Article

# The Book of Daniel - Number Thirty

Daniels bok – nummer tretti

The Hour of Fear

Fryktens time

Author

Jeff Pippenger

Published

December 25, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

Belshazzar’s fear of the mysterious handwriting addresses not only his death and the end of the sixth kingdom of Bible prophecy, but also the point in prophetic history when fear takes hold of the kings of the earth. Their fear is produced by the “east wind” of Islam. Their fear is as a woman in travail, thus identifying a progressively increasing pain, which comes with more and more rapidity. The fear begins at the “hour” of Belshazzar’s feast, though it initially arrived on September 11, 2001. From then onward the winds begin to slip through the hands of the four angels who are holding them during the sealing time of the one hundred and forty-four thousand. The lamentation for Tyrus that Ezekiel identifies, defines Tyrus by asking the prophetic question, “What city is like Tyrus, like the destroyed in the midst of the sea?”

Belsasars frykt for den mystiske håndskriften angår ikke bare hans død og slutten på det sjette riket i Bibelens profeti, men også det punkt i den profetiske historien da frykt griper jordens konger. Deres frykt frembringes av Islams «østavind». Deres frykt er som hos en kvinne i fødselsveer, og identifiserer således en gradvis tiltagende smerte, som kommer med stadig større hurtighet. Frykten begynner ved «timen» for Belsasars gjestebud, skjønt den opprinnelig inntrådte den 11. september 2001. Fra da av begynner vindene å gli gjennom hendene på de fire englene som holder dem tilbake i beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen. Klagesangen over Tyrus som Esekiel identifiserer, definerer Tyrus ved å stille det profetiske spørsmålet: «Hvilken by er som Tyrus, lik den ødelagte midt i havet?»

> The ships of Tarshish did sing of thee in thy market: and thou wast replenished, and made very glorious in the midst of the seas. Thy rowers have brought thee into great waters: the east wind hath broken thee in the midst of the seas. Thy riches, and thy fairs, thy merchandise, thy mariners, and thy pilots, thy calkers, and the occupiers of thy merchandise, and all thy men of war, that are in thee, and in all thy company which is in the midst of thee, shall fall into the midst of the seas in the day of thy ruin. The suburbs shall shake at the sound of the cry of thy pilots. And all that handle the oar, the mariners, and all the pilots of the sea, shall come down from their ships, they shall stand upon the land; And shall cause their voice to be heard against thee, and shall cry bitterly, and shall cast up dust upon their heads, they shall wallow themselves in the ashes: And they shall make themselves utterly bald for thee, and gird them with sackcloth, and they shall weep for thee with bitterness of heart and bitter wailing. And in their wailing they shall take up a lamentation for thee, and lament over thee, saying, What city is like Tyrus, like the destroyed in the midst of the sea? When thy wares went forth out of the seas, thou filledst many people; thou didst enrich the kings of the earth with the multitude of thy riches and of thy merchandise. In the time when thou shalt be broken by the seas in the depths of the waters thy merchandise and all thy company in the midst of thee shall fall. All the inhabitants of the isles shall be astonished at thee, and their kings shall be sore afraid, they shall be troubled in their countenance. The merchants among the people shall hiss at thee; thou shalt be a terror, and never shalt be any more. Ezekiel 27:25–36.

> Tarshis-skipene sang om deg på ditt torg; og du ble fylt opp og gjort overmåte herlig midt ute i havet. Dine roere førte deg ut på store vann; østavinden knuste deg midt ute i havet. Din rikdom og dine markedsvarer, din handel, dine sjøfolk og dine losmenn, dine kalfatrere og de som drev handel med dine varer, og alle dine stridsmenn som er i deg, ja, hele ditt mannskap som er midt i deg, skal falle midt i havet på din undergangs dag. Forstedene skal skjelve ved lyden av dine losmenns skrik. Og alle som håndterer åren, sjøfolkene og alle havets losmenn, skal gå ned fra sine skip, de skal stå på land; og de skal la sin røst høres over deg og rope bittert, og de skal kaste støv på sine hoder, de skal velte seg i aske. Og de skal gjøre seg helt skallet for din skyld og binde sekkestrie om seg, og de skal gråte over deg med hjertets bitterhet og med bitter klage. Og i sin klage skal de stemme i en klagesang over deg og klage over deg og si: Hvilken by er som Tyrus, lik den som er tilintetgjort midt ute i havet? Da dine varer gikk ut over havene, mettet du mange folk; du gjorde jordens konger rike ved mengden av din rikdom og din handel. Når du blir knust av havene i vannets dyp, skal dine handelsvarer og hele ditt mannskap midt i deg falle. Alle øyenes innbyggere skal bli forferdet over deg, og deres konger skal gripes av stor frykt, deres ansikter skal fordreies. Kjøpmennene blant folkene skal spotte deg med piping; du skal bli til skrekk, og for evig være borte. Esekiel 27:25–36.

Tyrus is the city, or kingdom that the merchants of the earth cry bitterly over, and then ask, “what city is like Tyrus?” They do so in the “time,” when the city is broken in the sea. In Revelation chapter eighteen, the whore of Tyre, who is the whore of Rome, who has committed fornication with the kings of the earth and is identified as that great city whose judgment comes in one hour, and in one day. She is the city that raises the prophetic question from the wailing kings and merchants.

Tyrus er den stad, eller det kongerike, som jordens kjøpmenn gråter bittert over, og deretter spør: «hvilken stad er lik Tyrus?» Det gjør de i den «tid» da staden blir knust i havet. I Åpenbaringen kapittel atten er Tyrus’ skjøge, som er Romas skjøge, som har drevet hor med jordens konger og blir identifisert som den store stad hvis dom kommer på én time og på én dag. Hun er den stad som fremkaller det profetiske spørsmål fra de klagende konger og kjøpmenn.

> Therefore shall her plagues come in one day, death, and mourning, and famine; and she shall be utterly burned with fire: for strong is the Lord God who judgeth her. And the kings of the earth, who have committed fornication and lived deliciously with her, shall bewail her, and lament for her, when they shall see the smoke of her burning, Standing afar off for the fear of her torment, saying, Alas, alas that great city Babylon, that mighty city! for in one hour is thy judgment come. And the merchants of the earth shall weep and mourn over her; for no man buyeth their merchandise any more: The merchandise of gold, and silver, and precious stones, and of pearls, and fine linen, and purple, and silk, and scarlet, and all thyine wood, and all manner vessels of ivory, and all manner vessels of most precious wood, and of brass, and iron, and marble, And cinnamon, and odours, and ointments, and frankincense, and wine, and oil, and fine flour, and wheat, and beasts, and sheep, and horses, and chariots, and slaves, and souls of men. And the fruits that thy soul lusted after are departed from thee, and all things which were dainty and goodly are departed from thee, and thou shalt find them no more at all. The merchants of these things, which were made rich by her, shall stand afar off for the fear of her torment, weeping and wailing, And saying, Alas, alas, that great city, that was clothed in fine linen, and purple, and scarlet, and decked with gold, and precious stones, and pearls! For in one hour so great riches is come to nought. And every shipmaster, and all the company in ships, and sailors, and as many as trade by sea, stood afar off, And cried when they saw the smoke of her burning, saying, What city is like unto this great city! And they cast dust on their heads, and cried, weeping and wailing, saying, Alas, alas, that great city, wherein were made rich all that had ships in the sea by reason of her costliness! for in one hour is she made desolate. Revelation 18:8–19.

> Derfor skal hennes plager komme på én dag: død og sorg og hungersnød; og hun skal fullstendig brennes opp med ild; for sterk er Herren Gud, han som dømmer henne. Og jordens konger, som har drevet hor med henne og levd i vellyst med henne, skal gråte over henne og klage over henne når de ser røyken av hennes brann. De står langt borte av frykt for hennes pine og sier: Ve, ve, den store by Babylon, den sterke by! for på én time er din dom kommet. Og jordens kjøpmenn skal gråte og sørge over henne; for ingen kjøper varene deres mer: varer av gull og sølv og edelstener og perler og fint lin og purpur og silke og skarlagen, og all slags thyintre og alle slags kar av elfenben og alle slags kar av det kosteligste tre og av kobber og jern og marmor, og kanel og velluktende varer og salver og virak og vin og olje og fint mel og hvete og fe og sauer og hester og vogner og slaver og menneskesjeler. Og fruktene som din sjel lystet etter, er veket bort fra deg, og alle de kostelige og strålende ting er veket bort fra deg, og du skal aldri mer finne dem. Kjøpmennene med disse varer, de som ble rike ved henne, skal stå langt borte av frykt for hennes pine, mens de gråter og klager, og sier: Ve, ve, den store by, som var kledd i fint lin og purpur og skarlagen og prydet med gull og edelstener og perler! For på én time er så stor rikdom blitt til intet. Og hver skipsfører og alle som ferdes med skip, og sjømenn og alle som driver handel på havet, stod langt borte, og ropte da de så røyken av hennes brann, og sa: Hvilken by er lik denne store by! Og de kastet støv på sine hoder og ropte, gråtende og klagende, og sa: Ve, ve, den store by, hvor alle som hadde skip på havet, ble rike ved hennes kostbarhet! for på én time er hun blitt ødelagt. Åpenbaringen 18:8–19.

The unsealing of the Revelation of Jesus Christ includes the message of the Midnight Cry. That message is the second prophecy of Ezekiel thirty-seven that brings the dead dry bones that have laid in the streets for three and a half days to life as a mighty army. That message is the message that includes the truth that it is Islam that the Lord employs to bring executive judgment upon the United States for Sunday enforcement. That judgment arrives in the “hour” of the great earthquake, which is also the “hour” that the handwriting came upon Belshazzar’s wall. The handwriting produced the fear, that is represented as taking hold of all the kings and merchants when the economic structure of planet earth is taken down by the “east wind” of Islam, who have secretly slipped into Belshazzar’s kingdom, through the neglected lower “wall” to the south.

Åpenbaringen av Jesu Kristi avforsegling omfatter budskapet om Midnattsropet. Dette budskapet er den andre profetien i Esekiel trettisju, som bringer de døde, tørre benene som har ligget i gatene i tre og en halv dag, til live som en mektig hær. Dette budskapet er det budskapet som innbefatter sannheten om at det er islam Herren benytter for å bringe utøvende dom over De forente stater på grunn av håndhevelsen av søndagen. Den dommen kommer i den «time» da det store jordskjelvet inntreffer, og dette er også den «time» da håndskriften kom til syne på Belsasars vegg. Håndskriften frembrakte den frykt som fremstilles som å gripe alle kongene og kjøpmennene når planeten jords økonomiske struktur brytes ned av islams «østenvind», som i hemmelighet har sneket seg inn i Belsasars rike gjennom den forsømte nedre «muren» i sør.

The “city” or kingdom that the kings and merchants lament of and ask, “what city is like unto this great city” is the kingdom of the whore of Tyre, who is then singing her songs and committing fornication with those very kings. All the prophets speak of the end of the world and they agree with one another, so Ezekiel’s merchants are the same merchants in Revelation chapter eighteen. Three times in Revelation chapter eighteen they lament “alas, alas,” as the great city and the financial structure of planet earth is taken down. The Greek word translated as “alas,” in the passage, is the very same word that is translated three times in Revelation chapter eight, and verse thirteen, which is there translated with a different English word.

Den «by» eller det rike som kongene og kjøpmennene klager over og spør om: «hvilken by er lik denne store by», er skjøgen Tyrus’ rike, hun som da synger sine sanger og driver hor med nettopp disse kongene. Alle profetene taler om verdens ende, og de stemmer overens med hverandre, så Esekiels kjøpmenn er de samme kjøpmennene som i Åpenbaringen kapittel atten. Tre ganger i Åpenbaringen kapittel atten klager de: «ve, ve», idet den store by og planeten jordens finansielle struktur blir styrtet. Det greske ordet som i avsnittet er oversatt med «ve», er nøyaktig det samme ordet som er oversatt tre ganger i Åpenbaringen kapittel åtte, vers tretten, og som der er oversatt med et annet engelsk ord.

> And I beheld, and heard an angel flying through the midst of heaven, saying with a loud voice, Woe, woe, woe, to the inhabiters of the earth by reason of the other voices of the trumpet of the three angels, which are yet to sound! Revelation 8:13.

> Og jeg så, og jeg hørte en engel fly gjennom himmelhvelvingens midte og si med høy røst: Ve, ve, ve over dem som bor på jorden, på grunn av de andre basunrøstene fra de tre englene som ennå skal blåse! Åpenbaringen 8:13.

The kings and merchants are lamenting the destruction of the world’s economy with the words, “alas, alas,” meaning “woe, woe,” and the “Woe” is a symbol of Islam. The fear that takes hold of Belshazzar and his lords when the handwriting appears on the wall, is the fear produced when the economic structure of planet earth is destroyed by ongoing attacks from Islam, which God employs as His providential tool to bring about His executive judgment upon those who drink the wine of Babylon, that is Sunday enforcement. This truth is the theme of the Isaiah twenty-three “burden” of the whore of “Tyre.”

Kongene og kjøpmennene sørger over ødeleggelsen av verdensøkonomien med ordene «ve, ve», som betyr «ulykke, ulykke», og «Ve» er et symbol på islam. Den frykt som griper Belsasar og hans stormenn når skriften viser seg på veggen, er den frykt som frembringes når den økonomiske strukturen på planeten jorden ødelegges ved vedvarende angrep fra islam, som Gud benytter som sitt forsynsmessige redskap til å fullbyrde sin utøvende dom over dem som drikker Babylons vin, det vil si søndagshåndhevelse. Denne sannhet er temaet i Jesaja tjuetre-byrden om skjøgen «Tyrus».

> The burden of Tyre. Howl, ye ships of Tarshish; for it is laid waste, so that there is no house, no entering in: from the land of Chittim it is revealed to them. Be still, ye inhabitants of the isle; thou whom the merchants of Zidon, that pass over the sea, have replenished. And by great waters the seed of Sihor, the harvest of the river, is her revenue; and she is a mart of nations. Be thou ashamed, O Zidon: for the sea hath spoken, even the strength of the sea, saying, I travail not, nor bring forth children, neither do I nourish up young men, nor bring up virgins. As at the report concerning Egypt, so shall they be sorely pained at the report of Tyre. Pass ye over to Tarshish; howl, ye inhabitants of the isle. Is this your joyous city, whose antiquity is of ancient days? her own feet shall carry her afar off to sojourn. Who hath taken this counsel against Tyre, the crowning city, whose merchants are princes, whose traffickers are the honourable of the earth? The Lord of hosts hath purposed it, to stain the pride of all glory, and to bring into contempt all the honourable of the earth. Pass through thy land as a river, O daughter of Tarshish: there is no more strength. He stretched out his hand over the sea, he shook the kingdoms: the Lord hath given a commandment against the merchant city, to destroy the strong holds thereof. And he said, Thou shalt no more rejoice, O thou oppressed virgin, daughter of Zidon: arise, pass over to Chittim; there also shalt thou have no rest. Behold the land of the Chaldeans; this people was not, till the Assyrian founded it for them that dwell in the wilderness: they set up the towers thereof, they raised up the palaces thereof; and he brought it to ruin. Howl, ye ships of Tarshish: for your strength is laid waste. And it shall come to pass in that day, that Tyre shall be forgotten seventy years, according to the days of one king: after the end of seventy years shall Tyre sing as an harlot. Take an harp, go about the city, thou harlot that hast been forgotten; make sweet melody, sing many songs, that thou mayest be remembered. And it shall come to pass after the end of seventy years, that the Lord will visit Tyre, and she shall turn to her hire, and shall commit fornication with all the kingdoms of the world upon the face of the earth. And her merchandise and her hire shall be holiness to the Lord: it shall not be treasured nor laid up; for her merchandise shall be for them that dwell before the Lord, to eat sufficiently, and for durable clothing. Isaiah 23:1–18.

> Utsagnet om Tyrus. Jamre, dere Tarsis-skip, for det er ødelagt, så det ikke finnes noe hus, ingen inngang; fra Kittims land er det blitt kunngjort for dem. Vær stille, dere øyens innbyggere, du som kjøpmennene fra Sidon, de som farer over havet, har fylt. Og over de store vann var Sihors sæd, elvens høst, dens inntekt; og hun var et marked for folkene. Skam deg, Sidon; for havet har talt, havets festning, og sagt: Jeg har ikke vært i barnsnød, og jeg har ikke født barn, jeg har ikke fostret opp unge menn og ikke oppdratt jomfruer. Som ved budskapet om Egypt, slik skal de bli grepet av stor smerte ved budskapet om Tyrus. Dra over til Tarsis; jamre, dere øyens innbyggere. Er dette deres jublende by, hvis opphav er fra eldgamle dager? hennes egne føtter skal bære henne langt bort for å bo som fremmed. Hvem har fattet dette råd mot Tyrus, den kronede by, hvis kjøpmenn er fyrster, hvis handelsmenn er jordens ærede? Herren, hærskarenes Gud, har fattet det, for å vanære all herlighets stolthet og føre alle jordens ærede i forakt. Flyt gjennom ditt land som en elv, du Tarsis' datter; det er ikke mer noen styrke. Han rakte ut sin hånd over havet, han rystet kongerikene; Herren har gitt befaling mot handelsbyen om å ødelegge dens festninger. Og han sa: Du skal ikke mer juble, du undertrykte jomfru, Sidons datter; stå opp, dra over til Kittim; heller ikke der skal du ha ro. Se kaldeernes land; dette folk var ikke til, før Assur grunnla det for dem som bor i ørkenen; de reiste dets tårn, de oppførte dets palasser, og han gjorde det til en ruin. Jamre, dere Tarsis-skip, for deres festning er ødelagt. Og det skal skje på den dag at Tyrus skal være glemt i sytti år, etter dagene til én konge; ved slutten av sytti år skal det gå Tyrus som med en skjøge. Ta en harpe, gå omkring i byen, du glemte skjøge; spill vakkert, syng mange sanger, så du kan bli husket. Og det skal skje etter enden på sytti år at Herren skal se til Tyrus, og hun skal vende tilbake til sin leielønn og drive hor med alle jordens riker over hele jordens overflate. Og hennes handelsvarer og hennes leielønn skal være hellighet for Herren; det skal ikke samles opp eller legges i forråd, for hennes handelsvarer skal være for dem som bor for Herrens åsyn, til å spise seg mette og til varige klær. Jesaja 23:1–18.

The seventy years, which is as “the days of one king”, is represented by the kingdom of Babylon, for a king is a kingdom, and literal Babylon reigned for seventy years. The seventy years of literal Babylon ended in the “hour” the handwriting appeared upon the walls of Belshazzar’s banquet hall. That very night he was slain, by the power that came through the “wall” unnoticed, for he was having a party drinking the wine of Babylon, while Nebuchadnezzar’s orchestra was playing the music, and the whore of Tyre sang the sweet melody, and apostate Israel danced and bowed.

De sytti årene, som er som «en konges dager», er representert ved Babylons rike, for en konge er et kongerike, og det bokstavelige Babylon hersket i sytti år. De sytti årene for det bokstavelige Babylon endte i den «time» da skriften viste seg på veggene i Belsasars gjestebudssal. Samme natt ble han drept av den makten som kom gjennom «muren» ubemerket, for han holdt fest og drakk Babylons vin, mens Nebukadnesars orkester spilte musikken, og Tyrus’ skjøge sang den søte melodien, og det frafalne Israel danset og bøyde seg.

Then fear took hold of all involved, for God had “taken counsel against Tyre” and had “purposed” “to stain the pride of all glory, and to bring into contempt all the honourable of the earth.” God therefore “shook the kingdoms” with the “great earthquake” of that “hour,” for God had “given a commandment against the merchant” kingdom, “to destroy the strong holds thereof.” In the “hour” of fear for Belshazzar, the kings and the merchants began a search to understand the meaning of the fiery words on the wall. The death of Belshazzar is about to happen, but at that point, he is still alive. He therefore sought to understand the mysterious words and offered rewards to the wise men, if they could interpret the writing, but it could not be done, for the wise men of Babylon employ the methodology of biblical study that was a counterfeit of truth. The mysterious words are as the vision of a book that is sealed.

Da ble alle de innblandede grepet av frykt, for Gud hadde «lagt råd opp mot Tyrus» og hadde «forordnet» «å vanære all herlighets stolthet og å bringe alle jordens fornemme i forakt». Gud «rystet derfor rikene» med det «store jordskjelv» i denne «time», for Gud hadde «gitt et bud mot» handelsriket, «for å ødelegge dets festninger». I fryktens «time» for Belsasar begynte kongene og kjøpmennene å søke for å forstå meningen med de brennende ordene på veggen. Belsasars død er i ferd med å inntreffe, men på det tidspunkt er han fremdeles i live. Han søkte derfor å forstå de gåtefulle ordene og tilbød belønninger til de vise menn, dersom de kunne tyde skriften, men det kunne ikke gjøres, for Babels vise menn benytter den metodologi for bibelstudium som var en forfalskning av sannheten. De gåtefulle ordene er som synet av en bok som er forseglet.

> Then came in all the king’s wise men: but they could not read the writing, nor make known to the king the interpretation thereof. Then was king Belshazzar greatly troubled, and his countenance was changed in him, and his lords were astonied. Now the queen by reason of the words of the king and his lords came into the banquet house: and the queen spake and said, O king, live forever: let not thy thoughts trouble thee, nor let thy countenance be changed: There is a man in thy kingdom, in whom is the spirit of the holy gods; and in the days of thy father light and understanding and wisdom, like the wisdom of the gods, was found in him; whom the king Nebuchadnezzar thy father, the king, I say, thy father, made master of the magicians, astrologers, Chaldeans, and soothsayers; Forasmuch as an excellent spirit, and knowledge, and understanding, interpreting of dreams, and showing of hard sentences, and dissolving of doubts, were found in the same Daniel, whom the king named Belteshazzar: now let Daniel be called, and he will show the interpretation. Then was Daniel brought in before the king. And the king spake and said unto Daniel, Art thou that Daniel, which art of the children of the captivity of Judah, whom the king my father brought out of Jewry? I have even heard of thee, that the spirit of the gods is in thee, and that light and understanding and excellent wisdom is found in thee. And now the wise men, the astrologers, have been brought in before me, that they should read this writing, and make known unto me the interpretation thereof: but they could not show the interpretation of the thing: And I have heard of thee, that thou canst make interpretations, and dissolve doubts: now if thou canst read the writing, and make known to me the interpretation thereof, thou shalt be clothed with scarlet, and have a chain of gold about thy neck, and shalt be the third ruler in the kingdom. Daniel 5:8–16.

> Da kom alle kongens vismenn inn, men de kunne verken lese skriften eller kunngjøre kongen dens tydning. Da ble kong Belsasar storlig forferdet, og ansiktsfargen hans forandret seg, og stormennene hans ble slått av forundring. Dronningen kom da inn i gjestebudshuset på grunn av kongens og stormennenes ord; og dronningen tok til orde og sa: O konge, lev evig! La ikke dine tanker uroe deg, og la ikke ditt ansikt forandre farge. Det finnes en mann i ditt rike som har de hellige guders ånd i seg; og i din fars dager ble lys og forstand og visdom, lik guders visdom, funnet hos ham; og kong Nebukadnesar, din far, kongen, ja, din far, satte ham til overhode for spåmennene, stjernetolkerne, kaldeerne og tegntyderne; fordi det ble funnet hos den samme Daniel en fremragende ånd og kunnskap og forstand, til å tyde drømmer, forklare dunkle ord og løse tvilsspørsmål, ham som kongen gav navnet Beltsasar. La nå Daniel bli kalt inn, så skal han kunngjøre tydningen. Så ble Daniel ført inn for kongen. Og kongen tok til orde og sa til Daniel: Er du den Daniel som er av de bortførte fra Juda, som kongen, min far, førte bort fra Judea? Jeg har hørt om deg at gudenes ånd er i deg, og at lys og forstand og fremragende visdom er funnet hos deg. Og nå er vismennene, stjernetolkerne, blitt ført inn for meg for at de skulle lese denne skriften og kunngjøre meg dens tydning; men de kunne ikke vise sakens tydning. Men jeg har hørt om deg at du kan gi tydninger og løse tvilsspørsmål. Om du nå kan lese skriften og kunngjøre meg dens tydning, skal du bli kledd i purpur og bære et gullkjede om din hals, og du skal være den tredje hersker i riket. Daniel 5:8–16.

The queen in the palace was not Belshazzar’s wife, but the queen of his grandfather, and she knew who could read the writing on the wall. There was a church (for a woman is a church prophetically), in the kingdom that knew who could understand the secrets of God.

Dronningen i palasset var ikke Belsasars hustru, men hans bestefars dronning, og hun visste hvem som kunne tyde skriften på veggen. Det fantes en menighet (for en kvinne er profetisk sett en menighet) i riket som visste hvem som kunne forstå Guds hemmeligheter.

> “There was in the palace a woman who was wiser than them all,—the queen of Belshazzar’s grandfather. In this emergency she addressed the king in language that sent a ray of light into the darkness. ‘O king, live forever,’ she said, ‘let not thy thoughts trouble thee, nor let thy countenance be changed. There is a man in thy kingdom in whom is the spirit of the holy gods; and in the days of thy father light and understanding and wisdom, like the wisdom of the gods, was found in him; whom the king Nebuchadnezzar, thy father, the king, I say, thy father, made master of the magicians, astrologers, Chaldeans, and soothsayers; …now let Daniel be called, and he will show the interpretation.’

> «I palasset var det en kvinne som var visere enn dem alle, — dronningen til Belsasars bestefar. I denne nødsituasjonen talte hun til kongen med ord som sendte en lysstråle inn i mørket. ‘Konge, lev evig,’ sa hun, ‘la ikke dine tanker uroe deg, og la ikke ditt åsyn forandres. Det er en mann i ditt rike i hvem de hellige guders ånd er; og i din fars dager ble lys og forstand og visdom, lik gudenes visdom, funnet i ham; ham gjorde kong Nebukadnesar, din far, kongen, ja, din far, til overhode for spåmennene, stjernetolkerne, kaldeerne og sannsigerne; … la nå Daniel bli kalt, så skal han kunngjøre tydningen.’»

> “‘Then was Daniel brought in before the king.’ Making an effort to brace himself and to show his authority, Belshazzar said, ‘Art thou that Daniel which art of the children of the captivity of Judah, which the king, my father, brought out of Jewry? I have even heard of thee, that the spirit of the gods is in thee, and that light and understanding and excellent wisdom is found in thee…. Now if thou canst read the writing, and make known to me the interpretation thereof, thou shalt be clothed with scarlet, and have a chain of gold about thy neck, and shalt be the third ruler in the kingdom.’

> «Da ble Daniel ført inn for kongen.» Idet Belsasar gjorde en anstrengelse for å ta seg sammen og vise sin myndighet, sa han: «Er du den Daniel som hører til de bortførte fra Juda, som kongen, min far, førte bort fra Judea? Jeg har endog hørt om deg, at gudenes ånd er i deg, og at lys og forstand og fremragende visdom finnes hos deg.… Nå, dersom du kan lese skriften og kunngjøre meg dens tydning, skal du bli kledd i purpur og bære en gullkjede om din hals, og du skal være den tredje hersker i riket.»

> “Daniel was not awed by the king’s appearance, nor confused or intimidated by his words. ‘Let thy gifts be to thyself,’ he answered, ‘and give thy rewards to another; yet I will read the writing unto the king, and make known to him the interpretation. O thou king, the most high God gave Nebuchadnezzar thy father a kingdom, and majesty, and glory, and honour…. But when his heart was lifted up, and his mind hardened in pride, he was deposed from his kingly throne, and they took his glory from him…. And thou his son, O Belshazzar, hast not humbled thine heart, though thou knewest all this, but hast lifted up thyself against the God of heaven; and they have brought the vessels of His house before thee, and thou, and thy lords, thy wives, and thy concubines, have drunk in them, and thou hast praised the gods of silver and gold, of brass, iron, wood, and stone, which see not, nor hear, nor know; and the God in whose hand thy breath is, and whose all thy ways, hast thou not glorified.’

> «Daniel lot seg ikke overvelde av kongens ytre prakt, og heller ikke ble han forvirret eller skremt av hans ord. ‘Behold dine gaver selv,’ svarte han, ‘og gi dine belønninger til en annen; likevel vil jeg lese skriften for kongen og kunngjøre ham tydningen. Du konge, Den Høyeste Gud gav Nebukadnesar, din far, kongedømme og storhet og herlighet og ære…. Men da hans hjerte opphøyet seg, og hans sinn ble forherdet i hovmod, ble han avsatt fra sin kongelige trone, og de tok hans herlighet fra ham…. Og du, hans sønn, Beltsasar, har ikke ydmyket ditt hjerte, enda du visste alt dette, men du har opphøyet deg mot himmelens Gud; og de har båret karene fra Hans hus fram for deg, og du og dine stormenn, dine hustruer og dine medhustruer har drukket av dem, og du har prist gudene av sølv og gull, av kobber, jern, tre og stein, som verken ser eller hører eller forstår; men den Gud som har ditt åndedrett i sin hånd, og som alle dine veier tilhører, har du ikke æret.’»

> “‘This is the writing that was written, Mene, Mene, Tekel, Upharsin. This is the interpretation of the thing: Mene: God hath numbered thy kingdom and finished it. Tekel: Thou art weighed in the balances, and art found wanting. Peres: Thy kingdom is divided and given to the Medes and Persians.’

> «Dette er skriften som ble skrevet: Mene, Mene, Tekel, Upharsin. Og dette er tydningen av ordene: Mene: Gud har talt ditt kongedømmes dager og gjort ende på det. Tekel: Du er veid på vekten og funnet for lett. Peres: Ditt kongedømme er delt og gitt til mederne og perserne.»

> “Daniel did not swerve from his duty. He held the king’s sin before him, showing him the lessons he might have learned but did not. Belshazzar had not heeded the events so significant to him. He had not read his grandfather’s history correctly. The responsibility of knowing truth had been laid upon him, but the practical lesson he might have learned and acted upon had not been taken to heart; and his course of action brought the sure result.

> «Daniel vek ikke av fra sin plikt. Han holdt kongens synd fram for ham og viste ham de lærdommer han kunne ha lært, men ikke hadde lært. Belsasar hadde ikke tatt hensyn til de begivenheter som var så betydningsfulle for ham. Han hadde ikke lest sin bestefars historie rett. Ansvaret for å kjenne sannheten var blitt lagt på ham, men den praktiske lærdommen han kunne ha lært og handlet etter, var ikke blitt tatt til hjerte; og hans handlemåte førte til det sikre resultat.»

> “This was the last feast of boasting held by the Chaldean king; for He who bears long with man’s perversity had passed the irrevocable sentence. Belshazzar had greatly dishonoured the One who had exalted him as king, and his probation was taken from him. While the king and his nobles were at the height of their revelry, the Persians turned the Euphrates out of its channel, and marched into the unguarded city. As Belshazzar and his lords were drinking from the sacred vessels of Jehovah, and praising their gods of silver and gold, Cyrus and his soldiers stood under the walls of the palace. ‘In that night,’ the record says, ‘was Belshazzar the king of the Chaldeans slain. And Darius the Median took the kingdom.’” Bible Echo, May 2, 1898.

> «Dette var den siste hovmodige fest som ble holdt av kaldeerkongen; for Han som lenge bærer over med menneskets fordervelse, hadde avsagt den ugjenkallelige dom. Belsasar hadde i høy grad vanæret Ham som hadde opphøyet ham til konge, og hans nådetid ble tatt fra ham. Mens kongen og hans stormenn var på høyden av sitt gjestebudsliv, ledet perserne Eufrat ut av sitt løp og marsjerte inn i den ubeskyttede byen. Mens Belsasar og hans fyrster drakk av Jehovas hellige kar og priste sine guder av sølv og gull, stod Kyros og hans soldater under palassets murer. ‘Samme natt,’ sier beretningen, ‘ble kaldeerkongen Belsasar drept. Og mederen Dareios overtok riket.’» Bible Echo, 2. mai 1898.

In the midst of the crisis, the queen (a church), identified that there is a source that can identify the “Future for America”. Daniel once again stands in his lot to fulfill his purpose at the end of the days. The witness of the ensign given in the fiery furnace by Shadrach, Meshach and Abednego is now given by Daniel, as he adds to the line of truth that in the “hour” of the Sunday law crisis, those who represent the ensign will be brought before the state authorities to testify of the truth.

Midt i krisen erkjente dronningen (en kirke) at det finnes en kilde som kan identifisere «Future for America». Daniel står igjen fram på sin plass for å oppfylle sin hensikt ved dagenes ende. Vitnesbyrdet om banneret, gitt i den brennende ildovnen av Sjadrak, Mesjak og Abed-Nego, blir nå gitt av Daniel, idet han føyer til sannhetens linje at i «stunden» for søndagslovkrisen skal de som representerer banneret, bli ført fram for statlige myndigheter for å vitne om sannheten.

> “‘They will deliver you up to councils, … yea and before governors and kings shall ye be brought for My sake, for a testimony to them and to the Gentiles.’ Matthew 10:17, 18, R. V. Persecution will spread the light. The servants of Christ will be brought before the great men of the world, who, but for this, might never hear the gospel. The truth has been misrepresented to these men. They have listened to false charges concerning the faith of Christ’s disciples. Often their only means of learning its real character is the testimony of those who are brought to trial for their faith. Under examination these are required to answer, and their judges to listen to the testimony borne. God’s grace will be dispensed to His servants to meet the emergency. ‘It shall be given you,’ says Jesus, ‘in that same hour what ye shall speak. For it is not ye that speak, but the Spirit of your Father which speaketh in you.’ As the Spirit of God illuminates the minds of His servants, the truth will be presented in its divine power and preciousness. Those who reject the truth will stand to accuse and oppress the disciples. But under loss and suffering, even unto death, the Lord’s children are to reveal the meekness of their divine Example. Thus will be seen the contrast between Satan’s agents and the representatives of Christ. The Saviour will be lifted up before the rulers and the people.” The Desire of Ages, 354.

> «‘De skal overgi dere til råd, … ja, også for landshøvdinger og konger skal dere føres fram for Min skyld, til et vitnesbyrd for dem og for hedningene.’ Matteus 10:17, 18, R. V. Forfølgelse vil spre lyset. Kristi tjenere vil bli ført fram for verdens stormenn, som ellers kanskje aldri ville høre evangeliet. Sannheten er blitt fremstilt uriktig for disse menn. De har lyttet til falske anklager angående troen til Kristi disipler. Ofte er deres eneste middel til å lære dens virkelige karakter å kjenne vitnesbyrdet fra dem som blir stilt for retten på grunn av sin tro. Under forhør blir disse pålagt å svare, og deres dommere å lytte til det vitnesbyrd som avlegges. Guds nåde vil bli gitt Hans tjenere til å møte nøden. ‘Det skal bli gitt dere,’ sier Jesus, ‘i samme stund hva dere skal tale. For det er ikke dere som taler, men deres Fars Ånd som taler i dere.’ Når Guds Ånd opplyser Hans tjeneres sinn, vil sannheten bli framstilt i sin guddommelige kraft og dyrebarhet. De som forkaster sannheten, vil stå fram for å anklage og undertrykke disiplene. Men under tap og lidelse, ja, inntil døden, skal Herrens barn åpenbare sin guddommelige Forbildes saktmodighet. Slik vil kontrasten mellom Satans redskaper og Kristi representanter bli sett. Frelseren vil bli opphøyet for herskerne og folket.» Alfa og Omega, bind 4, s. 354.

As with the three worthies, Daniel was not interested in any gifts, nor did he need to rehearse what he was going to say. He very simply presented the interpretation of the “seven times,” represented upon the wall.

Som med de tre trofaste mennene var heller ikke Daniel interessert i noen gaver, og han hadde heller ikke behov for å øve inn det han skulle si. Han fremla ganske enkelt tydningen av de «sju tider», fremstilt på veggen.

We will continue the story of Belshazzar in the next article.

Vi vil fortsette fortellingen om Belsasar i den neste artikkelen.

> “Those who are unfaithful to the work of God are lacking in principle; their motives are not of a character to lead them to choose the right under all circumstances. The servants of God are to feel at all times that they are under the eye of their employer. He who watched the sacrilegious feast of Belshazzar is present in all our institutions, in the counting-room of the merchant, in the private workshop; and the bloodless hand is as surely recording your neglect as it recorded the awful judgment of the blasphemous king. Belshazzar’s condemnation was written in words of fire, ‘Thou art weighed in the balances, and art found wanting’; and if you fail to fulfill your God-given obligations your condemnation will be the same.” Messages to Young People, 229.

> «De som er utro i Guds verk, mangler prinsippfasthet; deres motiver er ikke av en slik karakter at de vil lede dem til å velge det rette under alle omstendigheter. Guds tjenere skal til enhver tid føle at de er under sin arbeidsgivers øye. Han som overvåket Belsasars vanhellige gjestebud, er til stede i alle våre institusjoner, i kjøpmannens kontor, i det private verksted; og den blodløse hånd nedtegner like sikkert din forsømmelse som den nedtegnet den fryktelige dommen over den gudsbespottelige kongen. Belsasars fordømmelse ble skrevet med ildskrift: ‘Du er veid på vekten og funnet for lett’; og dersom du unnlater å oppfylle dine gudgitte forpliktelser, vil din fordømmelse være den samme.» Messages to Young People, 229.

Back to Articles