Article

# The Eighth is of the Seven - Number Two

Den åttende er av de syv – Nummer to

Kingdoms of Bible Prophecy

Riker i bibelsk profeti

Author

Jeff Pippenger

Published

September 15, 2023

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the previous article we identified that the Millerites could not see Rome as more than pagan and papal Rome, though they did address the distinctions between those two powers. For the Millerites the distinctions between pagan and papal Rome did not lead them to recognize that papal Rome was the fifth kingdom that followed the fourth kingdom of pagan Rome. After the disappointment in 1844, Sister White identified the three powers of Revelation twelve and thirteen as the dragon in chapter twelve, then the papacy, as the beast that came from the sea in chapter thirteen that was followed by the United States as the beast that came out of the earth. After the foundation was laid, the Lord opened the light upon the three-fold union of the dragon, the beast and false prophet that in chapter sixteen of Revelation leads the world to Armageddon.

I den foregående artikkelen påviste vi at millerittene ikke kunne se Roma som noe annet enn hedensk og pavelig Roma, selv om de behandlet forskjellene mellom disse to maktene. For millerittene førte ikke forskjellene mellom hedensk og pavelig Roma dem til å erkjenne at det pavelige Roma var det femte riket som fulgte etter det fjerde riket, det hedenske Roma. Etter skuffelsen i 1844 identifiserte søster White de tre maktene i Åpenbaringen 12 og 13 som dragen i kapittel 12, deretter pavedømmet, som dyret som steg opp av havet i kapittel 13, som ble etterfulgt av De forente stater som dyret som steg opp av jorden. Etter at grunnvollen var lagt, åpnet Herren lyset over den trefoldige foreningen av dragen, dyret og den falske profet, som i Åpenbaringen kapittel 16 fører verden til Harmageddon.

> “The line of prophecy in which these symbols are found begins with Revelation 12, with the dragon that sought to destroy Christ at His birth. The dragon is said to be Satan (Revelation 12:9); he it was that moved upon Herod to put the Saviour to death. But the chief agent of Satan in making war upon Christ and His people during the first centuries of the Christian Era was the Roman Empire, in which paganism was the prevailing religion. Thus while the dragon, primarily, represents Satan, it is, in a secondary sense, a symbol of pagan Rome.

> Den profetiske linjen der disse symbolene finnes, begynner med Åpenbaringen 12, med dragen som søkte å ødelegge Kristus ved Hans fødsel. Det sies at dragen er Satan (Åpenbaringen 12,9); det var han som påvirket Herodes til å la Frelseren drepe. Men Satans fremste redskap i krigen mot Kristus og Hans folk gjennom de første århundrene av den kristne tidsalder var Romerriket, hvor hedendommen var den rådende religion. Slik representerer dragen primært Satan, men er i sekundær forstand et symbol på det hedenske Roma.

> “In chapter 13 ( verses 1–10) is described another beast, ‘like unto a leopard,’ to which the dragon gave ‘his power, and his seat, and great authority.’ This symbol, as most Protestants have believed, represents the papacy, which succeeded to the power and seat and authority once held by the ancient Roman empire. Of the leopardlike beast it is declared: ‘There was given unto him a mouth speaking great things and blasphemies…. And he opened his mouth in blasphemy against God, to blaspheme His name, and His tabernacle, and them that dwell in heaven. And it was given unto him to make war with the saints, and to overcome them: and power was given him over all kindreds, and tongues, and nations.’ This prophecy, which is nearly identical with the description of the little horn of Daniel 7, unquestionably points to the papacy.

> I kapittel 13 (versene 1–10) beskrives et annet dyr, «likt en leopard», som dragen gav «sin makt og sitt sete og stor myndighet». Dette symbolet, slik de fleste protestanter har trodd, representerer pavedømmet, som overtok den makt og det sete og den myndighet som en gang var innehatt av det gamle Romerriket. Om det leopardlignende dyret blir det erklært: «Det ble gitt ham en munn som talte store ord og bespottelser…. Og han åpnet sin munn til bespottelse mot Gud, for å spotte Hans navn og Hans tabernakel og dem som bor i himmelen. Og det ble gitt ham å føre krig mot de hellige og å overvinne dem; og det ble gitt ham makt over alle stammer og tungemål og folkeslag.» Denne profetien, som er nesten identisk med beskrivelsen av det lille hornet i Daniel 7, peker utvilsomt på pavedømmet.

> “‘Power was given unto him to continue forty and two months.’ And, says the prophet, ‘I saw one of his heads as it were wounded to death.’ And again: ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity: he that killeth with the sword must be killed with the sword.’ The forty and two months are the same as the ‘time and times and the dividing of time,’ three years and a half, or 1260 days, of Daniel 7—the time during which the papal power was to oppress God’s people. This period, as stated in preceding chapters, began with the supremacy of the papacy, A.D. 538, and terminated in 1798. At that time the pope was made captive by the French army, the papal power received its deadly wound, and the prediction was fulfilled, ‘He that leadeth into captivity shall go into captivity.’

> «‘Det ble gitt ham makt til å fortsette i førtito måneder.’ Og, sier profeten, ‘jeg så et av hans hoder liksom såret til døden.’ Og videre: ‘Den som fører i fangenskap, skal selv gå i fangenskap; den som dreper med sverd, må selv bli drept med sverd.’ De førtito månedene er det samme som ‘en tid og tider og en halv tid’, tre og et halvt år, eller 1260 dager, i Daniel 7 — den tiden da pavemakten skulle undertrykke Guds folk. Denne perioden, slik det er fastslått i de foregående kapitlene, begynte med pavedømmets overhøyhet i år 538 e.Kr. og endte i 1798. På den tiden ble paven tatt til fange av den franske hæren, pavemakten fikk sitt dødelige sår, og forutsigelsen ble oppfylt: ‘Den som fører i fangenskap, skal selv gå i fangenskap.’»

> “At this point another symbol is introduced. Says the prophet: ‘I beheld another beast coming up out of the earth; and he had two horns like a lamb.’ Verse 11. Both the appearance of this beast and the manner of its rise indicate that the nation which it represents is unlike those presented under the preceding symbols. The great kingdoms that have ruled the world were presented to the prophet Daniel as beasts of prey, rising when ‘the four winds of the heaven strove upon the great sea.’ Daniel 7:2. In Revelation 17 an angel explained that waters represent ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ Revelation 17:15. Winds are a symbol of strife. The four winds of heaven striving upon the great sea represent the terrible scenes of conquest and revolution by which kingdoms have attained to power.

> «På dette punkt innføres et annet symbol. Profeten sier: ‘Og jeg så et annet dyr stige opp av jorden; og det hadde to horn lik et lam.’ Vers 11. Både dette dyrets utseende og måten det stiger opp på, viser at den nasjon det fremstiller, er ulik dem som ble fremstilt under de foregående symboler. De store riker som har hersket over verden, ble framstilt for profeten Daniel som rovdyr, idet de steg opp da ‘himlens fire vinder brøt løs på det store hav.’ Daniel 7:2. I Åpenbaringen 17 forklarte en engel at vann betyr ‘folk og skarer og nasjoner og tungemål.’ Åpenbaringen 17:15. Vinder er et symbol på strid. Himlens fire vinder som bryter løs på det store hav, fremstiller de fryktelige scener av erobring og omveltning hvorved riker har nådd til makt.»

> “But the beast with lamblike horns was seen ‘coming up out of the earth.’ Instead of overthrowing other powers to establish itself, the nation thus represented must arise in territory previously unoccupied and grow up gradually and peacefully. It could not, then, arise among the crowded and struggling nationalities of the Old World—that turbulent sea of ‘peoples, and multitudes, and nations, and tongues.’ It must be sought in the Western Continent.

> «Men dyret med lamlignende horn ble sett «stige opp av jorden». I stedet for å omstyrte andre makter for å grunnfeste seg, må den nasjon som således fremstilles, oppstå på et tidligere ubebodd område og vokse frem gradvis og fredelig. Den kunne derfor ikke oppstå blant den gamle verdens tett befolkede og kjempende nasjonaliteter — det opprørte hav av «folk og skarer og nasjoner og tungemål». Den må søkes på det vestlige kontinent.»

> “What nation of the New World was in 1798 rising into power, giving promise of strength and greatness, and attracting the attention of the world? The application of the symbol admits of no question. One nation, and only one, meets the specifications of this prophecy; it points unmistakably to the United States of America. Again and again the thought, almost the exact words, of the sacred writer has been unconsciously employed by the orator and the historian in describing the rise and growth of this nation. The beast was seen ‘coming up out of the earth;’ and, according to the translators, the word here rendered ‘coming up’ literally signifies ‘to grow or spring up as a plant.’ And, as we have seen, the nation must arise in territory previously unoccupied. A prominent writer, describing the rise of the United States, speaks of ‘the mystery of her coming forth from vacancy,’ and says: ‘Like a silent seed we grew into empire.’—G. A. Townsend, The New World Compared With the Old, page 462. A European journal in 1850 spoke of the United States as a wonderful empire, which was ‘emerging,’ and ‘amid the silence of the earth daily adding to its power and pride.’—The Dublin Nation. Edward Everett, in an oration on the Pilgrim founders of this nation, said: ‘Did they look for a retired spot, inoffensive for its obscurity, and safe in its remoteness, where the little church of Leyden might enjoy the freedom of conscience? Behold the mighty regions over which, in peaceful conquest, … they have borne the banners of the cross!’—Speech delivered at Plymouth, Massachusetts, Dec. 22, 1824, page 11.

> «Hvilken nasjon i den nye verden var det som i 1798 var i ferd med å stige frem til makt, gav løfte om styrke og storhet, og tiltrakk seg verdens oppmerksomhet? Anvendelsen av symbolet tillater intet spørsmål. Én nasjon, og bare én, oppfyller spesifikasjonene i denne profetien; den peker umiskjennelig på Amerikas forente stater. Gang på gang er tanken, ja nesten de nøyaktige ordene, fra den hellige skribent ubevisst blitt brukt av taleren og historikeren når de har beskrevet denne nasjonens oppkomst og vekst. Dyret ble sett ‘stige opp av jorden’; og ifølge oversetterne betyr ordet som her er gjengitt med ‘stige opp’, bokstavelig ‘å vokse eller skyte opp som en plante’. Og, som vi har sett, måtte nasjonen oppstå på et område som tidligere ikke var bebodd. En fremtredende forfatter, idet han beskriver De forente staters fremvekst, taler om ‘mysteriet ved dens fremkomst fra tomheten’ og sier: ‘Som et stille frø vokste vi til et imperium.’ — G. A. Townsend, The New World Compared With the Old, side 462. Et europeisk tidsskrift omtalte i 1850 De forente stater som et vidunderlig imperium, som var ‘i ferd med å tre frem’, og som ‘midt i jordens stillhet daglig la til sin makt og stolthet’. — The Dublin Nation. Edward Everett sa i en tale om denne nasjonens pilegrimske grunnleggere: ‘Søkte de et tilbaketrukket sted, uanselig i kraft av sin ubemerkethet, og trygt i sin avsides beliggenhet, hvor den lille menigheten i Leyden kunne nyte samvittighetsfrihet? Se de mektige landområder over hvilke de, ved fredelig erobring, … har båret korsets bannere!’ — Tale holdt i Plymouth, Massachusetts, 22. des. 1824, side 11.»

> “‘And he had two horns like a lamb.’ The lamblike horns indicate youth, innocence, and gentleness, fitly representing the character of the United States when presented to the prophet as ‘coming up’ in 1798. Among the Christian exiles who first fled to America and sought an asylum from royal oppression and priestly intolerance were many who determined to establish a government upon the broad foundation of civil and religious liberty. Their views found place in the Declaration of Independence, which sets forth the great truth that ‘all men are created equal’ and endowed with the inalienable right to ‘life, liberty, and the pursuit of happiness.’ And the Constitution guarantees to the people the right of self-government, providing that representatives elected by the popular vote shall enact and administer the laws. Freedom of religious faith was also granted, every man being permitted to worship God according to the dictates of his conscience. Republicanism and Protestantism became the fundamental principles of the nation. These principles are the secret of its power and prosperity. The oppressed and downtrodden throughout Christendom have turned to this land with interest and hope. Millions have sought its shores, and the United States has risen to a place among the most powerful nations of the earth.

> «‘Og det hadde to horn lik et lam.’ De lamlignende hornene viser til ungdom, uskyld og saktmodighet, og fremstiller på treffende vis De forente staters karakter slik den ble framstilt for profeten idet den «steg opp» i 1798. Blant de kristne landflyktige som først flyktet til Amerika og søkte et tilfluktssted fra kongelig undertrykkelse og prestelig intoleranse, var det mange som besluttet å opprette en regjering på det brede grunnlag av borgerlig og religiøs frihet. Deres synspunkter kom til uttrykk i Uavhengighetserklæringen, som framsetter den store sannhet at «alle mennesker er skapt like» og utrustet med den umistelige retten til «liv, frihet og streben etter lykke». Og Grunnloven sikrer folket retten til selvstyre ved å fastsette at representanter valgt ved folkets stemme skal vedta og håndheve lovene. Religionsfrihet ble også gitt, idet enhver fikk tillatelse til å tilbe Gud i samsvar med sin samvittighets bud. Republikanisme og protestantisme ble nasjonens grunnleggende prinsipper. Disse prinsippene er hemmeligheten bak dens makt og framgang. De undertrykte og nedtråkte over hele kristenheten har vendt seg til dette landet med interesse og håp. Millioner har søkt til dets kyster, og De forente stater har steget fram til en plass blant jordens mektigste nasjoner.»

> “But the beast with lamblike horns ‘spake as a dragon. And he exerciseth all the power of the first beast before him, and causeth the earth and them which dwell therein to worship the first beast, whose deadly wound was healed; … saying to them that dwell on the earth, that they should make an image to the beast, which had the wound by a sword, and did live.’ Revelation 13:11–14.” The Great Controversy, 438–441.

> «Men dyret med horn som et lam ‘talte som en drage. Og det utøver all den første dyrets makt for dets øyne, og får jorden og dem som bor der, til å tilbe det første dyret, hvis dødelige sår ble leget; … idet det sier til dem som bor på jorden, at de skal lage et bilde av dyret, det som hadde sår av sverd og levde.’ Åpenbaringen 13:11–14.» The Great Controversy, 438–441.

The passage identifies that chapters twelve and thirteen are identifying the dragon, the beast and the false prophet, the three powers in Revelation sixteen that lead the world to Armageddon. Those three powers each have their own special chapters that covers the identical prophetic history. The last six verses of Daniel eleven begin with the words, “And at the time of the end,” which was 1798. Then the six verses identify the final movements of the papacy until in verse one of Daniel twelve Michael stands up and human probation closes and ushers in the seven last plagues. In verse forty-four of chapter eleven the message of the hour that enrages the papacy and initiates the blood bath that takes place just before probation closes is represented as “tidings out of the east and out of the north.”

Avsnittet påviser at kapittel tolv og tretten identifiserer dragen, dyret og den falske profet, de tre maktene i Åpenbaringen seksten som fører verden til Harmageddon. Disse tre maktene har hver sine særlige kapitler som omhandler den samme profetiske historie. De siste seks versene i Daniel elleve begynner med ordene: «Og ved endens tid», som var 1798. Deretter identifiserer de seks versene pavedømmets siste bevegelser inntil Mikael i vers én i Daniel tolv står fram, og menneskets prøvetid avsluttes og innleder de sju siste plagene. I vers førtifire i kapittel elleve fremstilles timens budskap, som opprører pavedømmet og igangsetter det blodbadet som finner sted like før prøvetiden avsluttes, som «tidender fra øst og fra nord».

The message east and north represents the final warning message, for it is proclaimed just before Michael stands up. It is the third angel’s message that is proclaimed during the outpouring of the Holy Spirit. Daniel represented the message as two-fold. The message of the “north” that enrages the papacy is the message identifying the “king of the north” as the papal power, and the message of the “east” is the message of the children of the east, which is Islam. Of course, it has other important meanings as well, but east is a symbol of Islam and the antichrist is the counterfeit of the true King of the North. The message of the third angel that warns against receiving the mark of the king of the north (the mark of the beast) also warns that Islam will strike at the point that the cup of iniquity is full for the United States, and the United States fills its cup of iniquity at the Sunday law.

Budskapet fra øst og nord representerer det siste advarselsbudskap, for det forkynnes like før Mikael står fram. Det er den tredje engels budskap som forkynnes under utgytelsen av Den Hellige Ånd. Daniel framstilte budskapet som todelt. Budskapet fra «nord», som gjør pavedømmet rasende, er budskapet som identifiserer «kongen i nord» som den pavelige makt, og budskapet fra «øst» er budskapet om østens barn, som er islam. Det har naturligvis også andre viktige betydninger, men øst er et symbol på islam, og antikrist er forfalskningen av den sanne Kongen i nord. Den tredje engels budskap, som advarer mot å motta merket til kongen i nord (dyrets merke), advarer også om at islam vil slå til på det tidspunkt da misgjerningens beger er fullt for De forente stater, og De forente stater fyller sitt misgjerningens beger ved søndagsloven.

Revelation thirteen beginning with verse eleven and then onward identifies the very same prophetic history, and it also begins at the time of the end in 1798.

Åpenbaringen tretten, fra og med vers elleve og videre, identifiserer den selvsamme profetiske historien, og den begynner også ved endetiden i 1798.

> “What nation of the New World was in 1798 rising into power, giving promise of strength and greatness, and attracting the attention of the world? The application of the symbol admits of no question. One nation, and only one, meets the specifications of this prophecy; it points unmistakably to the United States of America.” The Great Controversy, 440.

> «Hvilken nasjon i den nye verden var i 1798 i ferd med å stige fram til makt, ga løfte om styrke og storhet og tiltrakk seg verdens oppmerksomhet? Anvendelsen av symbolet tillater ingen tvil. Én nasjon, og bare én, oppfyller kjennetegnene i denne profetien; den peker umiskjennelig på Amerikas forente stater.» The Great Controversy, 440.

The same prophetic history is covered in Revelation thirteen verses eleven through eighteen as is covered in Daniel eleven verse forty through forty-five. As with the verses in Daniel the story of the role of the United States ends with the close of probation as the United States forces the world to accept the mark of the beast. Then as in Daniel eleven the message of the hour is presented in chapter fourteen. It is the identical structure in both passages, with the exception that Daniel’s verses are describing the papal activities and Revelation thirteen is identifying the role of the United States. With those two lines we find that chapter seventeen of Revelation covers the same history, but emphasizes the role of the dragon, represented as ten kings, who are the United Nations. The three chapters considered line upon line identify the role of the dragon, the beast and false prophet which in chapter sixteen lead the world to Armageddon, so it is of significance that John informs us that when chapter seventeen begins it is one of the angels that had poured out the seven last plagues that comes to tell John of the judgment of the whore of Rome.

Den samme profetiske historien omtales i Åpenbaringen tretten, vers elleve til atten, som omtales i Daniel elleve, vers førti til førtifem. Som med versene i Daniel ender beretningen om De forente staters rolle med nådetidens avslutning idet De forente stater tvinger verden til å ta imot dyrets merke. Deretter, slik som i Daniel elleve, blir budskapet for denne time framstilt i kapittel fjorten. Det er den samme struktur i begge avsnitt, med det unntak at versene i Daniel beskriver pavemaktens virksomhet, mens Åpenbaringen tretten identifiserer De forente staters rolle. Med disse to linjene finner vi at kapittel sytten i Åpenbaringen dekker den samme historien, men framhever dragens rolle, framstilt som ti konger, som er De forente nasjoner. De tre kapitlene som er betraktet, linje på linje, identifiserer dragen, dyret og den falske profets rolle, hvilke i kapittel seksten leder verden til Harmageddon, så det er av betydning at Johannes underretter oss om at når kapittel sytten begynner, er det en av englene som hadde utøst de sju siste plagene, som kommer for å fortelle Johannes om dommen over skjøgen Roma.

> And there came one of the seven angels which had the seven vials, and talked with me, saying unto me, Come hither; I will shew unto thee the judgment of the great whore that sitteth upon many waters: With whom the kings of the earth have committed fornication, and the inhabitants of the earth have been made drunk with the wine of her fornication. Revelation 17:1, 2.

> Og ein av dei sju englane som hadde dei sju skålene, kom og tala med meg og sa til meg: Kom hit; eg vil syna deg dommen over den store skjøkja som sit ved mange vatn, ho som kongane på jorda har drive hor med, og dei som bur på jorda, er vortne drukne av vinen frå hennar hor. Openberringa 17:1, 2.

With the Millerites it was about pagan Rome and papal Rome, but at the end it is about the three-fold union. As with her identification of those three powers in chapters twelve and thirteen, she clearly identifies the woman of chapter seventeen as the papacy.

Hos millerittene dreide det seg om det hedenske Roma og det pavelige Roma, men ved enden dreier det seg om trefoldsunionen. På samme måte som i hennes identifikasjon av disse tre maktene i kapittel tolv og tretten, identifiserer hun klart kvinnen i kapittel sytten som pavedømmet.

> “The woman [Babylon] of Revelation 17 is described as ‘arrayed in purple and scarlet color, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness:…and upon her forehead was a name written, ‘Mystery, Babylon the Great, the mother of harlots.’ Says the prophet: ‘I saw the woman drunk with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus.’ Babylon is further declared to be ‘that great city, which reigneth over the kings of the earth.’ Revelation 17:4–6, 18. The power that for so many centuries maintained despotic sway over the monarchs of Christendom is Rome.” The Great Controversy, 382.

> Kvinnen [Babylon] i Åpenbaringen 17 beskrives som «kledd i purpur og skarlagen og smykket med gull og edelstener og perler, med et gullbeger i hånden fullt av styggedommer og urenhet: … og på hennes panne var det skrevet et navn: ‘Mysteriet, Babylon den store, mor til skjøgene.’» Profeten sier: «Jeg så kvinnen drukken av de helliges blod og av Jesu martyrers blod.» Babylon blir videre erklært å være «den store byen som hersker over kongene på jorden». Åpenbaringen 17:4–6, 18. Den makten som gjennom så mange århundrer opprettholdt despotisk herredømme over kristenhetens monarker, er Roma.» The Great Controversy, 382.

So, when does the prophetic history represented in chapter seventeen begin?

Så, når begynner den profetiske historien som er framstilt i kapittel sytten?

> So he carried me away in the spirit into the wilderness: and I saw a woman sit upon a scarlet coloured beast, full of names of blasphemy, having seven heads and ten horns. And the woman was arrayed in purple and scarlet colour, and decked with gold and precious stones and pearls, having a golden cup in her hand full of abominations and filthiness of her fornication: And upon her forehead was a name written, MYSTERY, BABYLON THE GREAT, THE MOTHER OF HARLOTS AND ABOMINATIONS OF THE EARTH. And I saw the woman drunken with the blood of the saints, and with the blood of the martyrs of Jesus: and when I saw her, I wondered with great admiration. Revelation 17:3–6.

> Og han førte meg i ånden ut i ørkenen; og jeg så en kvinne sitte på et skarlagenrødt dyr, fullt av spottende navn, med sju hoder og ti horn. Og kvinnen var kledd i purpur og skarlagen og prydet med gull og edelstener og perler, og i sin hånd hadde hun et gullbeger fullt av styggedommer og hennes horelivs urenhet. Og på hennes panne var det skrevet et navn: MYSTERIUM, DET STORE BABYLON, MOR TIL SKJØGENE OG TIL JORDENS STYGGEDOMMER. Og jeg så kvinnen drukken av de helliges blod og av Jesu vitners blod; og da jeg så henne, undret jeg meg med stor undring. Åpenbaringen 17:3–6.

In order for John to see the woman he is prophetically carried into the wilderness which John himself has already identified with two witnesses as the twelve hundred and sixty years of papal rule in chapter twelve.

For at Johannes skal se kvinnen, blir han profetisk ført ut i ødemarken, som Johannes selv allerede i kapittel tolv har identifisert, gjennom de to vitnene, med de ett tusen to hundre og seksti år med pavelig herredømme.

> And the woman fled into the wilderness, where she hath a place prepared of God, that they should feed her there a thousand two hundred and threescore days. . . . And to the woman were given two wings of a great eagle, that she might fly into the wilderness, into her place, where she is nourished for a time, and times, and half a time, from the face of the serpent. Revelation 12:6, 14.

> Og kvinnen flyktet ut i ørkenen, hvor hun har et sted beredt av Gud, for at de skulle fø henne der i ett tusen to hundre og seksti dager.... Og kvinnen ble gitt den store ørns to vinger, for at hun skulle fly ut i ørkenen, til sitt sted, hvor hun blir næret en tid og tider og en halv tid, borte fra slangens åsyn. Åpenbaringen 12:6, 14.

John was prophetically transported into the wilderness time period, but verse three and onward specifies exactly where in the twelve hundred and sixty years John was taken to, for the woman had already become drunk with the blood of persecution, and she was already the “mother of harlots.” John was taken to the end of the wilderness period for the woman had already drunk of the blood of persecution and the Protestant churches were already returning to her fold and becoming her daughters, for she was identified in that period of time as the “mother of harlots.” She already had daughters. John’s testimony in chapter seventeen begins in 1798 as did the same prophetic history which represented the beast in Daniel eleven and the false prophet in Revelation thirteen.

Johannes ble profetisk ført inn i ørkenperioden, men vers tre og videre angir nøyaktig hvor i de ett tusen to hundre og seksti årene Johannes ble ført til, for kvinnen hadde allerede blitt drukken av forfølgelsens blod, og hun var allerede «skjøgers mor». Johannes ble ført til slutten av ørkenperioden, for kvinnen hadde allerede drukket av forfølgelsens blod, og de protestantiske kirkene var allerede i ferd med å vende tilbake til hennes fold og bli hennes døtre, for hun ble i den tidsperioden identifisert som «skjøgers mor». Hun hadde allerede døtre. Johannes’ vitnesbyrd i kapittel sytten begynner i 1798, slik også den samme profetiske historien gjorde, som representerte dyret i Daniel elleve og den falske profeten i Åpenbaringen tretten.

Just as with the other two lines, when chapter seventeen concludes, chapter eighteen then identifies the message of the hour. Three prophetic lines, one for each of the three-fold union. They are all illustrated upon the same historical structure beginning in 1798 and continuing until the close of probation, and all three emphasize the final warning message.

Akkurat som med de to andre linjene, når kapittel sytten avsluttes, identifiserer så kapittel atten budskapet for timen. Tre profetiske linjer, én for hver del av den tredobbelte unionen. De er alle fremstilt på den samme historiske strukturen, som begynner i 1798 og fortsetter inntil nådetidens avslutning, og alle tre understreker det siste advarselsbudskapet.

Habakkuk’s Tables addresses the subject of Revelation seventeen in much greater detail, so I will now jump to the riddle that is represented in the chapter that sets forth eight kingdoms of Bible prophecy.

Habakkuks tavler behandler emnet i Åpenbaringen sytten i langt større detalj, så jeg vil nå gå direkte til gåten som fremstilles i kapitlet som fremsetter åtte riker i Bibelens profeti.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> Og her er den forstand som har visdom. De sju hodene er sju fjell, som kvinnen sitter på. Og det er sju konger: fem er falt, én er, og den andre er ennå ikke kommet; og når han kommer, må han bli værende en kort stund. Og dyret som var, og ikke er, er selv den åttende, og er av de sju, og går til fortapelsen. Åpenbaringen 17:9–11.

Daniel told Nebuchadnezzar, “Thou art this head of gold.”

Daniel sa til Nebukadnesar: «Du er dette hodet av gull.»

> And wheresoever the children of men dwell, the beasts of the field and the fowls of the heaven hath he given into thine hand, and hath made thee ruler over them all. Thou art this head of gold. Daniel 2:38.

> Og overalt hvor menneskenes barn bor, markens dyr og himmelens fugler har han gitt i din hånd og gjort deg til hersker over dem alle. Du er dette hode av gull. Daniel 2:38.

Daniel also told Nebuchadnezzar, “Thou, O king, art a king of kings.”

Daniel sa også til Nebukadnesar: «Du, konge, er en kongers konge.»

> Thou, O king, art a king of kings: for the God of heaven hath given thee a kingdom, power, and strength, and glory. Daniel 2:37.

> Du, konge, er kongers konge; for himmelens Gud har gitt deg rike, makt, styrke og herlighet. Daniel 2,37.

Nebuchadnezzar was the “head” and he was a king, and he was a king of kings for he represented the first of the kingdoms represented in the image. Nebuchadnezzar was the king represented by gold, and other kingdoms and kings would be represented by the other metals in the image, but Nebuchadnezzar was first and therefore the king of the kings. Another level which we will not address right now is that the kingdom of Babylon represents the kingdom that seeks to counterfeit Christ, who is the true King of kings.

Nebukadnesar var «hodet», og han var en konge, ja, han var en kongers konge, for han representerte det første av rikene som var fremstilt i bildet. Nebukadnesar var kongen som var representert ved gull, og andre riker og konger ville bli representert ved de andre metallene i bildet, men Nebukadnesar var den første og derfor kongen over kongene. Et annet nivå, som vi ikke vil ta opp nå, er at Babylons rike representerer det riket som søker å etterligne Kristus, som er den sanne Kongenes Konge.

In the beginning of Isaiah’s testimony of the twenty-five hundred and twenty year prophecies (Leviticus twenty-six’s seven times) Isaiah identifies kings as heads.

I begynnelsen av Jesajas vitnesbyrd om de to tusen fem hundre og tjue år lange profetiene (de sju tider i 3. Mosebok 26) identifiserer Jesaja konger som hoder.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7, 8.

> For hodet for Syria er Damaskus, og hodet for Damaskus er Resin; og innen sekstifem år skal Efraim bli knust, så det ikke lenger er et folk. Og hodet for Efraim er Samaria, og hodet for Samaria er Remaljas sønn. Dersom dere ikke vil tro, skal dere sannelig ikke bli stående fast. Jesaja 7:7, 8.

Isaiah is just setting forth the starting point for the two twenty-five hundred and twenty year time periods against the northern kingdom of Samaria and the southern kingdom of Judah and as he does so he includes two witnesses that the capitol city of a nation is its head, and that the king is the head of the capitol city. A “head” is a king and a kingdom. In the Revelation the same line of prophecy is taken up as in Daniel.

Jesaja fastsetter ganske enkelt utgangspunktet for de to tidsperiodene på to tusen fem hundre og tjue år mot det nordlige riket Samaria og det sørlige riket Juda, og idet han gjør det, innbefatter han to vitnesbyrd om at hovedstaden i en nasjon er dens hode, og at kongen er hovedstadens hode. Et «hode» er en konge og et kongerike. I Åpenbaringen blir den samme profetiske linjen tatt opp som i Daniel.

Therefore, when John is taken to 1798 and presented with the riddle that identifies that there are seven “heads,” he is identifying that there are seven kingdoms. He is then told that five of the heads or kingdoms have fallen. In 1798 the fifth kingdom of Bible prophecy had just fallen as it received a deadly wound that would eventually be healed.

Derfor, når Johannes føres til 1798 og blir stilt overfor gåten som identifiserer at det er syv «hoder», identifiserer han at det er syv riker. Deretter får han vite at fem av hodene eller rikene er falt. I 1798 hadde det femte riket i Bibelens profeti nettopp falt, idet det mottok et dødelig sår som til slutt ville bli leget.

John who is standing in the history of the time of the end in 1798, is also told that one of the heads “is.” The sixth kingdom of Bible prophecy began in 1798, so when John was prophetically conveyed to 1798, the kingdom that then was, is the United States, and he was further informed that the seventh kingdom was still future to 1798, for it had not yet come. The seventh kingdom that was still future to 1798, is the United Nations who are represented by ten kings, and are the subject of Revelation seventeen. But there is also an eighth, who is of the seven. Rome always comes up eighth and is of the seven.

Johannes, som står i endetidens historie i 1798, får også vite at ett av hodene «er». Det sjette riket i Bibelens profeti begynte i 1798, så da Johannes profetisk ble ført til 1798, er riket som da var, De forente stater, og han ble videre gjort kjent med at det sjuende riket fortsatt lå i framtiden i forhold til 1798, for det var ennå ikke kommet. Det sjuende riket som fortsatt lå i framtiden i forhold til 1798, er De forente nasjoner, som er representert ved ti konger, og som er emnet i Åpenbaringen sytten. Men det finnes også et åttende, som er av de sju. Roma kommer alltid fram som det åttende og er av de sju.

There is much to say about the contents of chapter seventeen, but we are simply identifying the eight kingdoms of Bible prophecy represented in chapter seventeen in order to see how the Millerite understanding of four kingdoms squares up with the eight kingdoms of Revelation seventeen.

Det er mye å si om innholdet i kapittel sytten, men vi identifiserer ganske enkelt de åtte rikene i Bibelens profetier som er fremstilt i kapittel sytten, for å se hvordan millerittenes forståelse av fire riker stemmer overens med de åtte rikene i Åpenbaringen sytten.

We will address this in the next article.

Vi vil ta opp dette i den neste artikkelen.

Back to Articles