Article

# The Book of Daniel - Number Forty-Eight

Daniels bok – nummer førtiåtte

Unveiling Prophecy: The Significance of Habakkuk’s Vision, Two Tables, and the Mystery of the Daily in Biblical Interpretation

Åpenbaring av profetien: Betydningen av Habakkuks syn, de to tavlene og mysteriet om det daglige i bibelsk tolkning

Author

Jeff Pippenger

Published

January 12, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

The increase of knowledge that is represented by the vision of the Ulai River is what ultimately was written upon Habakkuk’s two tables.

Den kunnskapsøkning som blir fremstilt ved synet av elven Ulai, er det som til sist ble skrevet på Habakkuks to tavler.

> “Interwoven with prophecies which they had regarded as applying to the time of the second advent was instruction specially adapted to their state of uncertainty and suspense, and encouraging them to wait patiently in the faith that what was now dark to their understanding would in due time be made plain.

> «Sammenvevd med profetier som de hadde betraktet som gjeldende for tiden for det annet komme, var undervisning som var særlig tilpasset deres tilstand av usikkerhet og spenning, og som oppmuntret dem til tålmodig å vente i tro på at det som nå var mørkt for deres forstand, i sin tid ville bli gjort klart.

> “Among these prophecies was that of Habakkuk 2:1–4: ‘I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what He will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith.’

> Blant disse profetiene var den i Habakkuk 2:1–4: «Jeg vil stå på min vaktpost og stille meg på tårnet, og jeg vil skue ut for å se hva Han vil tale til meg, og hva jeg skal svare når jeg blir refset. Og Herren svarte meg og sa: Skriv synet ned og gjør det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe. For synet gjelder ennå for den fastsatte tid, men ved enden skal det tale og ikke lyve. Om det drøyer, så vent på det; for det skal sannelig komme, det skal ikke utebli. Se, oppblåst er den sjel som ikke er oppriktig i ham; men den rettferdige skal leve ved sin tro.»

> “As early as 1842 the direction given in this prophecy to ‘write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it,’ had suggested to Charles Fitch the preparation of a prophetic chart to illustrate the visions of Daniel and the Revelation. The publication of this chart was regarded as a fulfillment of the command given by Habakkuk. No one, however, then noticed that an apparent delay in the accomplishment of the vision—a tarrying time—is presented in the same prophecy. After the disappointment, this scripture appeared very significant: ‘The vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry…. The just shall live by his faith.” The Great Controversy, 391, 392.

> Allerede i 1842 hadde den anvisningen som ble gitt i denne profetien, om å «skrive synet og gjøre det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe», fått Charles Fitch til å utarbeide et profetisk kart for å illustrere synene i Daniel og Åpenbaringen. Utgivelsen av dette kartet ble betraktet som en oppfyllelse av den befaling som var gitt av Habakkuk. Ingen la imidlertid da merke til at en tilsynelatende forsinkelse i synets oppfyllelse—en ventetid—blir fremstilt i den samme profetien. Etter skuffelsen fremstod dette skriftstedet som svært betydningsfullt: «For synet gjelder ennå for den fastsatte tid, men ved enden skal det tale og ikke lyve; om det drøyer, så vent på det, for det skal sannelig komme, det skal ikke utebli … Den rettferdige skal leve ved sin tro.» The Great Controversy, 391, 392.

The two tables of Habakkuk are prophetically two witnesses. Biblically, two witnesses are to be brought together to establish truth.

Habakkuks to tavler er profetisk sett to vitner. Bibelsk sett skal to vitner føres sammen for å stadfeste sannheten.

> But if he will not hear thee, then take with thee one or two more, that in the mouth of two or three witnesses every word may be established. Matthew 18:16.

> Men dersom han ikke vil høre på deg, så ta med deg én eller to til, for at hvert ord skal stå fast ved to eller tre vitners munn. Matteus 18:16.

When Habakkuk’s two tables (the 1843 and 1850 pioneer charts) are overlaid with one another they confirm the truths that were the jewels of Miller’s dream. The mistake of 1843, represented upon the first table, when overlaid with the second table, establishes the tarrying time of the vision. Miller (the symbolic watchman of that history) asked what he was to say during the debate of his history.

Når Habakkuks to tavler (pionerkartene fra 1843 og 1850) legges over hverandre, stadfester de sannhetene som var juvelene i Millers drøm. Feilen i 1843, fremstilt på den første tavlen, når den legges over den andre tavlen, fastslår synets nølingstid. Miller (den symbolske vekteren i denne historien) spurte hva han skulle si under striden i sin historie.

> I will stand upon my watch, and set me upon the tower, and will watch to see what he will say unto me, and what I shall answer when I am reproved. Habakkuk 2:1.

> Jeg vil stå på min vaktpost og stille meg på tårnet, og jeg vil speide etter å se hva han vil tale til meg, og hva jeg skal svare når jeg blir irettesatt. Habakkuk 2:1.

The Lord instructed Miller to write the vision, and in his dream he placed the casket which contained the vision on a table in the center of his room.

Herren påla Miller å skrive ned synet, og i drømmen sin satte han skrinet som inneholdt synet, på et bord midt i rommet sitt.

> And the Lord answered me, and said, Write the vision, and make it plain upon tables, that he may run that readeth it. Habakkuk 2:2.

> Og Herren svarte meg og sa: Skriv synet og gjør det tydelig på tavler, så den som leser det, kan løpe. Habakkuk 2:2.

The tables then identify the tarrying time and the first disappointment.

Tabellene angir deretter oppholdstiden og den første skuffelsen.

> For the vision is yet for an appointed time, but at the end it shall speak, and not lie: though it tarry, wait for it; because it will surely come, it will not tarry. Habakkuk 2:3.

> For synet gjelder ennå en fastsatt tid; men til enden skal det tale og ikke lyve. Om det drøyer, så vent på det; for det skal visselig komme, det skal ikke utebli. Habakkuk 2:3.

The three-step testing process produced by the increase of knowledge (Miller’s jewels) are then represented.

Den tretrinns prøveprosessen som frembringes ved kunnskapens økning (Millers juveler), blir deretter fremstilt.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Habakkuk 2:4.

> Se, hans sjel er oppblåst; den er ikke oppriktig i ham. Men den rettferdige skal leve ved sin tro. Habakkuk 2:4.

The two classes of worshippers would be manifested by the testing process of Daniel chapter twelve.

De to klasser av tilbedere ville bli åpenbart gjennom prøvelsens prosess i Daniel kapittel tolv.

> And he said, Go thy way, Daniel: for the words are closed up and sealed till the time of the end. Many shall be purified, and made white, and tried; but the wicked shall do wickedly: and none of the wicked shall understand; but the wise shall understand. Daniel 12:9, 10.

> Og han sa: Gå bort, Daniel! For disse ordene skal holdes skjult og forsegles inntil endetiden. Mange skal bli renset og gjort hvite og prøvd; men de ugudelige skal handle ugudelig, og ingen av de ugudelige skal forstå; men de vise skal forstå. Daniel 12:9, 10.

The wise of Daniel are the wise virgins of Matthew twenty-five who were justified by faith and the wicked were the foolish virgins who were lifted up in pride. At the end of Miller’s dream, the jewels represent the oil in the parable of the ten virgins, which was the message.

De vise i Daniel er de kloke jomfruene i Matteus tjuefem, som ble rettferdiggjort ved tro, og de ugudelige var de dårlige jomfruene, som ble opphøyet i stolthet. Ved slutten av Millers drøm representerer juvelene oljen i lignelsen om de ti jomfruene, som var budskapet.

> “God is dishonored when we do not receive the communications which he sends us. Thus we refuse the golden oil which he would pour into our souls to be communicated to those in darkness. When the call shall come, ‘Behold, the bridegroom cometh; go ye out to meet him,’ those who have not received the holy oil, who have not cherished the grace of Christ in their hearts, will find, like the foolish virgins, that they are not ready to meet their Lord. They have not, in themselves, the power to obtain the oil, and their lives are wrecked.” Review and Herald, July 20, 1897.

> «Gud vanæres når vi ikke mottar de budskap han sender oss. Slik avslår vi den gyldne oljen som han ville utøse i våre sjeler for å bli meddelt dem som er i mørket. Når ropet lyder: ‘Se, brudgommen kommer; gå ut for å møte ham,’ vil de som ikke har mottatt den hellige oljen, som ikke har næret Kristi nåde i sine hjerter, oppdage, lik de dårlige jomfruer, at de ikke er rede til å møte sin Herre. De har ikke i seg selv kraft til å skaffe oljen, og deres liv blir knust.» Review and Herald, 20. juli 1897.

The light of Miller’s jewels in the last days will shine ten times brighter, and both the number ten and light are symbols of a test. In the last days, represented in the end of Miller’s dream, the light of truth represented upon Habakkuk’s tables produces a testing message, which in the parable of the ten virgins is represented as the message of the Midnight Cry. That testing process is a repetition of the testing process of Millerite history, for the parable of the ten virgins is repeated to the very letter in the last days.

Lyset fra Millers juveler i de siste dager vil skinne ti ganger klarere, og både tallet ti og lys er symboler på en prøve. I de siste dager, fremstilt i avslutningen av Millers drøm, frembringer sannhetens lys, fremstilt på Habakkuks tavler, et prøvende budskap, som i lignelsen om de ti jomfruer er fremstilt som Midnattsropets budskap. Denne prøvende prosessen er en gjentakelse av prøveprosessen i millerittisk historie, for lignelsen om de ti jomfruer gjentas til punkt og prikke i de siste dager.

> “I am often referred to the parable of the ten virgins, five of whom were wise, and five foolish. This parable has been and will be fulfilled to the very letter, for it has a special application to this time, and, like the third angel’s message, has been fulfilled and will continue to be present truth till the close of time.” Review and Herald, August 19, 1890.

> «Jeg blir ofte henvist til lignelsen om de ti jomfruene, hvorav fem var kloke og fem uforstandige. Denne lignelsen er blitt og vil bli oppfylt til minste bokstav, for den har en særskilt anvendelse på denne tid, og er, likesom den tredje engels budskap, blitt oppfylt og vil fortsette å være sannhet for denne tid inntil tidens avslutning.» Review and Herald, 19. august 1890.

Ten is the symbol of a test, and at the end of ten days Daniel and the three worthies were visually fairer and fatter, than those who were eating the diet of Babylon. The proud represented in Habakkuk who lived by presumption, not faith, developed the character of Babylon. In Millerite history they became the daughters of Babylon, and in Habakkuk it is the prophetic characteristics of the papacy which is employed to identify the character of those who chose not to live by faith.

Ti er symbolet på en prøve, og ved slutten av ti dager var Daniel og de tre verdige synlig vakrere og bedre i hold enn dem som spiste Babylons kost. De stolte, framstilt i Habakkuk, som levde ved formastelse og ikke ved tro, utviklet Babylons karakter. I millerittisk historie ble de Babylons døtre, og i Habakkuk er det pavedømmets profetiske kjennetegn som benyttes for å identifisere karakteren hos dem som valgte ikke å leve ved tro.

> Behold, his soul which is lifted up is not upright in him: but the just shall live by his faith. Yea also, because he transgresseth by wine, he is a proud man, neither keepeth at home, who enlargeth his desire as hell, and is as death, and cannot be satisfied, but gathereth unto him all nations, and heapeth unto him all people: Shall not all these take up a parable against him, and a taunting proverb against him, and say, Woe to him that increaseth that which is not his! how long? and to him that ladeth himself with thick clay! Shall they not rise up suddenly that shall bite thee, and awake that shall vex thee, and thou shalt be for booties unto them? Because thou hast spoiled many nations, all the remnant of the people shall spoil thee; because of men’s blood, and for the violence of the land, of the city, and of all that dwell therein. Habakkuk 2:4–8.

> Se, oppblåst er hans sjel; den er ikke oppriktig i ham. Men den rettferdige skal leve ved sin tro. Ja, fordi han farer troløst fram ved vin, er han en hovmodig mann, som ikke holder seg hjemme; han utvider sitt begjær som dødsriket, og er som døden og kan ikke mettes, men samler til seg alle folkeslag og sanker til seg alle folk. Skal ikke alle disse stemme opp en spottevise mot ham, et hånord og en gåtefull tale mot ham, og si: Ve den som samler det som ikke er hans eget – hvor lenge? – og lesser på seg pantgods! Skal ikke de som skal bite deg, plutselig reise seg, og de som skal skremme deg, våkne, så du blir til rov for dem? Fordi du har plyndret mange folkeslag, skal resten av folkene plyndre deg, for menneskeblods skyld og for vold mot land og by og alle dem som bor der. Habakkuk 2:4–8.

The testing process brought upon the virgins of Matthew twenty-five produces a class of worshippers, who have developed the character of the king of the north (the papacy), who is also the power that “spoiled many nations.” It is the papal power that gets suddenly bitten, just as Jezebel was eaten by dogs.

Prøvingsprosessen som kommer over jomfruene i Matteus tjuefem, frembringer en klasse tilbedere som har utviklet karakteren til kongen i nord (pavedømmet), som også er makten som «plyndret mange folkeslag». Det er den pavelige makten som plutselig blir bitt, slik Jesabel ble ett av hunder.

> Thus saith the Lord, Behold, a people cometh from the north country, and a great nation shall be raised from the sides of the earth. They shall lay hold on bow and spear; they are cruel, and have no mercy; their voice roareth like the sea; and they ride upon horses, set in array as men for war against thee, O daughter of Zion. We have heard the fame thereof: our hands wax feeble: anguish hath taken hold of us, and pain, as of a woman in travail. Go not forth into the field, nor walk by the way; for the sword of the enemy and fear is on every side. O daughter of my people, gird thee with sackcloth, and wallow thyself in ashes: make thee mourning, as for an only son, most bitter lamentation: for the spoiler shall suddenly come upon us. Jeremiah 6:22–26.

> Så sier Herren: Se, et folk kommer fra landet i nord, og en stor nasjon skal reises fra jordens ytterste kanter. De griper bue og spyd; de er grusomme og uten barmhjertighet; deres røst bruser som havet; og de rir på hester, oppstilt som menn til strid mot deg, du Sions datter. Vi har hørt ryktet om det; våre hender synker kraftløse; angst har grepet oss, og smerte som hos en kvinne i fødsel. Gå ikke ut på marken, og ferdes ikke på veien; for fiendens sverd og redsel er på alle kanter. Du mitt folks datter, bind sekkestrie om deg og velt deg i aske; hold sorg som over en enbåren sønn, den bitreste klage; for ødeleggeren skal brått komme over oss. Jeremia 6:22–26.

Habakkuk’s two classes are those who are justified by faith, and those who ate and drank the doctrines of Babylon. Those in the last days of Miller’s dream that are represented as virgins, either develop the character of Christ, and thus receive the seal of God, or they develop the character of the papacy and receive the mark of the beast.

Habakkuks to klasser er de som blir rettferdiggjort ved tro, og de som åt og drakk Babylons læresetninger. De som i de siste dager av Millers drøm er framstilt som jomfruer, utvikler enten Kristi karakter og mottar således Guds segl, eller de utvikler pavedømmets karakter og mottar dyrets merke.

> “The time has come for the true light to shine amid moral darkness. The third angel’s message has been sent forth to the world, warning men against receiving the mark of the beast or of his image in their foreheads or in their hands. To receive this mark means to come to the same decision as the beast has done, and to advocate the same ideas, in direct opposition to the word of God. Of all who receive this mark, God says, ‘The same shall drink of the wine of the wrath of God, which is poured out without mixture into the cup of his indignation; and he shall be tormented with fire and brimstone in the presence of the holy angels, and in the presence of the Lamb.’” Review and Herald, July 13, 1897.

> «Tiden er kommet da det sanne lys skal skinne midt i det moralske mørke. Den tredje engels budskap er blitt sendt ut til verden for å advare menneskene mot å ta imot dyrets merke eller dets bildes merke på sin panne eller i sin hånd. Å motta dette merket betyr å komme til den samme beslutning som dyret har gjort, og å gå inn for de samme ideer, i direkte motsetning til Guds ord. Om alle som mottar dette merket, sier Gud: ‘Han skal også drikke av Guds vredes vin, den som er skjenket ublandet i hans harmes beger; og han skal pines med ild og svovel for de hellige englers øyne og for Lammets øyne.’» Review and Herald, 13. juli 1897.

The virgins that drink the wine of Babylon will ultimately drink the wine of God’s wrath. In Isaiah, the drunkards of Ephraim manifest their blind drunkenness by turning things upside down, and that action is to be esteemed as “potter’s clay.”

Jomfruene som drikker Babylons vin, skal til sist drikke Guds vredes vin. I Jesaja viser Efraims drukkenbolter sin blinde beruselse ved å vende tingene opp ned, og denne handlingen skal aktes som «pottemakerleire».

The identification of “the daily” as a symbol of Christ, turns the truth of “the daily” upside down, for “the daily,” is a satanic symbol. Miller’s identification of “the daily” as paganism is directly represented upon Habakkuk’s tables. Miller’s discovery of the passage in Thessalonians, which allowed him to understand that it was paganism that was “taken away,” in order for the “man of sin” who sits in the temple of God to be revealed, is the primary truth located in Second Thessalonians, chapter two.

Identifikasjonen av «det daglige» som et symbol på Kristus, vender sannheten om «det daglige» opp ned, for «det daglige» er et satanisk symbol. Millers identifikasjon av «det daglige» som hedenskap er direkte fremstilt på Habakkuks tavler. Millers oppdagelse av avsnittet i Thessalonikerbrevet, som gjorde det mulig for ham å forstå at det var hedenskapet som ble «tatt bort», for at «syndens menneske», som sitter i Guds tempel, skulle bli åpenbart, er den primære sannheten som finnes i Andre Thessalonikerbrev, kapittel to.

> “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel. I then [by the aid of a concordance] took those words which stood in connection with it, ‘take away;’ he shall take away the daily; ‘from the time the daily shall be taken away,’ etc. I read on, and thought I should find no light on the text; finally I came to 2 Thessalonians 2:7, 8. ‘For the mystery of iniquity doth already work; only he who now letteth will let, until he be taken out of the way, and then shall that wicked be revealed,’ etc. And when I had come to that text, O, how clear and glorious the truth appeared! There it is! That is the daily! Well, now, what does Paul mean by ‘he who now letteth,’ or hindereth? By ‘the man of sin,’ and the ‘wicked,’ Popery is meant. Well, what is it which hinders Popery from being revealed? Why, it is Paganism; well, then, ‘the daily’ must mean Paganism.’—William Miller, Second Advent Manual, page 66.” Advent Review and Sabbath Herald, January 6, 1853.

> «Jeg leste videre og kunne ikke finne noe annet tilfelle hvor det [det daglige] forekom, enn i Daniel. Deretter tok jeg [ved hjelp av en konkordans] de ordene som stod i forbindelse med det: «ta bort»; han skal ta bort det daglige; «fra den tid da det daglige blir tatt bort» osv. Jeg leste videre og tenkte at jeg ikke skulle finne noe lys over teksten; til slutt kom jeg til 2 Tessalonikerne 2:7, 8. «For lovløshetens hemmelighet er alt virksom allerede; bare han som nå holder igjen, vil gjøre det inntil han blir ryddet av veien, og da skal den lovløse bli åpenbart,» osv. Og da jeg var kommet til den teksten, å, hvor klar og herlig sannheten fremstod! Der er det! Det er det daglige! Vel, hva mener så Paulus med «han som nå holder igjen», eller hindrer? Med «syndens menneske» og «den lovløse» menes pavedømmet. Vel, hva er det da som hindrer pavedømmet fra å bli åpenbart? Jo, det er hedenskapet; vel, da må «det daglige» bety hedenskapet.»—William Miller, Second Advent Manual, side 66.» Advent Review and Sabbath Herald, 6. januar 1853.

The meaning of “the daily” in Thessalonians, which Miller discovered is the primary truth of the passage. When Paul identifies those who do not love the truth, and who will therefore receive strong delusion, he is most certainly identifying the hatred of truth in the general sense, but the truth which is directly referenced in the passage is the truth that “the daily,” represents pagan Rome.

Betydningen av «det daglige» i Tessalonikerbrevene, som Miller oppdaget, er avsnittets grunnleggende sannhet. Når Paulus identifiserer dem som ikke elsker sannheten, og som derfor skal bli rammet av en kraftig villfarelse, identifiserer han ganske visst hatet mot sannheten i generell forstand, men den sannheten som det direkte vises til i avsnittet, er sannheten om at «det daglige» representerer det hedenske Roma.

> The light of the body is the eye: if therefore thine eye be single, thy whole body shall be full of light. But if thine eye be evil, thy whole body shall be full of darkness. If therefore the light that is in thee be darkness, how great is that darkness! No man can serve two masters: for either he will hate the one, and love the other; or else he will hold to the one, and despise the other. Ye cannot serve God and mammon. Matthew 6:22–24.

> Legemets lys er øyet. Er derfor ditt øye enfoldig, skal hele ditt legeme være fullt av lys. Men er ditt øye ondt, skal hele ditt legeme være fullt av mørke. Er derfor lyset som er i deg, mørke, hvor stort er da ikke dette mørket! Ingen kan tjene to herrer; for enten vil han hate den ene og elske den andre, eller så vil han holde seg til den ene og forakte den andre. Dere kan ikke tjene Gud og mammon. Matteus 6:22–24.

There is only a love for truth, or a hatred of the truth. There is no middle ground. The strong delusion that comes upon the foolish virgins of Matthew twenty-five is based upon their rejection of the light of Miller’s jewels that represent the final test. Ancient Israel’s final test, was their tenth test, and Miller’s jewels shine ten times brighter in the last days. The symbol of the rejection of Miller’s jewels is “the daily,” which the drunkards of Ephraim turned upside down in the third generation of Adventism. “The daily” is a satanic symbol of paganism. The drunkards introduced a counterfeit jewel, which they brought from apostate Protestantism that identifies “the daily” as a symbol of Christ.

Det finnes bare en kjærlighet til sannheten, eller et hat til sannheten. Det finnes ingen mellomgrunn. Den sterke villfarelsen som kommer over de dårlige jomfruene i Matteus tjuefem, er grunnlagt på deres forkastelse av lyset fra Millers juveler, som representerer den endelige prøven. Det gamle Israels endelige prøve var deres tiende prøve, og Millers juveler skinner ti ganger klarere i de siste dager. Symbolet på forkastelsen av Millers juveler er «det stadige», som Efraims drukkenbolter vendte opp ned i adventismens tredje generasjon. «Det stadige» er et satanisk symbol på hedenskap. Drukkenboltene innførte en forfalsket juvel, som de brakte med seg fra frafallen protestantisme, og som identifiserer «det stadige» som et symbol på Kristus.

Miller’s understanding of his jewels was limited by the history in which he was raised up. Convinced the Second Coming was the next prophetic event, the deadly wound of the papacy in 1798, could only represent the fourth and final earthly kingdom of Daniel two. Miller was also limited in his understanding of “the daily,” for his testimony is that through revelation he was led to a specific method of study, in which he stated that he used his Bible, Cruden’s Concordance and read some newspapers. His decision to study in that manner had simply come into his mind.

Millers forståelse av sine juveler var begrenset av den historien han ble oppreist i. Overbevist om at det annet komme var den neste profetiske hendelsen, kunne pavemaktens dødelige sår i 1798 bare representere det fjerde og siste jordiske riket i Daniel to. Miller var også begrenset i sin forståelse av «det daglige», for hans vitnesbyrd er at han ved åpenbaring ble ledet til en bestemt studiemetode, hvor han uttalte at han brukte sin Bibel, Crudens konkordans og leste noen aviser. Hans beslutning om å studere på den måten var ganske enkelt kommet inn i hans sinn.

> “During, the twelve years I was a deist, I read all histories I could find; but now I loved the Bible It taught of Jesus! But still there was a good deal of the Bible that was dark to me. In 1818 or 19, while conversing with a friend! To whom I made a visit, and who had known and heard me talk while I was a deist, he inquired, in rather a significant manner, ‘What do you think of this text, and that?’ referring to the old texts I objected to while a deist. I understood what he was about, and replied—If you will give me time, I will tell you what they mean. ‘How long time do you want?’ I don’t know, but I will tell you, I replied, for I could not believe that God had given a revelation that could not be understood I then resolved to study my Bible, believing I could find out what the Holy Spirit meant. But as soon as I had formed this resolution the thought came to me—‘Suppose you find a passage that you cannot understand, what will you do?’ This mode of studying the Bible then came to my mind:—I will take the words of such passages, and trace them through the Bible, and find out their meaning in this way. I had Cruden’s Concordance, which I think is the best in the world; so I took that and my Bible, and set down to my desk, and read nothing else, except the newspapers a little, for I was determined to know what my Bible meant. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.

> «I de tolv årene da jeg var deist, leste jeg alle de historiebøker jeg kunne finne; men nå elsket jeg Bibelen. Den lærte om Jesus! Men fremdeles var det en god del av Bibelen som var mørkt for meg. I 1818 eller 1819, mens jeg samtalte med en venn som jeg besøkte, og som hadde kjent meg og hørt meg tale mens jeg var deist, spurte han, på en temmelig betydningsfull måte: «Hva mener du om dette skriftstedet, og om hint?» med henvisning til de gamle tekstene jeg hadde innvendt mot mens jeg var deist. Jeg forstod hva han siktet til, og svarte: Gi meg tid, så skal jeg fortelle deg hva de betyr. «Hvor lang tid trenger du?» Jeg vet ikke, svarte jeg, men jeg skal fortelle deg det; for jeg kunne ikke tro at Gud hadde gitt en åpenbaring som ikke kunne forstås. Da besluttet jeg å studere min Bibel, i den tro at jeg kunne finne ut hva Den Hellige Ånd mente. Men så snart jeg hadde fattet denne beslutningen, kom tanken til meg: «Sett at du finner et avsnitt som du ikke kan forstå, hva vil du da gjøre?» Denne måten å studere Bibelen på kom da i mitt sinn: Jeg vil ta ordene i slike avsnitt og følge dem gjennom Bibelen, og på den måten finne ut deres betydning. Jeg hadde Crudens konkordans, som jeg mener er den beste i verden; så jeg tok den og min Bibel, satte meg ved skrivebordet mitt og leste ikke noe annet, bortsett fra litt av avisene, for jeg var fast bestemt på å få vite hva min Bibel betydde. Apollos Hale, The Second Advent Manual, 65.»

Miller’s jewels were not simply recognized by his method of study, but also by direct revelation from God.

Millers juveler ble ikke bare erkjent gjennom hans studiemetode, men også ved direkte åpenbaring fra Gud.

> “God sent His angel to move upon the heart of a farmer who had not believed the Bible, to lead him to search the prophecies. Angels of God repeatedly visited that chosen one, to guide his mind and open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people. The commencement of the chain of truth was given to him, and he was led on to search for link after link, until he looked with wonder and admiration upon the Word of God. He saw there a perfect chain of truth. That Word which he had regarded as uninspired now opened before his vision in its beauty and glory. He saw that one portion of Scripture explains another, and when one passage was closed to his understanding, he found in another part of the Word that which explained it. He regarded the sacred Word of God with joy and with the deepest respect and awe.” Early Writings, 230.

> «Gud sendte sin engel for å virke på hjertet til en bonde som ikke hadde trodd Bibelen, for å lede ham til å granske profetiene. Guds engler besøkte gjentatte ganger denne utvalgte, for å lede hans sinn og åpne for hans forståelse profetier som alltid hadde vært dunkle for Guds folk. Begynnelsen på sannhetens kjede ble gitt ham, og han ble ledet videre til å granske lenke etter lenke, inntil han med undring og beundring skuet Guds Ord. Der så han en fullkommen sannhetskjede. Det Ordet som han hadde betraktet som uinspirert, åpnet seg nå for hans blikk i sin skjønnhet og herlighet. Han så at én del av Skriften forklarer en annen, og når ett skriftsted var lukket for hans forståelse, fant han i en annen del av Ordet det som forklarte det. Han betraktet Guds hellige Ord med glede og med den dypeste respekt og ærefrykt.» Early Writings, 230.

When Sister White states that “God sent His angel” to Miller, it is identifying that Gabriel was the angel sent to Miller, for “His angel,” is a term assigned to Gabriel.

Når søster White sier at «Gud sendte sin engel» til Miller, identifiserer dette at Gabriel var engelen som ble sendt til Miller, for «sin engel» er en betegnelse som tilskrives Gabriel.

> “The words of the angel, ‘I am Gabriel, that stand in the presence of God,’ show that he holds a position of high honor in the heavenly courts. When he came with a message to Daniel, he said, ‘There is none that holdeth with me in these things, but Michael [Christ] your Prince.’ Daniel 10:21. Of Gabriel the Saviour speaks in the Revelation, saying that ‘He sent and signified it by His angel unto His servant John.’ Revelation 1:1.” The Desire of Ages, 99.

> Engelens ord: «Jeg er Gabriel, som står for Guds åsyn», viser at han innehar en stilling av høy ære i de himmelske saler. Da han kom med et budskap til Daniel, sa han: «Det er ingen som står meg bi i dette, uten Mikael [Kristus], eders fyrste.» Daniel 10:21. Om Gabriel taler Frelseren i Åpenbaringen og sier at «Han sendte bud ved sin engel og kunngjorde det for sin tjener Johannes.» Åpenbaringen 1:1.» Messias, 99.

Gabriel and the other angels were sent to guide Miller’s mind and “open to his understanding prophecies which had ever been dark to God’s people.” His message was not simply developed through his method of study, but also by divine revelation. The very method he employed to study the Bible had come into his mind. When God brings truth to our mind, it is divine revelation as opposed to arriving at truth through the process of rightly dividing the Bible. Miller did both, but divine revelation had to be part of how Miller came to understand the subject of “the daily.”

Gabriel og de andre englene ble sendt for å lede Millers sinn og «åpne for hans forståelse profetier som alltid hadde vært mørke for Guds folk». Hans budskap ble ikke ganske enkelt utviklet gjennom hans studiemetode, men også ved guddommelig åpenbaring. Selve metoden han benyttet for å studere Bibelen, var blitt lagt i hans sinn. Når Gud bringer sannhet inn i vårt sinn, er det guddommelig åpenbaring, i motsetning til å komme frem til sannhet gjennom prosessen med rett å dele Bibelen. Miller gjorde begge deler, men guddommelig åpenbaring måtte være en del av hvordan Miller kom til å forstå emnet «det daglige».

Miller would not have recognized the gender oscillation of Daniel chapter eight, verses nine through twelve, for all he had was the Bible and a concordance that is void of any information concerning the biblical languages. He would not have seen the distinction between “sur” and “rum” which are both translated as “take away.” He would not have seen the distinction between “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary.”

Miller ville ikke ha erkjent kjønnsskiftningen i Daniel kapittel åtte, vers ni til tolv, for alt han hadde, var Bibelen og en konkordans som er blottet for enhver opplysning om de bibelske språkene. Han ville ikke ha sett forskjellen mellom «sur» og «rum», som begge er oversatt med «ta bort». Han ville ikke ha sett forskjellen mellom «miqdash» og «qodesh», som begge er oversatt med «helligdom».

He would not have seen the truth of the word “tamid” that is found one hundred and four times in the Bible. The truth he could not have seen (which is also the truth that he did see), was that of the one hundred and four times that the Hebrew word “tamid” is used in the Bible, only in the book of Daniel is the Hebrew word “tamid” used as a noun. “Tamid” is the Hebrew word that means “continual”, and is translated as “the daily” in the book of Daniel.

Han ville ikke ha sett sannheten om ordet «tamid», som finnes hundre og fire ganger i Bibelen. Den sannheten han ikke kunne ha sett (som også er den sannheten han faktisk så), var at av de hundre og fire gangene det hebraiske ordet «tamid» brukes i Bibelen, er det bare i Daniels bok at det hebraiske ordet «tamid» brukes som et substantiv. «Tamid» er det hebraiske ordet som betyr «stadig», og oversettes med «det daglige» i Daniels bok.

Only in the book of Daniel is the word used as a noun, and the other ninety-nine times it is used as an adverb. For this reason, when the translators of the King James Bible were confronted with Daniel using the word five times as a noun, when all the other writers of the Bible used the word ninety-nine times as an adverb, they were forced by the weight of evidence to correct Daniel’s use of the word as a noun. In order to correct Daniel, they added the word “sacrifice” to the Word, and thus turned a noun into an adverb. And then in order to correct the translators, Ellen White was inspired to record that she, “saw in relation to the ‘Daily,’ that the word ‘sacrifice’ was supplied by man’s wisdom, and does not belong to the text; and that the Lord gave the correct view of it to those who gave the judgment hour cry.”

Bare i Daniels bok brukes ordet som et substantiv, og de øvrige nittini gangene brukes det som et adverb. Av denne grunn, da oversetterne av King James-bibelen ble stilt overfor at Daniel brukte ordet fem ganger som et substantiv, mens alle de andre bibelskribentene brukte ordet nittini ganger som et adverb, ble de av bevisenes tyngde tvunget til å korrigere Daniels bruk av ordet som et substantiv. For å korrigere Daniel tilføyde de ordet «offer» til Ordet, og gjorde således et substantiv om til et adverb. Og deretter, for å korrigere oversetterne, ble Ellen White inspirert til å nedtegne at hun «så i forbindelse med ‘det daglige’ at ordet ‘offer’ var tilføyd ved menneskelig visdom, og ikke hører til i teksten; og at Herren ga den rette forståelsen av det til dem som forkynte domstimens rop.»

Miller, by his own testimony, was seeking to understand “the daily,” which he ultimately did in 2 Thessalonians. But also, by his own testimony, when seeking to understand a word, he would consider every place the word was used, and the word is used ninety-nine other times in the Bible. Yet his testimony of “the daily,” is that he found it nowhere but in the book of Daniel, when he stated, “I read on, and could find no other case in which it [the daily] was found, but in Daniel.” Miller was led to the jewels not alone by his method of study, but also by divine revelation that was given to him through the ministry of angels.

Miller søkte, etter sitt eget vitnesbyrd, å forstå «det stadige», noe han til slutt gjorde i 2 Tessalonikerbrev. Men også, etter sitt eget vitnesbyrd, når han søkte å forstå et ord, ville han undersøke hvert sted ordet ble brukt, og ordet brukes nittini andre ganger i Bibelen. Likevel er hans vitnesbyrd om «det stadige» at han ikke fant det noe annet sted enn i Daniels bok, da han sa: «Jeg leste videre, og kunne ikke finne noe annet tilfelle hvor det [det stadige] fantes, enn i Daniel.» Miller ble ledet til juvelene ikke bare ved sin studiemetode, men også ved guddommelig åpenbaring som ble gitt ham gjennom englers tjeneste.

This is why his understanding of “the daily,” was correct, but limited. He could not recognize that of the five times “the daily” is referenced in the book of Daniel, that one of the three times “the daily” is “taken away,” represented a different meaning than the other two times. One time “the daily” is used with the Hebrew word “rum” and the other two times it is used with the Hebrew word “sur”. Both words are translated as take away, but “rum” in Daniel chapter eight, verse eleven means “to lift up and exalt”, and in chapter eleven, verse thirty-one, and chapter twelve, verse eleven, the word “sur” means “to remove”.

Dette er grunnen til at hans forståelse av «det daglige» var korrekt, men begrenset. Han kunne ikke erkjenne at av de fem gangene «det daglige» omtales i Daniels bok, representerte én av de tre gangene da «det daglige» blir «tatt bort», en annen betydning enn de to andre gangene. Én gang brukes «det daglige» sammen med det hebraiske ordet «rum», og de to andre gangene brukes det sammen med det hebraiske ordet «sur». Begge ordene oversettes med ta bort, men «rum» i Daniel kapittel åtte, vers elleve, betyr «å løfte opp og opphøye», og i kapittel elleve, vers trettien, og kapittel tolv, vers elleve, betyr ordet «sur» «å fjerne».

The theologians that eat and drink the Babylonian diet, argue that whether you remove a thing or whenever you lift up a thing, they both represent a type of removal, so both words are to be understood as possessing the same meaning. They argue that the three times “the daily,” is “taken away” always means to remove, and in doing so, they identify that Daniel was careless in his choice of words. They do not openly say that, but by inference they teach that Daniel should have used the word “sur” in all three occurrences, for according to the theologians he supposedly meant the same thing each time “the daily” was “taken away.”

Teologene som eter og drikker den babylonske diett, hevder at enten man fjerner en ting eller når man løfter opp en ting, representerer begge en form for borttakelse, slik at begge ordene må forstås som å ha samme betydning. De hevder at de tre gangene «det daglige» blir «tatt bort», alltid betyr å fjerne, og ved å gjøre dette påviser de at Daniel var skjødesløs i sitt ordvalg. Dette sier de ikke åpent, men ved slutning lærer de at Daniel burde ha brukt ordet «sur» i alle tre forekomster, for ifølge teologene mente han angivelig det samme hver gang «det daglige» ble «tatt bort».

They do the same thing with the words “miqdash” and “qodesh” which are both translated as “sanctuary,” in verses eleven through fourteen of chapter eight. In each reference of “sanctuary” in those four verses, they insist they all represent God’s sanctuary. By inference again, Daniel should have simply used “qodesh” in all three references, and not used “miqdash” in verse eleven. Miller would not have recognized the distinction between those words, but the modern theologians do, and when they do, they insist that no distinction should be acknowledged. Yet Miller, who did not recognize the distinctions between the words, came to the opposite understanding of the modern theologians.

De gjør det samme med ordene «miqdash» og «qodesh», som begge er oversatt med «helligdom», i vers elleve til fjorten i kapittel åtte. I hver forekomst av «helligdom» i disse fire versene insisterer de på at de alle representerer Guds helligdom. Ved samme slutning burde Daniel ganske enkelt ha brukt «qodesh» i alle tre henvisningene, og ikke ha brukt «miqdash» i vers elleve. Miller ville ikke ha erkjent forskjellen mellom disse ordene, men det gjør de moderne teologene, og når de gjør det, insisterer de på at ingen forskjell bør anerkjennes. Likevel kom Miller, som ikke erkjente forskjellene mellom ordene, til den motsatte forståelsen av de moderne teologene.

The reality is that Daniel was an extremely careful writer, who knew the Hebrew language and was judged as ten times smarter than all the other wise men of Babylon who were very smart men in their society in their own right. If anyone knew the proper usage of the Hebrew language, and how it was to be correctly represented in that particular history, it was Daniel. If Daniel employed different words, it was because they were meant to convey different meanings, which he purposely sought to represent. When Daniel’s distinct use of the words that are translated as “sanctuary” or as “take away” are acknowledged, they uphold Miller’s understanding of “the daily,” which was recognized by Miller in the very passage where Paul identifies that those who hate truth are destined to receive strong delusion.

Virkeligheten er at Daniel var en ytterst omhyggelig forfatter, som kjente det hebraiske språket og ble vurdert som ti ganger klokere enn alle de andre vismennene i Babylon, som i seg selv var meget kloke menn i sitt samfunn. Dersom noen kjente den rette bruken av det hebraiske språket, og hvordan det korrekt skulle gjengis i den aktuelle historien, så var det Daniel. Hvis Daniel benyttet forskjellige ord, var det fordi de var ment å formidle forskjellige betydninger, som han med hensikt søkte å fremstille. Når Daniels særegne bruk av de ordene som oversettes med «helligdom» eller med «ta bort» blir erkjent, stadfester de Millers forståelse av «det stadige», slik Miller erkjente den i selve det avsnittet hvor Paulus identifiserer at de som hater sannheten, er bestemt til å motta en kraftig villfarelse.

Those who hate the truth and believe the lie which produces strong delusion, are also represented as the drunkards of Ephraim, who are represented in two classes. One class is the learned leadership and the other class is the unlearned laity who will only hear what the learned teach them. They are those who hide beneath lies, and who make a covenant with death. They are those whose soul is lifted up in Habakkuk two, and they are the foolish virgins of Matthew twenty-five. They are those who reject the foundational truths of Miller’s dream, which shine ten times brighter at the end (representing the tenth and final test for modern Israel), as typified by the tenth and final test for ancient Israel.

De som hater sannheten og tror løgnen, som frembringer sterk villfarelse, blir også fremstilt som Efraims drankere, som igjen fremstilles i to klasser. Den ene klassen er det lærde lederskapet, og den andre klassen er den ulærde lekstanden, som bare vil høre det de lærde lærer dem. De er dem som skjuler seg under løgner, og som gjør en pakt med døden. De er dem hvis sjel opphøyer seg i Habakkuk to, og de er de dårlige jomfruene i Matteus tjuefem. De er dem som forkaster de grunnleggende sannheter i Millers drøm, som skinner ti ganger klarere ved enden (som representerer den tiende og siste prøven for det moderne Israel), slik dette er forbildet ved den tiende og siste prøven for det gamle Israel.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> And the Lord said unto Moses, How long will this people provoke me? and how long will it be ere they believe me, for all the signs which I have shewed among them? I will smite them with the pestilence, and disinherit them, and will make of thee a greater nation and mightier than they. And Moses said unto the Lord, Then the Egyptians shall hear it, (for thou broughtest up this people in thy might from among them) And they will tell it to the inhabitants of this land: for they have heard that thou Lord art among this people, that thou Lord art seen face to face, and that thy cloud standeth over them, and that thou goest before them, by day time in a pillar of a cloud, and in a pillar of fire by night. Now if thou shalt kill all this people as one man, then the nations which have heard the fame of thee will speak, saying, Because the Lord was not able to bring this people into the land which he sware unto them, therefore he hath slain them in the wilderness. And now, I beseech thee, let the power of my Lord be great, according as thou hast spoken, saying, The Lord is longsuffering, and of great mercy, forgiving iniquity and transgression, and by no means clearing the guilty, visiting the iniquity of the fathers upon the children unto the third and fourth generation. Pardon, I beseech thee, the iniquity of this people according unto the greatness of thy mercy, and as thou hast forgiven this people, from Egypt even until now. And the Lord said, I have pardoned according to thy word: But as truly as I live, all the earth shall be filled with the glory of the Lord. Because all those men which have seen my glory, and my miracles, which I did in Egypt and in the wilderness, and have tempted me now these ten times, and have not hearkened to my voice; Surely they shall not see the land which I sware unto their fathers, neither shall any of them that provoked me see it: But my servant Caleb, because he had another spirit with him, and hath followed me fully, him will I bring into the land whereinto he went; and his seed shall possess it. Numbers 14:11–24.

> Og Herren sa til Moses: Hvor lenge skal dette folket forakte meg? Og hvor lenge skal det vare før de tror på meg, til tross for alle de tegn som jeg har gjort iblant dem? Jeg vil slå dem med pest og gjøre dem arveløse, og av deg vil jeg gjøre et folk større og mektigere enn de. Men Moses sa til Herren: Da vil egypterne få høre det; for du førte dette folket opp fra dem ved din makt. Og de vil fortelle det til innbyggerne i dette landet; for de har hørt at du, Herre, er midt iblant dette folket, at du, Herre, lar deg se ansikt til ansikt, at din sky står over dem, og at du går foran dem, om dagen i en skystøtte og om natten i en ildstøtte. Dersom du nå slår hele dette folket i hjel som én mann, da vil de folkeslag som har hørt ryktet om deg, tale og si: Fordi Herren ikke var i stand til å føre dette folket inn i det landet som han med ed lovet dem, derfor slo han dem i hjel i ørkenen. Og nå ber jeg deg: La min Herres makt bli stor, slik som du har talt da du sa: Herren er langmodig og rik på miskunn, han tilgir misgjerning og overtredelse, men lar slett ikke den skyldige være ustraffet; han hjemsøker fedrenes misgjerning på barna inntil tredje og fjerde ledd. Tilgi, jeg ber deg, dette folkets misgjerning etter din store miskunn, slik som du har tilgitt dette folket fra Egypt og helt til nå. Og Herren sa: Jeg har tilgitt etter ditt ord. Men så sant jeg lever, skal hele jorden fylles med Herrens herlighet. Fordi alle de menn som har sett min herlighet og mine tegn, som jeg gjorde i Egypt og i ørkenen, og som nå har fristet meg disse ti ganger og ikke hørt på min røst, sannelig, de skal ikke få se det landet som jeg med ed lovet deres fedre; ingen av dem som foraktet meg, skal få se det. Men min tjener Kaleb, fordi det var en annen ånd i ham, og han fulgte meg fullt ut, ham vil jeg føre inn i det landet han kom til, og hans ætt skal ta det i eie. 4 Mosebok 14:11–24.

Back to Articles