide Sunday law identify? The three Rome’s identify that Modern Rome, which is threefold, will enforce two distinct Sunday laws. The first is in the United States and was typified by Constantine’s Sunday law in 321, and the second is the entire world, as typified by the papal Sunday law of 538. To employ the Sunday law in the United States in the context of a triple application of prophecy to claim that the Sunday law proves who is Modern Rome, is to disregard the prophetic characteristics established by pagan and papal Rome. There are two distinct Sunday laws in the last days, and neither is a proof to identify the robbers of the people are the United States. When the testimony of pagan and papal Rome is misrepresented to uphold a private interpretation, as is currently being done, it demonstrates that those seeking to uphold their private interpretation do not understand type and antitype.

Dersom en søndagslov i De forente stater identifiserer De forente stater som det moderne Roma, hva identifiserer da den verdensomfattende søndagsloven? De tre Roma identifiserer at det moderne Roma, som er trefoldig, vil håndheve to atskilte søndagslover. Den første er i De forente stater og ble forbilledlig fremstilt ved Konstantins søndagslov i 321, og den andre gjelder hele verden, slik den ble forbilledlig fremstilt ved den pavelige søndagsloven av 538. Å anvende søndagsloven i De forente stater i sammenhengen av en tredobbel anvendelse av profetien for å hevde at søndagsloven beviser hvem som er det moderne Roma, er å se bort fra de profetiske kjennetegn som ble etablert av det hedenske og det pavelige Roma. Det finnes to atskilte søndagslover i de siste dager, og ingen av dem er et bevis for å identifisere at folkets røvere er De forente stater. Når vitnesbyrdet fra det hedenske og det pavelige Roma blir feilaktig fremstilt for å opprettholde en privat tolkning, slik det nå blir gjort, viser det at de som søker å opprettholde sin private tolkning, ikke forstår forbilde og motbilde.

Pagan Rome is a type of the United States, and papal Rome typifies modern Rome. Along with this misapplication of a triple application of prophecy, and the claim that what is being taught is set in the context of “type and antitype,” is the other failure of defining the “abomination of desolation” as it is represented within the context of a triple application of prophecy.

Det hedenske Roma er et forbilde på De forente stater, og det pavelige Roma foregriper det moderne Roma. Sammen med denne feilaktige anvendelsen av en tredobbel anvendelse av profetien, og påstanden om at det som undervises er satt i sammenhengen av «forbilde og motbilde», følger også den andre feilen, nemlig å definere «ødeleggelsens styggedom» slik den fremstilles innenfor rammen av en tredobbel anvendelse av profetien.

From the year 66 to the year 70 AD, two Roman generals attacked Jerusalem. Both generals, Cestius and Titus began with a siege, but only one withdrew from the siege for a brief period of time, which providentially allowed the Christians to flee. It was the first siege under Cestius that the Christians recognized the warning to flee. When Titus arrived to carry on the warfare against Jerusalem in the year 70 AD, he began with a siege and did not cease until Jerusalem and the temple were destroyed. The warning of Jesus contains two steps. First is the sign to flee, and thereafter the persecution. In the fulfillment of the warning in the fifth and sixth centuries the Christians separated from the corrupt Roman church before 538, and then the persecution began.

Fra år 66 til år 70 e.Kr. angrep to romerske generaler Jerusalem. Begge generalene, Cestius og Titus, begynte med en beleiring, men bare én trakk seg tilbake fra beleiringen for en kort tid, noe som i forsynets ledelse gjorde det mulig for de kristne å flykte. Det var under den første beleiringen, under Cestius, at de kristne gjenkjente advarselen om å flykte. Da Titus kom for å fortsette krigføringen mot Jerusalem i år 70 e.Kr., begynte han med en beleiring og opphørte ikke før Jerusalem og tempelet var ødelagt. Jesu advarsel inneholder to trinn. Det første er tegnet til å flykte, og deretter forfølgelsen. I oppfyllelsen av advarselen i det femte og sjette århundre skilte de kristne seg fra den korrupte romerske kirke før 538, og deretter begynte forfølgelsen.

Paul is very clear that all the recorded history of ancient Israel was written for those living in the last days, and that all those histories were types, although the Greek word “typos,” meaning types is translated as ensamples in his classic presentation of this truth.

Paulus gjør det meget klart at hele den nedtegnede historien om det gamle Israel ble skrevet for dem som lever i de siste dager, og at alle disse historiene var forbilder, selv om det greske ordet «typos», som betyr forbilder, i hans klassiske framstilling av denne sannheten er oversatt med «eksempler».

> Now all these things happened unto them for ensamples: and they are written for our admonition, upon whom the ends of the world are come. 1 Corinthians 10:11.

> Men alt dette hende dem som forbilder; og det er skrevet til formaning for oss, som verdens ender er kommet til. 1 Korinterbrev 10:11.

The histories in chapter ten which Paul uses to set the context for this truth was not a history of ancient Israel acting righteously.

Historiene i kapittel ti, som Paulus bruker for å sette denne sannheten inn i sin sammenheng, var ikke en historie om det gamle Israel som handlet rettferdig.

> But with many of them God was not well pleased: for they were overthrown in the wilderness. Now these things were our examples, to the intent we should not lust after evil things, as they also lusted. Neither be ye idolaters, as were some of them; as it is written, The people sat down to eat and drink, and rose up to play. Neither let us commit fornication, as some of them committed, and fell in one day three and twenty thousand. Neither let us tempt Christ, as some of them also tempted, and were destroyed of serpents. 1 Corinthians 10:5–9.

> Men Gud hadde ikke behag i de fleste av dem; for de ble slått ned i ørkenen. Men disse ting hendte som eksempler for oss, for at vi ikke skal ha lyst til onde ting, slik de også hadde lyst. Bli heller ikke avgudsdyrkere, slik noen av dem ble; som det står skrevet: Folket satte seg ned for å ete og drikke, og sto opp for å leke. La oss heller ikke drive hor, slik noen av dem drev hor og falt på én dag, tre og tjue tusen. La oss heller ikke friste Kristus, slik også noen av dem fristet ham og ble ødelagt av slangene. 1 Korinterbrev 10:5–9.

Sacred history is a record of both the righteousness and unrighteousness of God’s people, but in either record the history is still a type for God’s people living in the last days. The history of the rebellion in Minneapolis in 1888, is a record of unrighteousness, in spite of what Adventist historians’ claim. The rebellion was so profound that Ellen White determined to leave the meeting, and only stayed because an angel told her it was her responsibility to stay and record the rebellion that was a parallel to the rebellion of Korah, Dathan and Abiram in the history of Moses. At that meeting the mighty angel of Revelation chapter eighteen descended, but the message He brought was rejected.

Den hellige historie er en beretning om både Guds folks rettferdighet og urettferdighet, men i begge tilfeller er historien fremdeles et forbilde for Guds folk som lever i de siste dager. Historien om opprøret i Minneapolis i 1888 er en beretning om urettferdighet, til tross for hva adventisthistorikere hevder. Opprøret var så dyptgående at Ellen White bestemte seg for å forlate møtet, og hun ble bare værende fordi en engel fortalte henne at det var hennes ansvar å bli og nedtegne opprøret, som var en parallell til opprøret til Korah, Datan og Abiram i Moses’ historie. På det møtet steg den mektige engelen i Åpenbaringen kapittel atten ned, men budskapet han kom med, ble forkastet.

That history typified September 11, 2001, when the great buildings of New York City were brought down. That history included the first Sunday law bill that was to be introduced by Senator Blair. His efforts to enforce Sunday as a National Day of Worship failed, but it was part of a sacred history that typified the last days. Senator Blair’s bill was the warning to flee the cities. Before 1888 when Sister White spoke of the necessity of living out of the cities, she spoke in the future tense. She pointed to a time in the near future when God’s people must move to the country. After 1888, all of Sister White’s references to the necessity of country living placed her counsel in the context that the time to be in the country had already arrived. The Blair bill in 1888, was the sign of Sunday enforcement, as Luke put it, in a place where it ought not be. Sunday enforcement was not to be brought into the Congress of the United States, for it was a denial of a primary principle of the Constitution.

Den historien var et forbilde på 11. september 2001, da de store bygningene i New York City ble lagt i ruiner. Denne historien innbefattet det første lovforslaget om søndagslov som skulle fremmes av senator Blair. Hans anstrengelser for å håndheve søndagen som en nasjonal tilbedelsesdag mislyktes, men det var en del av en hellig historie som var et forbilde på de siste dager. Senator Blairs lovforslag var advarselen om å flykte fra byene. Før 1888, da søster White talte om nødvendigheten av å bo utenfor byene, talte hun i framtidstid. Hun pekte fram mot en tid i den nære framtid da Guds folk måtte flytte ut på landet. Etter 1888 satte alle søster Whites henvisninger til nødvendigheten av å bo på landet hennes råd inn i den sammenheng at tiden for å være på landet allerede var kommet. Blair-lovforslaget i 1888 var tegnet på søndagshåndhevelse, slik Lukas uttrykte det, på et sted hvor det ikke burde være. Søndagshåndhevelse skulle ikke bringes inn i De forente staters kongress, for det var en fornektelse av et grunnleggende prinsipp i grunnloven.

The history of 1888 was recorded in order to typify the prophetic history that began on September 11, 2001. The Blair Bill in 1888 typified the Patriot Act of 2001. It was the warning that preceded the actual enforcement of the mark of the beast. No one who is following Christ should be living in a city after September 11, 2001. It was the prophetic siege that directed God’s people to flee. And just as there are two Sunday laws that are the subject of the prophetic model of the last days, as represented by the Sunday laws of pagan and papal Rome, both Sunday laws are preceded by the warning to flee.

Historien om 1888 ble nedtegnet for å tjene som et forbilde på den profetiske historien som begynte den 11. september 2001. Blair-loven i 1888 var et forbilde på Patriot Act av 2001. Den var advarselen som gikk forut for den faktiske håndhevelsen av dyrets merke. Ingen som følger Kristus, bør bo i en by etter 11. september 2001. Det var den profetiske beleiringen som påla Guds folk å flykte. Og likesom det finnes to søndagslover som er gjenstand for de siste dagenes profetiske modell, slik de er framstilt ved søndagslovene i det hedenske og det pavelige Roma, blir begge søndagslovene forutgått av advarselen om å flykte.

For those who profess to be Seventh-day Adventists, they were to prophetically recognize the Patriot Act as a sign to flee the cities for the country in advance of the soon-coming Sunday law. That very same Sunday law was the sign for God’s other flock who are still in Babylon to flee out of Babylon in advance of the Sunday enforcement that is to be brought upon every nation.

For dem som bekjenner seg å være syvendedagsadventister, skulle de i profetisk lys gjenkjenne Patriot Act som et tegn til å flykte fra byene ut på landet i forkant av den snart kommende søndagsloven. Den samme søndagsloven var tegnet for Guds andre hjord, som fremdeles er i Babylon, til å flykte ut av Babylon i forkant av den håndhevelse av søndagen som skal bli pålagt alle nasjoner.

> “As America, the land of religious liberty, shall unite with the Papacy in forcing the conscience and compelling men to honor the false sabbath, the people of every country on the globe will be led to follow her example.” Testimonies, volume 6, 18.

> «Når Amerika, den religiøse frihets land, skal forene seg med pavedømmet ved å tvinge samvittigheten og nøde mennesker til å ære den falske sabbat, vil folk i alle land over hele jorden bli ledet til å følge hennes eksempel.» Testimonies, bind 6, 18.

Just as the triple application of the three Elijah’s establishes that there are two classes of God’s people in the last days, the triple application of Rome identifies that there are two distinct Sunday laws. Those who wish to claim that the United States is the robbers of thy people, and therefore the prophetic role of the United States establishes the vision suggest that the soon-coming Sunday law in the United States is the abomination of desolation that Christ identified as a warning for His people to flee from the coming persecution. They fail to identify the distinction between the siege, which is the warning sign to flee, and the second siege that represents when the actual enforcement of a Sunday law begins the persecution of the last days. They fail to address the distinction established upon two witnesses that there is to be two distinct Sunday laws that fulfill prophecy in the last days. In doing so they argue the soon-coming Sunday law in the United States is the warning represented as the abomination of desolation, spoken of by Daniel the prophet, and it is, but not as they define it.

Akkurat som den tredobbelte anvendelsen av de tre Elias fastslår at det finnes to klasser av Guds folk i de siste dager, identifiserer den tredobbelte anvendelsen av Roma at det finnes to adskilte søndagslover. De som ønsker å hevde at De forente stater er ditt folks røvere, og at derfor De forente staters profetiske rolle stadfester synet, antyder at den snart kommende søndagsloven i De forente stater er den ødeleggelsens vederstyggelighet som Kristus pekte på som en advarsel for sitt folk om å flykte fra den kommende forfølgelsen. De unnlater å identifisere forskjellen mellom beleiringen, som er varselsignalet om å flykte, og den andre beleiringen, som representerer når den faktiske håndhevelsen av en søndagslov begynner forfølgelsen i de siste dager. De unnlater å behandle forskjellen som er stadfestet på grunnlag av to vitner, nemlig at det skal være to adskilte søndagslover som oppfyller profetien i de siste dager. Ved å gjøre dette hevder de at den snart kommende søndagsloven i De forente stater er advarselen fremstilt som den ødeleggelsens vederstyggelighet som det er talt om ved profeten Daniel, og det er den, men ikke slik de definerer den.

The Sunday law in the United States is the warning for God’s other flock that is still in Babylon to flee from her communion. It is therefore a warning of the coming Sunday law that is enforced upon all the nations.

Søndagsloven i De forente stater er advarselen til Guds andre hjord, som ennå er i Babylon, om å flykte fra hennes samfunn. Den er derfor en advarsel om den kommende søndagsloven som blir påtvunget alle nasjonene.

> “Foreign nations will follow the example of the United States. Though she leads out, yet the same crisis will come upon our people in all parts of the world.” Testimonies, volume 6, 395.

> «Fremmede nasjoner vil følge De forente staters eksempel. Selv om hun går foran, vil likevel den samme krisen komme over vårt folk i alle deler av verden.» Testimonies, bind 6, 395.

Their claim is that the Sunday law in the United States is identifying the United States as the symbol which establishes the prophetic vision, but in the context of the warning to flee given by Christ, that Sunday law represents a world-wide warning to the eleventh-hour workers to flee from Babylon.

Deres påstand er at søndagsloven i USA identifiserer USA som det symbolet som stadfester det profetiske synet; men i sammenhengen med den advarselen om å flykte som Kristus gav, representerer denne søndagsloven en verdensomspennende advarsel til arbeiderne i den ellevte time om å flykte ut av Babylon.

When Sister White addresses the warning to flee, she addresses the Sunday law issue that overtakes the whole world. That movement begins at the Sunday law in the United States. She identifies that the Sunday law in the United States is the warning of the coming persecution.

Når søster White retter advarselen om å flykte, retter hun den mot søndagslovsspørsmålet som overtar hele verden. Denne bevegelsen begynner med søndagsloven i De forente stater. Hun identifiserer søndagsloven i De forente stater som advarselen om den kommende forfølgelsen.

> “By the decree enforcing the institution of the papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.

> «Ved det dekret som håndhever innstiftelsen av pavedømmet i strid med Guds lov, vil vår nasjon fullstendig løsrive seg fra rettferdigheten. Når protestantismen skal rekke sin hånd over kløften for å gripe den romerske makts hånd, når den skal strekke seg over avgrunnen for å slutte hånd med spiritismen, når vårt land, under innflytelse av denne trefoldige union, skal forkaste ethvert prinsipp i sin grunnlov som en protestantisk og republikansk regjering, og skal legge forholdene til rette for utbredelsen av pavens løgner og villfarelser, da kan vi vite at tiden er kommet for Satans forunderlige virksomhet, og at enden er nær.»

> “As the approach of the Roman armies was a sign to the disciples of the impending destruction of Jerusalem, so may this apostasy be a sign to us that the limit of God’s forbearance is reached, that the measure of our nation’s iniquity is full, and that the angel of mercy is about to take her flight, never to return. The people of God will then be plunged into those scenes of affliction and distress which prophets have described as the time of Jacob’s trouble. The cries of the faithful, persecuted ones ascend to heaven. And as the blood of Abel cried from the ground, there are voices also crying to God from martyrs’ graves, from the sepulchers of the sea, from mountain caverns, from convent vaults: ‘How long, O Lord, holy and true, dost Thou not judge and avenge our blood on them that dwell on the earth?’” Testimonies, volume 5, 451.

> «Slik de romerske hærers nærmelse var et tegn for disiplene på Jerusalems forestående ødeleggelse, slik kan dette frafallet være et tegn for oss på at grensen for Guds langmodighet er nådd, at vårt folks misgjerningers mål er fullt, og at barmhjertighetens engel er i ferd med å ta sin flukt, for aldri å vende tilbake. Guds folk vil da bli styrtet inn i de scener av lidelse og nød som profetene har beskrevet som Jakobs trengselstid. De trofaste, forfulgtes rop stiger opp til himmelen. Og slik Abels blod ropte fra jorden, er det også røster som roper til Gud fra martyrers graver, fra havets gravsteder, fra fjellenes huler, fra klosterhvelv: ‘Hvor lenge, Herre, du hellige og sannferdige, drøyer du med å holde dom og hevne vårt blod på dem som bor på jorden?’» Testimonies, bind 5, 451.

Sister White is identifying the Sunday law in the United States, and identifies it as a “sign” that probationary time for the United States is over. But God’s people in the other nations of the world are also to be confronted with the same test. There is a period of time from the Sunday law in the United States until Michael stands up and human probation closes. When it closes, “the angel of mercy takes her flight.”

Søster White identifiserer søndagsloven i De forente stater og betegner den som et «tegn» på at nådetiden for De forente stater er over. Men Guds folk i de andre nasjonene i verden skal også bli stilt overfor den samme prøven. Det er et tidsrom fra søndagsloven i De forente stater inntil Mikael står fram og menneskenes nådetid avsluttes. Når den avsluttes, «barmhjertighetens engel tar sin flukt».

Back to Articles