Article

# The Book of Daniel - Number Forty-One

Daniels bok – nummer førtien

Paul’s Prophetic Ministry: Connecting Ancient Israel to Spiritual Israel

Paulus’ profetiske tjeneste: Å knytte det gamle Israel til det åndelige Israel

Author

Jeff Pippenger

Published

January 5, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The apostle Paul was the connecting link between ancient Israel and spiritual Israel, for his ministry, his name, his personal circumstances and his prophetic work all testify to this truth. He identified himself as the least of the apostles, for he had persecuted God’s people.

Apostelen Paulus var bindeleddet mellom det gamle Israel og det åndelige Israel, for hans tjeneste, hans navn, hans personlige omstendigheter og hans profetiske gjerning vitner alle om denne sannheten. Han identifiserte seg selv som den minste av apostlene, for han hadde forfulgt Guds folk.

> For I am the least of the apostles, that am not meet to be called an apostle, because I persecuted the church of God. 1 Corinthians 15:19.

> For jeg er den ringeste av apostlene, jeg som ikke er verdig til å kalles en apostel, fordi jeg forfulgte Guds menighet. 1 Korinterbrev 15:19.

The name he was given at conversion was Paul, which means small or little, for he was the least of the apostles. Yet his original name was Saul, which means “selected”.

Navnet han fikk ved omvendelsen, var Paulus, som betyr liten eller ringe, for han var den minste av apostlene. Likevel var hans opprinnelige navn Saul, som betyr «utvalgt».

> Then Ananias answered, Lord, I have heard by many of this man, how much evil he hath done to thy saints at Jerusalem: And here he hath authority from the chief priests to bind all that call on thy name. But the Lord said unto him, Go thy way: for he is a chosen vessel unto me, to bear my name before the Gentiles, and kings, and the children of Israel, Acts 9:13–15.

> Da svarte Ananias: Herre, jeg har hørt av mange om denne mannen, hvor mye ondt han har gjort mot dine hellige i Jerusalem; og her har han fullmakt fra yppersteprestene til å binde alle som påkaller ditt navn. Men Herren sa til ham: Gå av sted! For han er et utvalgt redskap for meg, til å bære mitt navn fram for hedningene og konger og Israels barn, Apostlenes gjerninger 9:13–15.

Saul was “a chosen vessel” to carry the gospel to the Gentiles, but he had to first be converted and humbled into Paul (small), for he was going to need to be powerful. Paul understood his strength was found in his smallness, or his weakness.

Saul var «et utvalgt redskap» til å bære evangeliet til hedningene, men han måtte først omvendes og ydmykes til Paulus (liten), for han kom til å trenge å være mektig. Paulus forstod at hans styrke ble funnet i hans litenhet, eller hans svakhet.

> And lest I should be exalted above measure through the abundance of the revelations, there was given to me a thorn in the flesh, the messenger of Satan to buffet me, lest I should be exalted above measure. For this thing I besought the Lord thrice, that it might depart from me. And he said unto me, My grace is sufficient for thee: for my strength is made perfect in weakness. Most gladly therefore will I rather glory in my infirmities, that the power of Christ may rest upon me. Therefore I take pleasure in infirmities, in reproaches, in necessities, in persecutions, in distresses for Christ’s sake: for when I am weak, then am I strong. 2 Corinthians 12:7–10.

> Og for at jeg ikke skulle opphøyes over måte på grunn av de mange åpenbaringer, ble det gitt meg en torn i kjødet, Satans engel, som skulle slå meg, for at jeg ikke skulle opphøyes over måte. Om dette bad jeg Herren tre ganger at den måtte vike fra meg. Og han sa til meg: Min nåde er nok for deg, for min kraft fullendes i svakhet. Derfor vil jeg så meget heller rose meg av mine skrøpeligheter, for at Kristi kraft kan ta bolig i meg. Derfor er jeg vel til mote i skrøpeligheter, i mishandling, i nød, i forfølgelser, i trengsler for Kristi skyld; for når jeg er svak, da er jeg sterk. 2 Korinterbrev 12:7–10.

Saul was “selected”, but in order for him to be strong he was made small (Paul). He was chosen to take the gospel to the Gentiles, but he had been selected in part because of his knowledge of the Old Testament.

Saul var «utvalgt», men for at han skulle være sterk, ble han gjort liten (Paulus). Han ble utvalgt til å bringe evangeliet til hedningene, men han var delvis blitt utvalgt på grunn av sin kunnskap om Det gamle testamente.

> Especially because I know thee to be expert in all customs and questions which are among the Jews: wherefore I beseech thee to hear me patiently. My manner of life from my youth, which was at the first among mine own nation at Jerusalem, know all the Jews; Which knew me from the beginning, if they would testify, that after the most straitest sect of our religion I lived a Pharisee. Acts 26:3–5.

> Særlig fordi jeg vet at du er vel kjent med alle skikker og spørsmål som finnes blant jødene; derfor ber jeg deg om å høre på meg med tålmodighet. Mitt levnet fra ungdommen av, som fra begynnelsen ble ført blant mitt eget folk i Jerusalem, kjenner alle jødene; de har kjent meg fra først av, om de ville vitne, at jeg etter den strengeste sekt i vår religion levde som fariseer. Apostlenes gjerninger 26:3–5.

Saul had been trained by Gamaliel, who was considered one of the greatest teachers of the Scriptures of the Old Testament.

Saul hadde fått undervisning av Gamaliel, som ble regnet som en av de største lærerne i Det gamle testamentes skrifter.

> “The request was granted, and ‘Paul stood on the stairs, and beckoned with the hand unto the people.’ The gesture attracted their attention, while his bearing commanded respect. ‘And when there was made a great silence, he spake unto them in the Hebrew tongue, saying, Men, brethren, and fathers, hear ye my defense which I make now unto you.’ At the sound of the familiar Hebrew words, ‘they kept the more silence,’ and in the universal hush he continued: “‘I am verily a man which am a Jew, born in Tarsus, a city in Cilicia, yet brought up in this city at the feet of Gamaliel, and taught according to the perfect manner of the law of the fathers, and was zealous toward God, as ye all are this day.’ None could deny the apostle’s statements, as the facts that he referred to were well known to many who were still living in Jerusalem.” Acts of the Apostles, 408.

> Anmodningen ble innvilget, og «Paulus stod på trappen og vinket med hånden til folket.» Bevegelsen fanget deres oppmerksomhet, mens hans holdning inngød respekt. «Og da det var blitt stor stillhet, talte han til dem på det hebraiske språk og sa: Menn, brødre og fedre, hør nå mitt forsvarstale til dere.» Da de hørte de velkjente hebraiske ordene, «ble de enda stillere», og i den alminnelige taushet fortsatte han: «Jeg er i sannhet en mann som er jøde, født i Tarsus, en by i Kilikia, men oppfostret i denne byen ved Gamaliels føtter og opplært etter den strenge loven fra fedrene, og jeg var nidkjær for Gud, slik dere alle er i dag.» Ingen kunne benekte apostelens utsagn, for de forhold han viste til, var godt kjent av mange som ennå levde i Jerusalem.» Apostlenes gjerninger, 408.

Saul had not been chosen at random, and one of the specific purposes of Paul’s ministry was to bridge the sacred history of literal Israel with the sacred history of spiritual Israel. In conjunction with this fact, he authored the majority of the New Testament. One chapter of his writings identifies the support for the framework of the first angels’ message and also for the framework of the third angels’ message. The passage is a monument in the history of Adventism that identifies the distinction between the wise and foolish in the beginning and ending of Adventism.

Saul var ikke blitt utvalgt tilfeldig, og et av de særskilte formålene med Paulus’ tjeneste var å bygge bro mellom den hellige historien til det bokstavelige Israel og den hellige historien til det åndelige Israel. I sammenheng med dette forhold forfattet han størstedelen av Det nye testamente. Ett kapittel i hans skrifter påviser grunnlaget for rammen til den første engels budskap og også for rammen til den tredje engels budskap. Avsnittet er et monument i adventismens historie som påviser skillet mellom de kloke og de dårlige i adventismens begynnelse og avslutning.

> Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him, That ye be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God. Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things? And now ye know what withholdeth that he might be revealed in his time. For the mystery of iniquity doth already work: only he who now letteth will let, until he be taken out of the way. And then shall that Wicked be revealed, whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming: Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, And with all deceivableness of unrighteousness in them that perish; because they received not the love of the truth, that they might be saved. And for this cause God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: That they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness. 2 Thessalonians 2:1–12.

> Men vi ber dere, brødre, ved vår Herre Jesu Kristi komme og ved vår samling hos ham, at dere ikke så snart lar dere rokke i sinnet eller forferde, verken ved ånd eller ved ord eller ved brev som om det var fra oss, som om Kristi dag stod for døren. La ingen bedra dere på noen måte; for den dag kommer ikke uten at frafallet først kommer, og syndens menneske blir åpenbart, fortapelsens sønn, han som setter seg opp mot og opphøyer seg over alt som kalles Gud eller blir tilbedt, så han som Gud setter seg i Guds tempel og viser seg selv fram som om han var Gud. Husker dere ikke at jeg sa dere dette da jeg ennå var hos dere? Og nå vet dere hva som holder igjen, for at han skal bli åpenbart i sin egen tid. For lovløshetens hemmelighet er alt virksom; bare må han som nå holder igjen, først bli ryddet av veien. Og da skal den lovløse bli åpenbart, han som Herren skal fortære med sin munns ånde og tilintetgjøre ved glansen av sitt komme. Hans komme er etter Satans virksomhet, med all kraft og tegn og løgnens undergjerninger og med all urettferdighetens forførelse blant dem som går fortapt, fordi de ikke tok imot kjærlighet til sannheten, så de kunne bli frelst. Derfor sender Gud dem en kraftig villfarelse, så de tror løgnen, for at de alle skal bli dømt, de som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten. 2 Tessalonikerne 2:1–12.

The context of this passage is the consideration of when Christ would return the second time. Paul reminds the Thessalonians that he has already answered that concern previously when he stated, “Remember ye not, that, when I was yet with you, I told you these things?” Paul was attempting to prevent the brethren from being deceived upon the subject of “the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.”

Sammenhengen for dette avsnittet er overveielsen av når Kristus ville komme tilbake for annen gang. Paulus minner tessalonikerne om at han allerede tidligere har besvart denne bekymringen da han sa: «Husker dere ikke at da jeg ennå var hos dere, fortalte jeg dere dette?» Paulus søkte å hindre at brødrene ble forført i spørsmålet om «vår Herre Jesu Kristi komme og vår samling hos ham».

The historians identify that half of William Miller’s message was based upon his identification of the twenty-three hundred years of Daniel chapter eight, and verse fourteen. The other half of his message, that is sometimes not recognized, is his work of refuting the false teachings concerning the Second Coming of Christ.

Historikerne fastslår at halvparten av William Millers budskap var basert på hans identifikasjon av de to tusen tre hundre årene i Daniel kapittel åtte, vers fjorten. Den andre halvparten av hans budskap, som noen ganger ikke blir erkjent, er hans arbeid med å tilbakevise de falske læresetningene om Kristi annet komme.

Based upon the false Jesuit methodology there was (and still is) a prominent false teaching that William Miller consistently opposed. It was the false teaching that the Lord’s second coming was preceded by a thousand years of peace called the “temporal millennium” which Sister White also opposed.

På grunnlag av den falske jesuittiske metodologien fantes det (og finnes det fortsatt) en fremtredende falsk lære som William Miller konsekvent motsatte seg. Det var den falske læren at Herrens annet komme ble forutgått av tusen år med fred, kalt «det timelige millennium», som også Søster White motsatte seg.

Miller’s work was also establishing the truth of the literal return of Christ, in opposition to the various false ideas concerning the millennium that were prevalent in his history. Paul is addressing the Second Coming in 2 Thessalonians, so the passage was part of Miller’s understanding of a literal Second Coming. The chapter was “Present Truth” for Miller.

Millers virke stadfestet også sannheten om Kristi bokstavelige gjenkomst, i motsetning til de ulike falske forestillingene om tusenårsriket som var utbredt i hans samtid. Paulus omtaler det annet komme i 2 Tessalonikerbrev, så dette avsnittet var en del av Millers forståelse av et bokstavelig annet komme. Kapitlet var «nærværende sannhet» for Miller.

Paul identifies an important sequence of events connected with the Second Coming, and also provides the logic of why the Thessalonians should not expect the return of the Lord in their lifetime. Paul says, “Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.” The word “beseech” means to interrogate. Paul is reasoning out the elements associated with the Second Coming and leading his audience through a type of interrogation, meant to produce analysis of his logic by his hearers.

Paulus identifiserer en viktig rekkefølge av hendelser knyttet til det annet komme, og fremlegger også begrunnelsen for hvorfor tessalonikerne ikke skulle vente Herrens gjenkomst i sin levetid. Paulus sier: «Now we beseech you, brethren, by the coming of our Lord Jesus Christ, and by our gathering together unto him.» Ordet «beseech» betyr å forhøre. Paulus resonnerer seg frem gjennom de elementer som er forbundet med det annet komme og leder sine tilhørere gjennom en form for forhør, ment å frembringe analyse av hans logikk hos dem som hører ham.

The structure of his logic is that before Christ returns a second time, the papacy must be identified and reign, and that before the papacy arrives in history there must be a falling away. The falling away was yet future, so the arrival of the papacy was even beyond that. So how could anyone be deceived into thinking Christ’s return was soon? He uses several symbols of the papacy in order to establish just who that power is that is revealed after the falling away. He calls the papacy the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity.” Sister White is clear these are all symbols identifying the papacy.

Strukturen i hans logikk er at før Kristus vender tilbake annen gang, må pavedømmet bli identifisert og herske, og at før pavedømmet trer fram i historien, må det komme et frafall. Frafallet lå ennå i framtiden, så pavedømmets framkomst lå enda lenger bortenfor dette. Hvordan kunne da noen bli bedratt til å tro at Kristi gjenkomst var nær? Han bruker flere symboler på pavedømmet for å fastslå nettopp hvilken makt det er som åpenbares etter frafallet. Han kaller pavedømmet «syndens menneske», «den lovløse», «fortapelsens sønn» og «lovløshetens hemmelighet». Søster White er tydelig på at dette alle er symboler som identifiserer pavedømmet.

> “But before the coming of Christ, important developments in the religious world, foretold in prophecy, were to take place. The apostle declared: ‘Be not soon shaken in mind, or be troubled, neither by spirit, nor by word, nor by letter as from us, as that the day of Christ is at hand. Let no man deceive you by any means: for that day shall not come, except there come a falling away first, and that man of sin be revealed, the son of perdition; who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshiped; so that he as God sitteth in the temple of God, showing himself that he is God.’

> «Men før Kristi komme skulle det finne sted viktige utviklinger i den religiøse verden, forutsagt i profetien. Apostelen erklærte: «La dere ikke så snart rokke i sinnet eller forferde, verken ved ånd eller ved ord eller ved brev, som om det var fra oss, som om Kristi dag stod for døren. La ingen bedra dere på noen måte; for den dagen kommer ikke uten at frafallet først kommer, og syndens menneske blir åpenbart, fortapelsens sønn, han som setter seg imot og opphøyer seg over alt det som kalles Gud, eller det som tilbes, slik at han som Gud sitter i Guds tempel og viser seg selv fram som om han var Gud.»

> “Paul’s words were not to be misinterpreted. It was not to be taught that he, by special revelation, had warned the Thessalonians of the immediate coming of Christ. Such a position would cause confusion of faith; for disappointment often leads to unbelief. The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord. ‘Remember ye not,’ Paul inquired, ‘that, when I was yet with you, I told you these things?’

> «Paulus’ ord skulle ikke mistolkes. Det skulle ikke læres at han, ved særskilt åpenbaring, hadde advart tessalonikerne om Kristi umiddelbare gjenkomst. En slik holdning ville skape forvirring i troen; for skuffelse fører ofte til vantro. Apostelen advarte derfor brødrene mot å ta imot noe slikt budskap som om det kom fra ham, og han gikk videre med å understreke det faktum at den pavelige makt, så klart beskrevet av profeten Daniel, ennå skulle oppstå og føre krig mot Guds folk. Inntil denne makten hadde fullført sitt dødbringende og gudsbespottelige verk, ville det være forgjeves for menigheten å se fram til sin Herres komme. ‘Husker dere ikke,’ spurte Paulus, ‘at da jeg ennå var hos dere, fortalte jeg dere disse ting?’»

> “Terrible were the trials that were to beset the true church. Even at the time when the apostle was writing, the ‘mystery of iniquity’ had already begun to work. The developments that were to take place in the future were to be ‘after the working of Satan with all power and signs and lying wonders, and with all deceivableness of unrighteousness in them that perish.’

> «Forferdelige var de prøvelser som skulle hjemsøke den sanne kirke. Allerede på den tid da apostelen skrev, hadde «lovløshetens hemmelighet» begynt å virke. De begivenheter som skulle finne sted i fremtiden, skulle være «etter Satans kraftige virksomhet med all makt og tegn og løgnens undergjerninger, og med all urettferdighetens forførelse hos dem som går fortapt.»

> “Especially solemn is the apostle’s statement regarding those who should refuse to receive ‘the love of the truth.’ ‘For this cause,’ he declared of all who should deliberately reject the messages of truth, ‘God shall send them strong delusion, that they should believe a lie: that they all might be damned who believed not the truth, but had pleasure in unrighteousness.’ Men cannot with impunity reject the warnings that God in mercy sends them. From those who persist in turning from these warnings, God withdraws His Spirit, leaving them to the deceptions that they love.” Acts of the Apostles, 265, 266.

> Særlig alvorlig er apostelens uttalelse angående dem som skulle nekte å ta imot «kjærligheten til sannheten». «Derfor,» erklærte han om alle som med overlegg skulle forkaste sannhetens budskaper, «skal Gud sende dem kraftig villfarelse, så de tror løgnen, for at de alle skal bli fordømt, de som ikke trodde sannheten, men hadde behag i urettferdigheten.» Mennesker kan ikke ustraffet forkaste de advarsler som Gud i barmhjertighet sender dem. Fra dem som fortsetter å vende seg bort fra disse advarslene, trekker Gud sin Ånd tilbake og overlater dem til de bedrag de elsker.» Apostlenes gjerninger, 265, 266.

Although Sister White directly identifies the “man of sin,” that “wicked,” “the son of perdition” and the “mystery of iniquity” from the passage of Paul, and calls it the “papal power,” she says more. She identifies that these symbols employed by Paul to identify the pope of Rome, was established from the book of Daniel, when she stated, “The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord.” Paul was basing the portion of the message to the Thessalonians which identified the papacy upon Daniel chapter eleven, and verse thirty-six.

Selv om søster White direkte identifiserer «syndens menneske», «den lovløse», «fortapelsens sønn» og «lovløshetens mysterium» fra Paulus’ avsnitt, og kaller dette «den pavelige makt», sier hun mer. Hun identifiserer at disse symbolene, som Paulus benyttet for å identifisere paven i Roma, var hentet fra Daniels bok, da hun uttalte: «The apostle therefore cautioned the brethren to receive no such message as coming from him, and he proceeded to emphasize the fact that the papal power, so clearly described by the prophet Daniel, was yet to rise and wage war against God’s people. Until this power should have performed its deadly and blasphemous work, it would be in vain for the church to look for the coming of their Lord.» Paulus bygget den delen av budskapet til tessalonikerne som identifiserte pavedømmet, på Daniel kapittel elleve, vers trettiseks.

> And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:36.

> Og kongen skal gjøre etter sitt eget forgodtbefinnende; og han skal opphøye seg selv og gjøre seg større enn enhver gud, og tale forunderlige ting mot gudenes Gud, og han skal ha framgang inntil vreden er fullbyrdet; for det som er fastsatt, skal bli gjort. Daniel 11:36.

When Paul identifies the pope “Who opposeth and exalteth himself above all that is called God, or that is worshipped; so that he as God sitteth in the temple of God, shewing himself that he is God,” Paul was paraphrasing the prophet Daniel’s description of the “king” that did “according to his will,” and exalted “himself and” magnified “himself above every god.” The pope is the king that speaks “marvelous things against the God of gods”, and the pope is the power that would “prosper till the” first “indignation” would “be accomplished” in 1798.

Når Paulus identifiserer paven som den «som står imot og opphøyer seg over alt som kalles Gud eller helligdom, så han setter seg i Guds tempel som om han var Gud og gir seg ut for å være Gud», parafraserte Paulus profeten Daniels beskrivelse av den «kongen» som gjorde «etter sitt eget forgodtbefinnende», og opphøyet «seg selv» og gjorde «seg større enn alle guder». Paven er den kongen som taler «forunderlige ord mot gudenes Gud», og paven er den makten som skulle «ha framgang inntil» den første «vrede» var «fullbyrdet» i 1798.

Daniel eleven, and verse thirty-six is absolutely essential to understand correctly if the increase of knowledge in 1989 is to be understood correctly. For this reason the false teaching that the king in the verse was France, as introduced by Uriah Smith, was introduced in the first generation of Adventism (1863 to 1888). Smith changed the text of verse thirty-six from “the” king (which is the papacy that was being described in the previous verses) to “a” king (any king) in order to ascribe to atheistic France the characteristics of Rome’s worship style, but that was just a jumping-off point to put forth his pet theory about Turkey being the king of the north in verse forty and onward.

Daniel elleve, og vers trettiseks, er helt avgjørende å forstå rett dersom kunnskapsøkningen i 1989 skal forstås rett. Av denne grunn ble den falske læren om at kongen i verset var Frankrike, slik den ble introdusert av Uriah Smith, innført i adventismens første generasjon (1863 til 1888). Smith endret teksten i vers trettiseks fra «kongen» (som er pavedømmet som ble beskrevet i de foregående versene) til «en konge» (enhver konge) for å tilskrive det ateistiske Frankrike kjennetegnene ved Romas tilbedelsesform, men dette var bare et springbrett for å fremsette sin kjepphestteori om at Tyrkia er kongen i nord i vers førti og videre.

Satan began early to obscure the fact that the king in the verse, is the papacy, and it is the apostle Paul who provides Daniel’s testimony with a second witness to this fact. Sister White provided the third witness.

Satan begynte tidlig å tilsløre det faktum at kongen i verset er pavedømmet, og det er apostelen Paulus som gir Daniels vitnesbyrd et annet vitne til dette faktum. Søster White gav det tredje vitnet.

Not only did Satan seek to obscure the truth about the king in the verse being the pope, but by misdirecting the truth contained in the verse, Satan also made obscure the significance of what the “indignation” in the verse represented. The papacy in the verse was to prosper until 1798 when it was delivered its deadly wound. 1798 is the end of the twenty-five hundred and twenty years of God’s indignation that was carried out against the northern kingdom of Israel, beginning in 723 BC.

Satan forsøkte ikke bare å tilsløre sannheten om at kongen i verset er paven, men ved å forvrenge sannheten som verset inneholder, gjorde Satan også betydningen av hva «vrede» i verset representerte, uklar. Pavemakten i verset skulle ha fremgang inntil 1798, da den fikk sitt dødelige sår. 1798 er slutten på de to tusen fem hundre og tjue år av Guds vrede som ble fullbyrdet over det nordlige riket Israel, med begynnelse i 723 f.Kr.

If Adventism had defended and upheld the “seven times,” in 1863, it would have been virtually impossible for Uriah Smith to get away with such foolishness about verse thirty-six, for the “indignation” would have been understood as representing God’s first indignation of “seven times,” thus having no connection whatsoever with France. The increase of knowledge in 1989 is supported by Paul in the passage, and for this reason the warning of Paul in the passage concerning those who do not receive the love of the truth, but receive strong delusion, do so through their rejection of the truths Paul presents in the passage. One of those truths is the correct identification of the king of the north in Daniel chapter eleven, verses forty through forty-five.

Dersom adventismen hadde forsvart og fastholdt «de syv tider» i 1863, ville det ha vært nærmest umulig for Uriah Smith å slippe unna med et slikt tøv om vers trettiseks, for «vreden» ville ha blitt forstått som en fremstilling av Guds første vrede på «syv tider», og dermed ville den overhodet ikke hatt noen forbindelse med Frankrike. Kunnskapens tilvekst i 1989 støttes av Paulus i dette avsnittet, og av denne grunn gjelder Paulus’ advarsel i avsnittet om dem som ikke tar imot kjærligheten til sannheten, men i stedet tar imot kraftig villfarelse, at de gjør dette gjennom sin forkastelse av de sannheter Paulus fremholder i avsnittet. En av disse sannhetene er den rette identifikasjonen av kongen i nord i Daniel kapittel elleve, vers førti til førtifem.

In the passage, after Paul identifies the pope of Rome, he identifies a sequence of events at the end of the world leading up to the Second Coming of Christ, which is the subject of the passage. He states, “then shall that Wicked be revealed.” That “wicked” is the pope, “whom the Lord shall consume with the spirit of his mouth, and shall destroy with the brightness of his coming.” Then Paul says “Even him, whose coming is after the working of Satan with all power and signs and lying wonders.” Jesus is the one “whose coming is after the working of Satan.”

I avsnittet, etter at Paulus identifiserer Romas pave, identifiserer han en rekke begivenheter ved verdens ende som leder frem til Kristi gjenkomst, som er avsnittets emne. Han sier: «da skal den lovløse åpenbares». Denne «lovløse» er paven, «han som Herren Jesus skal fortære med sin munns ånde og tilintetgjøre ved sin gjenkomsts åpenbarelse». Deretter sier Paulus: «han hvis komme er etter Satans virksomhet med all makt og tegn og løgnens undergjerninger.» Jesus er den «hvis komme er etter Satans virksomhet».

Satan’s miraculous working is the period of time from the soon-coming Sunday Law, until Michael stands up and human probation closes. Satan accomplishes no miracles during the Seven Last Plagues that are poured out from the close of probation until Christ returns.

Satans mirakuløse virksomhet er tidsperioden fra den snart kommende søndagsloven og inntil Mikael står fram og nådetiden for menneskene avsluttes. Satan utfører ingen mirakler under de syv siste plagene som blir utøst fra nådetidens avslutning og inntil Kristus vender tilbake.

> “Says Christ, ‘By their fruits ye shall know them.’ If those through whom cures are performed, are disposed, on account of these manifestations, to excuse their neglect of the law of God and continue in disobedience, though they have power to any and every extent, it does not follow that they have the great power of God. On the contrary, it is the miracle-working power of the great deceiver. He is a transgressor of the moral law, and employs every device that he can master to blind men to its true character. We are warned that in the last days he will work with signs and lying wonders. And he will continue these wonders until the close of probation, that he may point to them as evidence that he is an angel of light and not of darkness.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 911.

> «Kristus sier: ‘På deres frukter skal dere kjenne dem.’ Dersom de som utfører helbredelser, på grunn av disse manifestasjoner er tilbøyelige til å unnskylde sin forsømmelse av Guds lov og fortsetter i ulydighet, følger det ikke av dette at de har Guds store kraft, selv om de har makt i enhver og all utstrekning. Tvert imot er det den store bedragerens mirakelgjørende kraft. Han er en overtreder av den moralske lov, og anvender enhver innretning han kan beherske for å blinde menneskene for dens sanne karakter. Vi blir advart om at han i de siste dager vil virke med tegn og løgnaktige undergjerninger. Og han vil fortsette disse undergjerninger inntil nådetidens avslutning, for at han ved dem kan peke på dem som bevis for at han er en lysets engel og ikke en mørkets.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 911.

Paul identifies that there would be a falling away that preceded the revealing of the papacy, and that Christ’s Second Coming would take place “after” the marvelous working of Satan. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States, and ends at the arrival of the close of probation and the seven last plagues. Satan’s marvelous working begins at the Sunday law in the United States.

Paulus påpeker at det ville komme et frafall som gikk forut for åpenbaringen av pavedømmet, og at Kristi annet komme ville finne sted «etter» Satans underfulle virksomhet. Satans underfulle virksomhet begynner ved søndagsloven i De forente stater og ender ved ankomsten av nådetidens avslutning og de sju siste plagene. Satans underfulle virksomhet begynner ved søndagsloven i De forente stater.

> “By the decree enforcing the institution of the Papacy in violation of the law of God, our nation will disconnect herself fully from righteousness. When Protestantism shall stretch her hand across the gulf to grasp the hand of the Roman power, when she shall reach over the abyss to clasp hands with Spiritualism, when, under the influence of this threefold union, our country shall repudiate every principle of its Constitution as a Protestant and republican government, and shall make provision for the propagation of papal falsehoods and delusions, then we may know that the time has come for the marvelous working of Satan and that the end is near.” Testimonies, volume 5, 451.

> «Ved det dekret som håndhever innstiftelsen av pavedømmet i strid med Guds lov, vil vår nasjon fullstendig løsrive seg fra rettferdigheten. Når protestantismen skal rekke sin hånd over kløften for å gripe den romerske makts hånd, når den skal strekke seg over avgrunnen for å slutte hånd med spiritismen, når vårt land, under innflytelsen av denne trefoldige union, skal forkaste ethvert prinsipp i sin grunnlov som en protestantisk og republikansk regjering, og skal sørge for utbredelsen av pavelige usannheter og villfarelser, da kan vi vite at tiden er kommet for Satans underfulle virksomhet, og at enden er nær.» Testimonies, bind 5, 451.

The Sunday law is the end of the sixth kingdom, the earth beast of Revelation chapter thirteen. The earth beast began to reign at the end of the twelve hundred and sixty years of papal rule in 1798. The papacy was therefore revealed in the year 538, though her work to take control of the world was already active when Paul penned his words. Before the year 538, there would be a falling away that preceded the revealing of the man of sin, sitting in the temple of God.

Søndagsloven er enden på det sjette riket, jorddyret i Åpenbaringen kapittel tretten. Jorddyret begynte å herske ved slutten av de tolv hundre og seksti årene med pavelig styre i 1798. Pavemakten ble derfor åpenbart i året 538, selv om dens verk med å ta kontroll over verden allerede var virksomt da Paulus nedtegnet sine ord. Før året 538 skulle det komme et frafall som gikk forut for åpenbaringen av syndens menneske, sittende i Guds tempel.

The falling away was represented by the church of Pergamos when the Christian church compromised with the religion of paganism, as symbolized by the emperor Constantine. Paul was identifying the prophetic waymarks that must occur before the Second Coming of Christ. After rehearsing what he had previously taught the Thessalonians, he then asks if they did not remember that he had previously taught them these truths? He then reminds them they should also remember that he taught them that a power would “withholdeth” the papacy “that” the papacy “might be revealed in his time?” The word “witholdeth” means to restrain. The word “withholdeth” is later in the same passage translated as “now letteth.”

Frafallet ble fremstilt ved menigheten i Pergamos, da den kristne kirke inngikk kompromiss med hedenskapets religion, slik dette ble symbolisert ved keiser Konstantin. Paulus identifiserte de profetiske kjennetegn som måtte inntreffe før Kristi annet komme. Etter å ha gjenoppfrisket det han tidligere hadde lært tessalonikerne, spør han deretter om de ikke husket at han tidligere hadde lært dem disse sannheter. Han minner dem så om at de også burde erindre at han hadde lært dem at en makt skulle «holde tilbake» pavedømmet, «for at» pavedømmet «skulle bli åpenbart i sin tid». Ordet «holder tilbake» betyr å holde i tømme. Ordet «holder tilbake» blir senere i det samme avsnitt oversatt som «som nå holder igjen».

The passage is therefore correctly represented as; “And now ye know what restrains the papacy, that the papacy might be revealed in his time. For the mystery of iniquity (the papacy) doth already work: only he who now restrains the papacy, will continue to restrain the papacy until he be taken out of the way.” When William Miller recognized this passage in Thessalonians he realized that the power that prevented the papacy from ascending to the throne of the earth in the year 538, was pagan Rome, and that pagan Rome would restrain the rise of the papal power, until pagan Rome was “taken out of the way.”

Passasjen blir derfor korrekt gjengitt slik: «Og nå vet dere hva som holder pavedømmet tilbake, for at pavedømmet skal bli åpenbart i sin tid. For lovløshetens mysterium (pavedømmet) er allerede virksomt; bare han som nå holder pavedømmet tilbake, vil fortsette å holde pavedømmet tilbake inntil han blir tatt av veien.» Da William Miller gjenkjente denne passasjen i Tessalonikerbrevene, innså han at den makten som hindret pavedømmet i å bestige jordens trone i året 538, var hedensk Roma, og at hedensk Roma ville holde pavedømmets makts fremvekst tilbake inntil hedensk Roma ble «tatt av veien».

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible. It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant.

> «I de tolv årene jeg var deist, leste jeg alle de historieskrifter jeg kunne finne; men nå elsket jeg Bibelen. Den lærte om Jesus! Men fremdeles var det en god del av Bibelen som var mørkt for meg. I 1818 eller 19, mens jeg samtalte med en venn, som jeg avla et besøk, og som hadde kjent meg og hørt meg tale mens jeg var deist, spurte han, på en nokså betydningsfull måte: «Hva mener du om dette skriftstedet, og det?» idet han siktet til de gamle tekstene jeg hadde innvendt mot da jeg var deist. Jeg forstod hva han var ute etter, og svarte: Gi meg tid, så skal jeg fortelle deg hva de betyr. «Hvor lang tid vil du ha?» Det vet jeg ikke, svarte jeg, men jeg skal si deg det; for jeg kunne ikke tro at Gud hadde gitt en åpenbaring som ikke kunne forstås. Da besluttet jeg å granske min Bibel, i den tro at jeg kunne finne ut hva Den Hellige Ånd mente. Men så snart jeg hadde fattet denne beslutningen, kom tanken til meg: «Sett at du finner et avsnitt som du ikke kan forstå, hva vil du da gjøre?» Da kom denne måten å studere Bibelen på i mitt sinn: Jeg vil ta ordene i slike avsnitt og følge dem gjennom Bibelen, og på denne måten finne ut deres betydning. Jeg hadde Crudens konkordans, som jeg mener er den beste i verden; så tok jeg den og min Bibel og satte meg ved skrivebordet mitt, og leste intet annet, unntatt litt av avisene, for jeg var fast bestemt på å få vite hva min Bibel betydde.»

> “I began at Genesis, and read on slowly; and when I came to a text that I could not understand, I searched through the Bible to find out what it meant. After I had gone through the Bible in this way, O, how bright and glorious the truth appeared! I found what I have been preaching to you. I was satisfied that the seven times terminated in 1843. Then I came to the 2300 days; they brought me to the same conclusion; but I had no thought of finding out when the Savior was coming, and I could not believe it; but the light struck me so forcibly I did not know what to do. Now, I thought, I must put on spurs and breeching; I will not go faster than the Bible, and I will not fall behind it. Whatever the Bible teaches, I will hold on to it. But still there were some texts that I could not understand.’

> «Jeg begynte med Første Mosebok og leste videre langsomt; og da jeg kom til et tekststed som jeg ikke kunne forstå, gransket jeg Bibelen for å finne ut hva det betydde. Etter at jeg hadde gått gjennom Bibelen på denne måten, å, hvor klart og herlig sannheten fremstod! Jeg fant det som jeg har forkynt for dere. Jeg ble overbevist om at de sju tider endte i 1843. Deretter kom jeg til de 2300 dager; de førte meg til den samme konklusjon; men jeg hadde ikke i tanke å finne ut når Frelseren skulle komme, og jeg kunne ikke tro det; men lyset traff meg så sterkt at jeg ikke visste hva jeg skulle gjøre. Nå tenkte jeg: Jeg må spenne på meg sporer og ridebukser; jeg vil ikke gå raskere enn Bibelen, og jeg vil ikke bli tilbake for den. Hva enn Bibelen lærer, vil jeg holde fast ved. Men ennå var det noen tekststeder som jeg ikke kunne forstå.»

> “So much for his general mode of studying the Bible. On another occasion he stated his mode of settling the meaning of the text before us—the meaning of ‘the daily.’ ‘I read on,’ said he, ‘and could find no other case in which it was found, but in Daniel. I then took those words which stood in connection with it, ‘take away.’ He shall take away the daily, ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7–8. ‘For the mystery of iniquity doth already work, only he who now letteth, will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! that is ‘the daily!’ Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and ‘the wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.” William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

> «Så mye om hans alminnelige måte å studere Bibelen på. Ved en annen anledning redegjorde han for sin fremgangsmåte når det gjaldt å fastslå betydningen av den teksten vi har foran oss — betydningen av «det daglige». «Jeg leste videre,» sa han, «og kunne ikke finne noe annet tilfelle hvor det forekom, enn i Daniel. Deretter tok jeg de ordene som stod i forbindelse med det, «ta bort». Han skal ta bort det daglige, «fra den tid da det daglige blir tatt bort», osv. Jeg leste videre og tenkte at jeg ikke skulle finne noe lys over teksten; til slutt kom jeg til 2 Tessalonikerne 2:7–8. «For lovløshetens hemmelighet er alt virksom; bare at den som nå holder igjen, vil holde igjen, inntil han blir ryddet av veien, og da skal den lovløse åpenbares,» osv. Og da jeg var kommet til den teksten, å, hvor klar og herlig sannheten fremstod! Der er det! det er «det daglige»! Vel, hva mener nå Paulus med «den som nå holder igjen», eller hindrer? Med «syndens menneske» og «den lovløse» menes pavedømmet. Vel, hva er det som hindrer at pavedømmet blir åpenbart? Jo, det er hedenskapet; vel, da må «det daglige» bety hedenskapet.» William Miller, Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65, 66.

Without an understanding that “the daily” in the book of Daniel was a symbol of paganism, Miller would have been hard pressed to develop the framework that he assembled his prophetic structure upon. “The daily” is found five times in the book of Daniel, and it is always followed by a symbol of papalism. The evidence that “the daily” in the book of Daniel is paganism is located in Paul’s letter to the Thessalonians. One of the most severe warnings in God’s Word is located there, for there Paul clearly states that those who do not love the truth will be sent strong delusion. The truth that was purposely located in Thessalonians was the identification of paganism’s connection with papalism, and to reject that truth is to guarantee that strong delusion will be the consequence of that rejection.

Uten en forståelse av at «det daglige» i Daniels bok var et symbol på hedenskap, ville Miller vanskelig ha kunnet utvikle den rammen som han bygde sin profetiske struktur på. «Det daglige» forekommer fem ganger i Daniels bok, og det etterfølges alltid av et symbol på pavedømmet. Beviset for at «det daglige» i Daniels bok er hedenskap, finnes i Paulus’ brev til tessalonikerne. En av de mest alvorlige advarslene i Guds Ord finnes der, for der sier Paulus klart at de som ikke elsker sannheten, skal bli sendt en kraftig villfarelse. Sannheten som med hensikt ble plassert i Tessalonikerbrevene, var identifikasjonen av hedenskapets forbindelse med pavedømmet, og å forkaste den sannheten er å garantere at en kraftig villfarelse vil bli følgen av denne forkastelsen.

We will continue this subject in the next article.

Vi vil fortsette dette emnet i den neste artikkelen.

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned. Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 29:9–16.

> Stans opp og undre eder; rop ut og skrik: de er drukne, men ikke av vin; de vakler, men ikke av sterk drikk. For Herren har utøst over eder en dyp søvns ånd, og han har lukket eders øyne; profetene og eders fyrster, seerne, har han tildekket. Og hele synet er blitt for eder som ordene i en bok som er forseglet, og når man gir den til en som kan lese og sier: Les dette, jeg ber dig, så sier han: Jeg kan ikke; for den er forseglet. Og boken blir gitt til en som ikke kan lese, og det blir sagt: Les dette, jeg ber dig, så sier han: Jeg kan ikke lese. Derfor sa Herren: Fordi dette folk holder sig nær til mig med sin munn og ærer mig med sine leber, men holder sitt hjerte langt borte fra mig, og deres frykt for mig er innlært efter menneskebud, derfor, se, vil jeg atter gjøre et underfullt verk blandt dette folk, ja, et underfullt verk og et under; for deres vises visdom skal forgå, og deres forstandiges forstand skal skjules. Ve dem som går dypt for å skjule sitt råd for Herren, og hvis gjerninger er i mørket, og som sier: Hvem ser oss? og hvem kjenner oss? Å, for en forvrengning hos eder! Skal pottemakerens leire aktes som om den var pottemakeren? Skal verket si om ham som gjorde det: Han gjorde mig ikke? Eller skal det formede si om ham som formet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 29:9–16.

Back to Articles