Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Seven

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke – nummer syv

Number Seven

Tallet sju

Author

Jeff Pippenger

Published

December 9, 2025

Formats

PDF
Word
Song MP3

In the first few articles we included the passage from The Desire of Ages which addresses Christ presenting the parable of the vineyard to the quibbling Jews. The parable of the song of the vineyard is also the song of Moses and the Lamb which the one hundred and forty-four thousand, and inspiration informs us that a “song” in prophecy represents an “experience.” The one hundred and forty-four thousand follow the Lamb whithersoever He goeth, so they will walk through the same experience as did Christ and Moses. Christ as the omega of ancient Israel’s prophetic history and Moses the alpha of ancient Israel’s prophetic history both lived in parallel periods when a former covenant people were being passed by and as a new covenant people were being chosen. The one hundred and forty-four thousand sing the song of Moses and of the Lamb by experiencing a history when a former covenant people are being passed by—while the Lord enters into covenant with His final covenant people.

I de første artiklene tok vi med avsnittet fra Slektenes håp som omhandler Kristi fremstilling av lignelsen om vingården for de kverulerende jødene. Lignelsen om sangen om vingården er også Moses’ og Lammets sang, som de hundre og førtifire tusen synger, og inspirasjonen opplyser oss om at en «sang» i profetien representerer en «erfaring». De hundre og førtifire tusen følger Lammet hvor enn det går, og derfor vil de gjennomleve den samme erfaring som Kristus og Moses gjorde. Kristus, som omega i det gamle Israels profetiske historie, og Moses, som alfa i det gamle Israels profetiske historie, levde begge i parallelle tidsperioder da et tidligere paktsfolk ble forbigått og et nytt paktsfolk ble utvalgt. De hundre og førtifire tusen synger Moses’ og Lammets sang ved å erfare en historie der et tidligere paktsfolk blir forbigått—mens Herren inngår pakt med sitt endelige paktsfolk.

Prophetically when Christ was presenting the parable it aligns with Peter addressing the quibbling Jews at Pentecost. In the final crisis, Jesus presenting the parable to the quibbling Jews, represents those who are singing the song of the vineyard to the drunkards of Ephraim. Peter is presenting the same song at Pentecost, only he is singing in the key of Joel. The song of the vineyard is the song of a former covenant people being divorced during the same time that a new covenant people are being married to the Lord. The virgins who were disappointed and entered into the tarrying time were waiting for the marriage, and the perfect fulfillment would be that they are waiting for the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

Profetisk sett, da Kristus framførte lignelsen, svarer det til at Peter talte til de kverulerende jødene på pinsedagen. I den siste krisen representerer Jesus, idet han framfører lignelsen for de kverulerende jødene, dem som synger vingårdssangen for Efraims drankere. Peter framfører den samme sangen på pinsedagen; bare synger han i Joels toneart. Vingårdssangen er sangen om et folk under den tidligere pakten som blir skilt, samtidig som et folk under den nye pakten blir viet til Herren. Jomfruene som ble skuffet og gikk inn i ventetiden, ventet på bryllupet, og den fullkomne oppfyllelsen ville være at de venter på beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

The book of Joel begins with its first chapter describing how God’s vineyard has been destroyed by the drinkers of wine and strong drink, who have had the “new wine” cut off from their mouths. As soon as Jesus informed the Jews their kingdom would be taken from them and given to a group of husbandmen who will bring forth the genuine fruits of the vineyard, Jesus switched gears and cited the cornerstone in the temple that was set aside, but which was destined to become the capstone. The beginning was going to be repeated at the end, and when this truth is set forth, it is represented as “marvelous.”

Joels bok begynner med at dens første kapittel beskriver hvordan Guds vingård er blitt ødelagt av dem som drikker vin og sterk drikk, og som har fått «den nye vin» avskåret fra sine munner. Så snart Jesus hadde gjort jødene kjent med at deres rike skulle tas fra dem og gis til en gruppe vingårdsmenn som skal bære vingårdens ekte frukter, skiftet Jesus spor og henviste til hjørnesteinen i templet som var blitt satt til side, men som var bestemt til å bli toppsteinen. Begynnelsen skulle bli gjentatt ved enden, og når denne sannheten blir fremstilt, blir den beskrevet som «underfull».

The “rule of first mention” in God’s Word informs us that because Joel first addresses the destruction of the vineyard that it is the primary point of his testimony. Joel is not alone for every major prophet begins their testimony addressing the sins and lost condition of Israel.

«Prinsippet om første omtale» i Guds Ord lærer oss at fordi Joel først omtaler ødeleggelsen av vingården, er dette det primære punktet i hans vitnesbyrd. Joel står ikke alene, for enhver av de store profetene begynner sitt vitnesbyrd med å tale om Israels synder og fortapte tilstand.

In Isaiah twenty-eight the “scornful men which rule” “Jerusalem” are represented as the “drunkards of Ephraim,” and as the “crown of pride.” “Crown” represents leadership and “pride” represents a satanic character.

I Jesaja tjueåtte blir de «spottere som råder» i «Jerusalem», framstilt som «Efraims drukkenbolter» og som «stolthetens krone». «Krone» betegner lederskap, og «stolthet» betegner en satanisk karakter.

The drunkards are contrasted with the remnant (“residue”) who become God’s “crown” of glory, for during the latter rain the Lord sets up His “kingdom of glory” as typified by Him setting up the “kingdom of grace” at the cross. The kingdom of grace at the cross typifies the kingdom of glory at the Sunday law.

Drankerne settes i kontrast til resten («levningen»), som blir Guds «herlige krone», for under sildigregnet oppretter Herren sitt «herlighetens rike», slik dette er forbilledlig framstilt ved at Han opprettet «nådens rike» ved korset. Nådens rike ved korset er et forbilde på herlighetens rike ved søndagsloven.

The latter rain began on 9/11 when the sealing of the one hundred and forty-four thousand and the judgment of the living also began. In the sealing time the outpouring of the Holy Spirit began at 9/11, as Jesus breathed a few drops. It is the foundation and the outpouring of the Holy Spirit at the Midnight Cry that is the capstone. “Marvelous” is a symbol of the period of the outpouring of the spirit from “9/11 unto the Sunday law.”

Den sene regn begynte den 11. september, da beseglingen av de hundre og førtifire tusen og dommen over de levende også begynte. I beseglingstiden begynte utgytelsen av Den Hellige Ånd den 11. september, idet Jesus åndet noen få dråper. Det er grunnvollen, og utgytelsen av Den Hellige Ånd ved Midnattsropet er sluttsteinen. «Underfull» er et symbol på perioden for Åndens utgytelse fra «11. september til søndagsloven».

The parallel, yet opposite symbolism of the “crown” representing leadership is set forth in the narrative of Isaiah twenty-eight when the drunkards who rule Jerusalem are passed by and the leadership of God’s church is given to the residue. This illustrates the parable of the vineyard. The drunkard’s crown is removed and the one hundred and forty-four thousand are then the crown which represents Christ’s kingdom. Isaiah teaches the same truth in chapter twenty-two when Shebna is cast into a far country and replaced with Eliakim. Whether it is the drunkards of Ephraim or Shebna in chapter twenty-two they both represent the leadership of God’s former covenant people being passed by.

Den parallelle, men motsatte symbolikken i at «kronen» representerer lederskap, fremstilles i beretningen i Jesaja tjueåtte, når drankerne som hersker over Jerusalem, blir forbigått og lederskapet i Guds menighet blir gitt til resten. Dette illustrerer lignelsen om vingården. Drankerens krone blir tatt bort, og de hundre og førtifire tusen er deretter kronen som representerer Kristi rike. Jesaja lærer den samme sannheten i kapittel tjueto, når Sebna blir kastet ut i et land langt borte og erstattet med Eljakim. Enten det er Efraims drankere eller Sebna i kapittel tjueto, representerer de begge at lederskapet for Guds folk under den tidligere pakten blir forbigått.

Zechariah identifies the Triumphal Entry, which is also the Midnight Cry, and the verses that follow agree with Isaiah by identifying God’s people as a crown.

Sakarja identifiserer det triumferende inntoget, som også er midnattsropet, og de versene som følger, stemmer overens med Jesaja ved å identifisere Guds folk som en krone.

> Rejoice greatly, O daughter of Zion; shout, O daughter of Jerusalem: behold, thy King cometh unto thee: he is just, and having salvation; lowly, and riding upon an ass, and upon a colt the foal of an ass. And I will cut off the chariot from Ephraim, and the horse from Jerusalem, and the battle bow shall be cut off: and he shall speak peace unto the heathen: and his dominion shall be from sea even to sea, and from the river even to the ends of the earth.

> Fryd deg storlig, du Sions datter; rop med jubel, du Jerusalems datter: se, din konge kommer til deg; han er rettferdig og har frelse, ydmyk og ridende på et esel, på en eselfole, et esels føll. Og jeg vil utrydde stridsvognen fra Efraim og hesten fra Jerusalem, og krigsbuen skal utryddes; og han skal tale fred til hedningefolkene, og hans herredømme skal være fra hav til hav og fra Elven til jordens ender.

> As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water.

> Også deg vil jeg, ved ditt paktsblod, slippe dine fanger ut av den brønn hvor det ikke er vann.

> Turn you to the strong hold, ye prisoners of hope: even today do I declare that I will render double unto thee; When I have bent Judah for me, filled the bow with Ephraim, and raised up thy sons, O Zion, against thy sons, O Greece, and made thee as the sword of a mighty man.

> Vend dere til borgen, dere håpets fanger! Endog i dag forkynner jeg at jeg vil gi deg dobbelt igjen. Når jeg har spent Juda for meg, fylt buen med Efraim, og oppreist dine sønner, Sion, mot dine sønner, Hellas, og gjort deg lik en mektig manns sverd.

> And the Lord shall be seen over them, and his arrow shall go forth as the lightning: and the Lord God shall blow the trumpet, and shall go with whirlwinds of the south. The Lord of hosts shall defend them; and they shall devour, and subdue with sling stones; and they shall drink, and make a noise as through wine; and they shall be filled like bowls, and as the corners of the altar. And the Lord their God shall save them in that day as the flock of his people: for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land. For how great is his goodness, and how great is his beauty! corn shall make the young men cheerful, and new wine the maids. Zechariah 9:9–17.

> Og Herren skal vise seg over dem, og hans pil skal fare ut som lynet; og Herren Gud skal blåse i basunen og dra fram med sønnenvindens stormer. Herren, hærskarenes Gud, skal verge dem; og de skal fortære og underkue med slyngesteiner; og de skal drikke og larme som av vin; og de skal bli fylt som offerskåler, som alterets hjørner. Og Herren deres Gud skal frelse dem på den dag som sitt folks hjord; for de skal være som steinene i en krone, løftet opp som et banner over hans land. For hvor stor er ikke hans godhet, og hvor stor er ikke hans skjønnhet! Korn skal gjøre de unge menn glade, og ny vin de unge kvinner. Sakarja 9:9–17.

Verse eleven (9/11) states, “As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water.” Christ confirmed the covenant with many for one week, and the week began at His baptism. For three and a half years Christ walked among men and in the concluding period of those three and a half years Christ fulfilled Zechariah’s prediction identifying the triumphal entry of the Messiah into Jerusalem. The Midnight Cry began a period which led to Christ’s death, burial and resurrection. Christ’s baptism represents His death, burial and resurrection, so the beginning and ending of the period of three and a half years are the same.

Vers elleve (9/11) sier: «Og også deg vil jeg, ved ditt pakts blod, la dine fanger slippe ut av hulen der det ikke finnes vann.» Kristus stadfestet pakten med de mange i én uke, og uken begynte ved Hans dåp. I tre og et halvt år vandret Kristus blant menneskene, og i den avsluttende delen av disse tre og et halvt årene oppfylte Kristus Sakarjas forutsigelse, idet Han identifiserte Messias’ triumferende inntog i Jerusalem. Midnattsropet innledet en periode som førte til Kristi død, begravelse og oppstandelse. Kristi dåp representerer Hans død, begravelse og oppstandelse, så begynnelsen og avslutningen av perioden på tre og et halvt år er den samme.

Christ’s baptism typifies 9/11, and 9/11 marks the beginning of a period that ends at the Sunday law. At 9/11 the latter rain began to sprinkle and at the Sunday law it is poured out without measure as typified by Christ breathing upon the disciples a few drops of rain in advance of the outpouring at Pentecost.

Kristi dåp er et forbilde på 11. september, og 11. september markerer begynnelsen på en periode som ender ved søndagsloven. Den sene regn begynte å dryppe ved 11. september, og ved søndagsloven utøses den uten mål, slik det er typifisert ved at Kristus åndet på disiplene noen få regndråper på forhånd, før utgytelsen ved pinse.

Zechariah 9:11 aligns with 9/11 and also the Midnight Cry which leads to the Sunday law. At 9/11 the Laodicean message arrived as present truth as it had done in 1856 and 1888. The Laodicean message is given to people who are unaware that they are dead. They are in a “pit” with no latter rain message, for their pit has no water. If Laodicea would just respond to the knocking on their hearts the Lord would raise them out of the pit, for until probation closes at the Sunday law they are “prisoners of hope.”

Sakarja 9:11 stemmer overens med 11. september og også med Midnattsropet, som leder til søndagsloven. Ved 11. september kom budskapet til Laodikea som nærværende sannhet, slik det hadde gjort i 1856 og 1888. Budskapet til Laodikea gis til mennesker som ikke er klar over at de er døde. De er i en «brønn» uten noe budskap om senregnet, for deres brønn har ikke vann. Dersom Laodikea bare ville svare på bankingen på deres hjerter, ville Herren løfte dem opp av brønnen, for inntil nådetiden avsluttes ved søndagsloven, er de «håpets fanger».

> As for thee also, by the blood of thy covenant I have sent forth thy prisoners out of the pit wherein is no water. Turn you to the strong hold, ye prisoners of hope: even to day do I declare that I will render double unto thee. Zechariah 9:11, 12.

> Også deg gjelder dette: Ved ditt paktsblod har jeg latt dine fanger fare ut av hulen hvor det ikke er vann. Vend om til festningen, dere håpets fanger! Endog i dag forkynner jeg at jeg vil gjengjelde deg dobbelt. Sakarja 9:11, 12.

9/11 empowered the message which arrived in 1989. That message is the third angel’s message, but in the structure and terms of the Millerite reformatory movement, 1989 marked the arrival of the first angel. The first angel’s message was empowered on August 11, 1840 by a fulfillment of a prophecy concerning Islam, and it identifies that 1989’s arrival of the third angel would be empowered by a fulfillment of a prophecy concerning Islam.

11. september ga kraft til budskapet som kom i 1989. Dette budskapet er den tredje engels budskap, men i den millerittiske reformbevegelsens struktur og begrepsbruk markerte 1989 ankomsten av den første engelen. Den første engels budskap ble gitt kraft den 11. august 1840 ved oppfyllelsen av en profeti om islam, og det identifiserer at den tredje engelens ankomst i 1989 ville bli gitt kraft ved oppfyllelsen av en profeti om islam.

When the prophecy of Islam was confirmed on August 11, 1840 the angel of Revelation ten descended, thus typifying the descent of the angel of Revelation eighteen on 9/11. The empowerment of the first angel in 1840, and the empowerment of the second angel in 1844 both typify the empowerment of the third angel on 9/11. July 18, 2020 was the arrival of the second angel as typified by the first disappointment of the Millerites on April 19, 1844. The histories of both empowerments of the first and second angels of Millerite history, and also the history of the empowerment of the third angel on 9/11 provide witnesses to the empowerment of the message of the Midnight Cry that arrived in July 2023.

Da profetien om islam ble stadfestet den 11. august 1840, steg engelen i Åpenbaringen ti ned; dette er således et forbilde på engelens nedstigning i Åpenbaringen atten den 11. september. Bemyndigelsen av den første engelen i 1840, og bemyndigelsen av den andre engelen i 1844, er begge forbilder på bemyndigelsen av den tredje engelen den 11. september. Den 18. juli 2020 var den andre engelens ankomst, slik dette var forebildet ved millerittenes første skuffelse den 19. april 1844. Historiene om begge bemyndigelsene av den første og den andre engelen i millerittisk historie, og også historien om bemyndigelsen av den tredje engelen den 11. september, gir vitnesbyrd om bemyndigelsen av Midnattsropets budskap, som ankom i juli 2023.

The period of the sealing begins at 9/11 and ends at the Sunday law. It begins with Christ breathing a few drops of the latter rain and ends with tongues of fire carrying a message to the world at Pentecost. Peter identified Pentecost as a fulfillment of Joel. That being the fact of the matter it establishes that Christ’s breathing was also a fulfillment of Joel, for the Pentecostal season has a specific beginning and ending that demonstrates that the alpha is also the omega. The day of Christ’s resurrection the barley first fruit offering was made, and fifty days later on Pentecost the wheat first fruit offering was lifted up. 9/11 typifies the Midnight Cry that arrives just before and leads to the Sunday law. The perfect fulfillment of Zechariah 9:9 representation of the Midnight Cry is post-July 2023.

Beseglingens tidsperiode begynner ved 11. september og ender ved søndagsloven. Den begynner med at Kristus ånder noen få dråper av senregnet og ender med ildtunger som bærer et budskap til verden ved pinse. Peter identifiserte pinse som en oppfyllelse av Joel. Når dette er sakens faktum, fastslår det at Kristi ånding også var en oppfyllelse av Joel, for pinsesesongen har en bestemt begynnelse og avslutning som viser at alfa også er omega. På dagen for Kristi oppstandelse ble byggets førstegrødeoffer frembåret, og femti dager senere, ved pinse, ble hvetens førstegrødeoffer løftet opp. 11. september er et forbilde på Midnattsropet som kommer like før og leder til søndagsloven. Den fullkomne oppfyllelsen av fremstillingen av Midnattsropet i Sakarja 9:9 er etter juli 2023.

> Rejoice greatly, O daughter of Zion; shout, O daughter of Jerusalem: behold, thy King cometh unto thee: he is just, and having salvation; lowly, and riding upon an ass, and upon a colt the foal of an ass. Zechariah 9:9.

> Gled deg stort, du Sions datter; rop med fryd, du Jerusalems datter! Se, din konge kommer til deg; han er rettferdig og har frelse, saktmodig og ridende på et esel, på en eselfole. Sakarja 9:9.

So Zechariah agrees with Isaiah’s symbolization of God’s people being a crown, but he adds that the crown is also the ensign when he recorded, “for they shall be as the stones of a crown, lifted up as an ensign upon his land“, and Zechariah further echoes the joy associated with Joel’s symbols of “corn” and “new wine,” by stating, “corn shall make the young men cheerful, and new wine the maids.” As we consider the record of the drunkards of Ephraim in chapter twenty-eight, take note that this is the biblical chapter that identifies the “rest and the refreshing.” This is one of the primary passages in the Scriptures concerning the latter rain, so these drunkards of Ephraim must be the same drunks Joel speaks of.

Slik stemmer Sakarja overens med Jesajas symbolbruk av Guds folk som en krone, men han tilføyer at kronen også er banneret når han skriver: «for de skal være som steinene i en krone, løftet opp som et banner over hans land», og Sakarja gir videre gjenklang til den glede som er forbundet med Joels symboler «korn» og «ny vin», idet han sier: «korn skal gjøre de unge menn glade, og ny vin jomfruene.» Når vi betrakter beretningen om Efraims drukkenbolter i kapittel tjueåtte, legg merke til at dette er det bibelske kapittelet som identifiserer «hvilen og vederkvegelsen». Dette er et av de viktigste skriftstedene i Skriften om det sene regn, så disse drukkenboltene i Efraim må være de samme drukkenboltene Joel taler om.

> Woe to the crown of pride, to the drunkards of Ephraim, whose glorious beauty is a fading flower, which are on the head of the fat valleys of them that are overcome with wine! Behold, the Lord hath a mighty and strong one, which as a tempest of hail and a destroying storm, as a flood of mighty waters overflowing, shall cast down to the earth with the hand. The crown of pride, the drunkards of Ephraim, shall be trodden under feet: And the glorious beauty, which is on the head of the fat valley, shall be a fading flower, and as the hasty fruit before the summer; which when he that looketh upon it seeth, while it is yet in his hand he eateth it up. In that day shall the Lord of hosts be for a crown of glory, and for a diadem of beauty, unto the residue of his people, And for a spirit of judgment to him that sitteth in judgment, and for strength to them that turn the battle to the gate. But they also have erred through wine, and through strong drink are out of the way; the priest and the prophet have erred through strong drink, they are swallowed up of wine, they are out of the way through strong drink; they err in vision, they stumble in judgment. For all tables are full of vomit and filthiness, so that there is no place clean. …

> Ve den stolte krans, Efraims drankere, hvis herlige pryd er en visnende blomst, som er på hodet av de fete daler hos dem som er overvunnet av vin! Se, Herren har en som er mektig og sterk; lik et uvær av hagl og en ødeleggende storm, lik en flom av veldige vannmasser som strømmer over, skal han med hånd slå den til jorden. Den stolte krans, Efraims drankere, skal trampes ned under føtter. Og den herlige pryd, som er på hodet av den fete dal, skal bli en visnende blomst og lik den tidlige frukt før sommeren; når den som ser den, får øye på den, sluker han den mens den ennå er i hans hånd. På den dag skal Herren, hærskarenes Gud, være en herlighetens krans og en skjønnhetens diadem for resten av sitt folk, og en dommens ånd for den som sitter til doms, og styrke for dem som driver striden tilbake til porten. Men også disse farer vill ved vin, og ved sterk drikk kommer de på avveier; prest og profet farer vill ved sterk drikk, de oppslukes av vin, de kommer på avveier ved sterk drikk; de farer vill i syn, de vakler i dom. For alle bord er fulle av spye og urenhet, så det ikke finnes et rent sted. …

> Stay yourselves, and wonder; cry ye out, and cry: they are drunken, but not with wine; they stagger, but not with strong drink. For the Lord hath poured out upon you the spirit of deep sleep, and hath closed your eyes: the prophets and your rulers, the seers hath he covered. And the vision of all is become unto you as the words of a book that is sealed, which men deliver to one that is learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I cannot; for it is sealed: And the book is delivered to him that is not learned, saying, Read this, I pray thee: and he saith, I am not learned.

> Stans opp og undres; rop ut og skrik: De er drukne, men ikke av vin; de vakler, men ikke av sterk drikk. For Herren har utøst over dere en dyp søvns ånd, og han har lukket deres øyne; profetene og deres fyrster, seerne, har han dekket til. Og synet av det hele er blitt for dere som ordene i en bok som er forseglet, som en gir til en lærd og sier: Les dette, jeg ber deg. Og han sier: Jeg kan ikke; for den er forseglet. Og boken blir gitt til en som ikke er lærd, og det blir sagt: Les dette, jeg ber deg. Og han sier: Jeg er ikke lærd.

> Wherefore the Lord said, Forasmuch as this people draw near me with their mouth, and with their lips do honour me, but have removed their heart far from me, and their fear toward me is taught by the precept of men: Therefore, behold, I will proceed to do a marvellous work among this people, even a marvellous work and a wonder: for the wisdom of their wise men shall perish, and the understanding of their prudent men shall be hid. Woe unto them that seek deep to hide their counsel from the Lord, and their works are in the dark, and they say, Who seeth us? and who knoweth us? Surely your turning of things upside down shall be esteemed as the potter’s clay: for shall the work say of him that made it, He made me not? or shall the thing framed say of him that framed it, He had no understanding? Isaiah 28:1–8; 29:9–16.

> Derfor sa Herren: Fordi dette folket holder seg nær til meg med sin munn og ærer meg med sine lepper, men holder sitt hjerte langt borte fra meg, og deres frykt for meg er innlært etter menneskebud, derfor, se, vil jeg igjen gjøre et underfullt verk blant dette folk, ja, et underfullt verk og et under; for visdommen hos deres vise menn skal gå til grunne, og forstanden hos deres forstandige menn skal skjules. Ve dem som søker dypt for å skjule sitt råd fra Herren, og hvis gjerninger er i mørket, og som sier: Hvem ser oss? og hvem kjenner oss? Sannelig, deres omvending av alle ting skal regnes som leire i pottemakerens hånd. Skal vel verket si om ham som gjorde det: Han gjorde meg ikke? Eller skal det som er formet, si om ham som formet det: Han hadde ingen forstand? Jesaja 28:1–8; 29:9–16.

The Lord is going to do a “marvelous work” among the drunkards of Ephraim as he removes their wisdom and understanding, the very two elements associated with understanding the increase of knowledge when a prophetic message is unsealed. It is the wise who understand. Part of the “marvelous work” is removing the knowledge that is unsealed by the Lion of the tribe of Judah from the minds of the drunkards of Ephraim. The separation of the wise and wicked is part of the Lord’s “marvelous work.” It is the everlasting gospel. After Christ led the quibbling Jews through the parable of the vineyard and thus trapped them into pronouncing their own judgment, He asked a question from Psalm 118:

Herren skal utføre et «underfullt verk» blant Efraims drukkenbolter idet han tar fra dem deres visdom og forstand, nettopp de to elementene som er knyttet til å forstå kunnskapsøkningen når et profetisk budskap blir avforseglet. Det er de vise som forstår. En del av det «underfulle verk» er å fjerne den kunnskap som blir avforseglet av Løven av Juda stamme, fra Efraims drukkenbolters sinn. At de vise og de ugudelige skilles fra hverandre, er en del av Herrens «underfulle verk». Det er det evige evangelium. Etter at Kristus hadde ført de ordstridige jødene gjennom lignelsen om vingården og således fanget dem i at de avsa sin egen dom, stilte han et spørsmål fra Salme 118:

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvelous in our eyes. This is the day which the Lord hath made; we will rejoice and be glad in it. Psalms 118:22–24.

> Steinen som bygningsmennene forkastet, er blitt hjørnesteinen. Dette er Herrens verk; det er underfullt i våre øyne. Dette er den dag som Herren har gjort; vi vil fryde og glede oss på den. Salmene 118:22–24.

The Lord is to accomplish “a marvelous work and a wonder” upon the drunkards of Ephraim and it includes removing their ability to recognize truth. The “head stone of the corner” is marvelous in the eyes of those who possess Joel’s “new wine.”

Herren skal fullbyrde «et underfullt verk og et under» over Efraims drukkenbolter, og det innbefatter å ta fra dem evnen til å gjenkjenne sannheten. «Hjørnesteinen» er underfull i øynene på dem som eier Joels «nye vin».

The drunkards cannot read the book that is sealed whether it is the leadership represented as “learned” or the laity represented by the “not learned.” It is impossible for the drunkards to understand rightly the prophetic testimony of Scriptures as represented as “the book that is sealed.” The drunkards are also twice identified as being “out of the way.” Once again this is recorded in Isaiah twenty-eight a premier latter rain passage of Scripture, where Isaiah identifies the “rest and refreshing” that the drunkards would not hear. The “rest and refreshing” is a message, for it can be heard.

De berusede kan ikke lese den boken som er forseglet, enten det er lederskapet representert som «de lærde», eller legfolket representert ved «de ulærde». Det er umulig for de berusede å forstå Skriftenes profetiske vitnesbyrd rett, slik det er fremstilt som «den bok som er forseglet». De berusede blir også to ganger identifisert som dem som er «ute av veien». Enda en gang er dette nedtegnet i Jesaja tjueåtte, et fremragende skriftsted om senregnet, hvor Jesaja identifiserer «hvile og vederkvegelse», som de berusede ikke ville høre. «Hvile og vederkvegelse» er et budskap, for det kan høres.

That drunkenness has taken the drunkards out of the way of Jeremiah’s “old paths” which is the “way” to walk in and find the latter rain, represented as “rest” by Jeremiah. The rejection of the latter rain message by the drunkards of Ephraim is a specific subject of God’s Word. They are drunk because they refused to return to the foundational history which provides the blueprint for the history of the one hundred and forty-four thousand which is the history of the latter rain.

Denne beruselsen har ført drankerne bort fra Jeremias «gamle stier», som er den «vei» man skal vandre på og finne det sene regn, framstilt som «hvile» av Jeremia. Forkastelsen av budskapet om det sene regn av Efraims drankere er et særskilt emne i Guds Ord. De er beruset fordi de nektet å vende tilbake til den grunnleggende historien, som gir mønsteret for historien om de hundre og førtifire tusen, hvilken er historien om det sene regn.

The “marvelous work” that is accomplished upon the drunkards of Ephraim occurs during the outpouring of the latter rain. During the latter rain a testing message produces two classes of worshippers, which are illustrated by the “wine” which they partake of. The wicked have refused to base their prophetic application upon the lines of sacred history and those who employ the “line upon line” methodology of Isaiah twenty-eight partake of the “new wine.” The wicked’s drunkenness is manifested by their inability to understand prophecy, and their blind condition was caused by an unwillingness to return to the foundational old paths. Jesus rebuked the quibbling Jews by asking if they had ever read about the stone which is rejected, and becomes the head of the corner.

Det «underfulle verk» som blir fullført over Efraims drukkenbolter, finner sted under utgytelsen av senregnet. Under senregnet frembringer et prøvende budskap to klasser av tilbedere, som blir illustrert ved den «vin» de drikker av. De ugudelige har nektet å grunne sin profetiske anvendelse på den hellige histories linjer, og de som benytter «bud på bud»-metodikken i Jesaja tjueåtte, drikker av den «nye vin». De ugudeliges beruselse kommer til syne i deres manglende evne til å forstå profetien, og deres blinde tilstand ble forårsaket av en uvilje mot å vende tilbake til de gamle grunnleggende stier. Jesus irettesatte de ordstridige jødene ved å spørre om de aldri hadde lest om steinen som blir forkastet og blir hovedhjørnesteinen.

The stone which becomes the head of the corner represents that the prophetic truth that the foundation or cornerstone is duplicated in the capstone. The alpha stone is also the omega stone. The primary prophetic principle which establishes and upholds the methodology of line upon line, (which is the methodology of the latter rain) is that the beginning of a thing illustrates the end of a thing. The primary prophetic principle in the Millerite movement was the day for a year principle that was confirmed when the angel of Revelation ten descended. The primary prophetic principle in the movement of the one hundred and forty-four thousand is that the beginning illustrates the end which was confirmed when the angel of Revelation eighteen descended.

Steinen som blir hovedhjørnesteinen, representerer at den profetiske sannheten om at grunnsteinen eller hjørnesteinen blir gjentatt i toppsteinen. Alfa-steinen er også omega-steinen. Det grunnleggende profetiske prinsippet som etablerer og opprettholder metodologien linje på linje, (som er senregnets metodologi), er at begynnelsen på en ting illustrerer enden på en ting. Det grunnleggende profetiske prinsippet i millerittbevegelsen var dag-for-år-prinsippet, som ble stadfestet da engelen i Åpenbaringen ti steg ned. Det grunnleggende profetiske prinsippet i de hundre og førtifire tusens bevegelse er at begynnelsen illustrerer enden, noe som ble stadfestet da engelen i Åpenbaringen atten steg ned.

God’s prophetic Word is very detailed in its explanation of the factors involved with the latter rain. One of those facts is that the drunkards of Ephraim are not capable of recognizing the latter rain, and this was typified by the Jews who were suggesting to Peter that the disciples were drunk. The main principle of the methodology is directly set forth as Alpha and Omega repeatedly within God’s Word, but the Word has been sealed unto them. The methodology, the main prophetic rule and the message of the latter rain are some of the sanctified themes in a prophetic line of history that is represented as a “marvelous work.”

Guds profetiske Ord er svært detaljert i sin forklaring av de faktorene som er involvert i sildigregnet. Ett av disse forholdene er at Efraims drankere ikke er i stand til å gjenkjenne sildigregnet, og dette ble forbilledlig fremstilt ved jødene som antydet overfor Peter at disiplene var drukne. Hovedprinsippet i metodologien blir direkte fremstilt som Alfa og Omega gjentatte ganger i Guds Ord, men Ordet har vært forseglet for dem. Metodologien, den viktigste profetiske regelen og budskapet om sildigregnet er noen av de helligede temaene i en profetisk historielinje som fremstilles som et «underfullt verk».

> Again the word of the Lord of hosts came to me, saying, Thus saith the Lord of hosts; I was jealous for Zion with great jealousy, and I was jealous for her with great fury. Thus saith the Lord; I am returned unto Zion, and will dwell in the midst of Jerusalem: and Jerusalem shall be called a city of truth; and the mountain of the Lord of hosts the holy mountain. Thus saith the Lord of hosts; There shall yet old men and old women dwell in the streets of Jerusalem, and every man with his staff in his hand for very age. And the streets of the city shall be full of boys and girls playing in the streets thereof.

> Og Herrens, hærskarenes Guds, ord kom igjen til meg og lød slik: Så sier Herren, hærskarenes Gud: Jeg var nidkjær for Sion med stor nidkjærhet, og jeg var nidkjær for henne med stor harme. Så sier Herren: Jeg er vendt tilbake til Sion og vil bo midt i Jerusalem; og Jerusalem skal kalles sannhetens by, og fjellet som tilhører Herren, hærskarenes Gud, det hellige fjell. Så sier Herren, hærskarenes Gud: Enda skal gamle menn og gamle kvinner bo på Jerusalems gater, hver mann med sin stav i hånden på grunn av høy alder. Og byens gater skal være fulle av gutter og piker som leker i gatene der.

> Thus saith the Lord of hosts; If it be marvellous in the eyes of the remnant of this people in these days, should it also be marvellous in mine eyes? saith the Lord of hosts. Thus saith the Lord of hosts; Behold, I will save my people from the east country, and from the west country; And I will bring them, and they shall dwell in the midst of Jerusalem: and they shall be my people, and I will be their God, in truth and in righteousness. Thus saith the Lord of hosts; Let your hands be strong, ye that hear in these days these words by the mouth of the prophets, which were in the day that the foundation of the house of the Lord of hosts was laid, that the temple might be built. For before these days there was no hire for man, nor any hire for beast; neither was there any peace to him that went out or came in because of the affliction: for I set all men every one against his neighbour. But now I will not be unto the residue of this people as in the former days, saith the Lord of hosts. Zechariah 8:1–11.

> Så sier Herren, hærskarenes Gud: Om dette synes underfullt i øynene på resten av dette folket i disse dager, skulle det da også synes underfullt i mine øyne? sier Herren, hærskarenes Gud. Så sier Herren, hærskarenes Gud: Se, jeg vil frelse mitt folk fra landet i øst og fra landet i vest. Og jeg vil føre dem hit, og de skal bo midt i Jerusalem; og de skal være mitt folk, og jeg vil være deres Gud, i sannhet og rettferdighet. Så sier Herren, hærskarenes Gud: La hendene være sterke, dere som i disse dager hører disse ord av profetenes munn, de som talte på den dag da grunnvollen ble lagt til Herren, hærskarenes Guds hus, for at templet skulle bygges. For før disse dager var det ingen lønn for menneske og ingen lønn for fe; det var heller ingen fred for den som gikk ut eller kom inn, på grunn av trengselen; for jeg lot alle mennesker, hver og én, stå mot sin neste. Men nå vil jeg ikke være mot resten av dette folket som i de tidligere dager, sier Herren, hærskarenes Gud. Sakarja 8:1–11.

Zechariah states, “Let your hands be strong, ye that hear in these days these words by the mouth of the prophets, which were in the day that the foundation of the house of the Lord of hosts was laid, that the temple might be built.” What strengthens God’s people is the message of the foundation that becomes the headstone. That message is that the Millerite history is repeated in the history of the one hundred and forty-four thousand.

Sakaria sier: «La deres hender være sterke, dere som i disse dager hører disse ord ved profetenes munn, de som lød på den dag da grunnvollen til Herren, hærskarenes Guds hus, ble lagt, for at templet skulle bli bygd.» Det som styrker Guds folk, er budskapet om grunnvollen som blir til hjørnesteinen. Dette budskapet er at milleritt-historien blir gjentatt i historien om de hundre og førtifire tusen.

Christ askes, “If it be marvellous in the eyes of the remnant of this people in these days, should it also be marvellous in mine eyes?” That question identifies the prophetic period of God’s “marvelous work” that is the subject of every prophet, but it also identifies when the Laodicean movement of the one hundred and forty-four thousand changes unto the Philadelphian movement of the one hundred and forty-four thousand. It is the same point as when they are sealed, and the same point the movement changes from militant to triumphant, which is also where the work of combining divinity with humanity among this group of people is finalized as the sanctuary is truly cleansed. This can be recognized in the verses for the prophetic history represented by His “marvelous work” is marvelous in God’s eyes and the eyes of the remnant, and eye to eye is a symbol of unity. The unity here represented is speaking of the sealing of God’s people who follow the Lamb withersoever He goeth who have reached a point that they would die rather than sin and misrepresent the character of Christ.

Kristus spør: «Om det er underfullt i øynene på resten av dette folket i disse dager, skulle det også være underfullt i Mine øyne?» Dette spørsmålet identifiserer den profetiske perioden for Guds «underfulle verk», som er emnet hos enhver profet, men det identifiserer også når den laodikeiske bevegelsen av de hundre og førtifire tusen forandres til den filadelfiske bevegelsen av de hundre og førtifire tusen. Det er det samme punktet som når de blir beseglet, og det samme punktet hvor bevegelsen skifter fra stridende til triumferende, hvilket også er der verket med å forene guddommelighet med menneskelighet blant denne gruppen mennesker fullendes idet helligdommen virkelig renses. Dette kan erkjennes i versene, for den profetiske historien som er fremstilt ved Hans «underfulle verk», er underfull i Guds øyne og i restens øyne, og øye mot øye er et symbol på enhet. Enheten som her fremstilles, taler om beseglingen av Guds folk, de som følger Lammet hvor enn Han går, og som har nådd et punkt hvor de heller ville dø enn å synde og gi en uriktig fremstilling av Kristi karakter.

Micah identifies the foundational history of ancient Israel as “marvelous things.”

Mika betegner oldtidens Israels grunnleggende historie som «underfulle ting».

> According to the days of thy coming out of the land of Egypt will I show unto him marvellous things. Micah 7:15.

> Som i de dager da du drog ut av landet Egypt, vil jeg la ham se underfulle ting. Mika 7:15.

The “marvelous works” are foundational history which is “marvelous” because the foundational history is repeated in the ending history, represented by the capstone. The “marvelous works” are the history that begins with the corner stone and ends with the “cap stone.” His “marvelous works” were manifested in the history of Moses and repeated in the history of Christ. Moses was the corner stone and Christ was the cap stone. Moses is alpha and Christ omega prophetically.

De «underfulle gjerninger» er grunnleggende historie, som er «underfull» fordi den grunnleggende historien blir gjentatt i avslutningshistorien, representert ved toppsteinen. De «underfulle gjerninger» er den historien som begynner med hjørnesteinen og ender med «toppsteinen». Hans «underfulle gjerninger» ble åpenbart i Moses’ historie og gjentatt i Kristi historie. Moses var hjørnesteinen, og Kristus var toppsteinen. Moses er profetisk alfa, og Kristus omega.

> “Beginning at Moses, the very Alpha of Bible history, Christ expounded in all the Scriptures the things concerning Himself.” The Desire of Ages, 797.

> «Idet Han begynte med Moses, selve alfaen i Bibelens historie, utla Kristus i alle Skriftene det som handlet om Ham selv.» The Desire of Ages, 797.

Moses taught, and Peter used Moses’ words at Pentecost to identify that Moses typified Christ.

Moses underviste, og Peter brukte Moses’ ord på pinsedagen for å påvise at Moses var et forbilde på Kristus.

> But those things, which God before had showed by the mouth of all his prophets, that Christ should suffer, he hath so fulfilled. Repent ye therefore, and be converted, that your sins may be blotted out, when the times of refreshing shall come from the presence of the Lord; And he shall send Jesus Christ, which before was preached unto you: Whom the heaven must receive until the times of restitution of all things, which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began. For Moses truly said unto the fathers, A prophet shall the Lord your God raise up unto you of your brethren, like unto me; him shall ye hear in all things whatsoever he shall say unto you. And it shall come to pass, that every soul, which will not hear that prophet, shall be destroyed from among the people. Yea, and all the prophets from Samuel and those that follow after, as many as have spoken, have likewise foretold of these days. Acts 3:18–24.

> Men det som Gud forut hadde kunngjort ved alle sine profeters munn, at Kristus skulle lide, det har han således oppfylt. Derfor, fatt et annet sinn og vend om, så deres synder kan bli utslettet, for at tider med vederkvegelse kan komme fra Herrens åsyn, og han kan sende Jesus Kristus, han som på forhånd ble forkynt for dere. Ham må himmelen ta imot inntil gjenopprettelsens tider for alle ting, som Gud har talt om ved alle sine hellige profeters munn fra eldgamle dager. For Moses sa sannelig til fedrene: En profet lik meg skal Herren deres Gud oppreise for dere av deres brødre; ham skal dere høre i alle ting, alt det han sier til dere. Og det skal skje at hver sjel som ikke vil høre den profeten, skal bli utryddet av folket. Ja, og alle profetene, fra Samuel og dem som fulgte etter, så mange som har talt, har også forutsagt disse dager. Apg 3:18–24.

Moses as alpha and Christ as omega was established by Peter’s second witness of Moses at the Pentecostal outpouring, and in so doing Peter is emphasizing and identifying that a primary component of the latter rain message (and the controversy raised against it) is the prophetic principle of “alpha and omega.” That principle is the one hundred and forty-four thousand’s counterpart to the year/day principle in Millerite history. The principle of “alpha and omega” is the principle of ‘the foundation becoming the cap stone,’ it is the principles of ‘Moses and the Lamb;’ and therefore is identified by inspiration as one of the verses in the song of the vineyard, which is also the song of Moses and the Lamb.

Moses som alfa og Kristus som omega ble stadfestet ved Peters andre vitnesbyrd om Moses ved pinseutgytelsen, og ved å gjøre dette understreker og identifiserer Peter at en hovedbestanddel i senregnsbudskapet (og striden som ble reist mot det) er det profetiske prinsippet om «alfa og omega». Dette prinsippet er de hundre og førtifire tusens motstykke til år/dag-prinsippet i millerittisk historie. Prinsippet om «alfa og omega» er prinsippet om at «grunnvollen blir hjørnesteinen på toppen»; det er prinsippene om «Moses og Lammet»; og derfor blir det ved inspirasjon identifisert som ett av versene i vingårdens sang, som også er Moses’ og Lammets sang.

The beginning and ending that is represented by the various prophetic lines represent the history where God accomplishes His “marvelous works,” and it is the light that is brought out from recognizing what the symbol of “marvelous works” represents that transforms a Laodicean unto a Philadelphia thus becoming a stone in a temple that is being built, as was the Millerite temple built in 46 years leading up to October 22, 1844 when the Lord suddenly came to His temple.

Begynnelsen og avslutningen som er fremstilt ved de ulike profetiske linjene, representerer den historie hvor Gud fullbyrder sine «underfulle gjerninger», og det er det lys som fremkommer ved å erkjenne hva symbolet «underfulle gjerninger» representerer, som forvandler en laodikeer til en filadelfier og således gjør ham til en stein i et tempel som er under oppførelse, slik det millerittiske tempel ble bygget i 46 år frem til 22. oktober 1844, da Herren plutselig kom til sitt tempel.

> If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. Unto you therefore which believe he is precious: but unto them which be disobedient, the stone which the builders disallowed, the same is made the head of the corner, And a stone of stumbling, and a rock of offence, even to them which stumble at the word, being disobedient: whereunto also they were appointed. But ye are a chosen generation, a royal priesthood, an holy nation, a peculiar people; that ye should show forth the praises of him who hath called you out of darkness into his marvellous light: Which in time past were not a people, but are now the people of God: which had not obtained mercy, but now have obtained mercy. 1 Peter 2:3–10.

> Så sant dere har smakt at Herren er nådig. Kom til ham, den levende stein, som vel ble forkastet av mennesker, men er utvalgt av Gud og dyrebar. Også dere blir, som levende steiner, oppbygd til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, som er velbehagelige for Gud ved Jesus Kristus. Derfor heter det også i Skriften: Se, jeg legger i Sion en hovedhjørnestein, utvalgt, dyrebar; og den som tror på ham, skal ikke bli til skamme. For dere som tror, er han altså dyrebar; men for dem som er ulydige: Den stein som bygningsmennene forkastet, den er blitt hovedhjørnesteinen, og en snublestein og en anstøtsklippe for dem som snubler ved ordet, idet de er ulydige; og til dette ble de også satt. Men dere er en utvalgt slekt, et kongelig presteskap, et hellig folk, et eiendomsfolk, for at dere skal forkynne hans storverk, han som kalte dere fra mørket til sitt underfulle lys. Dere som før ikke var et folk, men nå er Guds folk; dere som ikke hadde funnet miskunn, men nå har funnet miskunn. 1 Peter 2:3–10.

To be called into His marvelous light identifies when the call is made, for the waymark of 1888, which is aligned by inspiration as the rebellion of Korah in the alpha history of Moses is brought to the last days it aligns with 9/11, when the Laodicean message arrives with the third angel according to inspiration. Laodiceans in prophecy are “blind,” meaning they are in darkness, and the call to come out of darkness began when the Laodicean message arrived in 1856, 1888 and 9/11. At 9/11 the “call out of darkness” was not only a call to understand the light of the angel of Revelation eighteen, but also a call to the hearer into the very history where God’s “marvelous works” will find their perfect fulfillments.

Å bli kalt inn i Hans underfulle lys angir når kallet blir gitt, for veimerket i 1888, som ved inspirasjon er samstilt med Korahs opprør i Mose alfa-historie, når det føres frem til de siste dager, samstemmer det med 11. september, da det laodikeiske budskapet kommer sammen med den tredje engel ifølge inspirasjonen. Laodikeere i profetien er «blinde», hvilket betyr at de er i mørke, og kallet til å komme ut av mørket begynte da det laodikeiske budskapet kom i 1856, 1888 og 11. september. Den 11. september var «kallet ut av mørket» ikke bare et kall til å forstå lyset fra engelen i Åpenbaringen atten, men også et kall til tilhøreren inn i selve den historie hvor Guds «underfulle gjerninger» skal finne sine fullkomne oppfyllelser.

It has been demonstrated repeatedly over the past three decades that the prophetic definition of the “everlasting gospel” is a history where a prophetic truth is unsealed which initiates a three-step testing process, with two characteristics of distinction in the three tests. The first two tests are different in nature than the third, for the third is a litmus test which demonstrates whether you passed the first and second tests. The other distinction in the everlasting gospel is that you must pass the current test to be involved with the following test.

Det er blitt gjentatte ganger påvist gjennom de siste tre tiårene at den profetiske definisjonen av det «evige evangelium» er en historie hvor en profetisk sannhet blir avforseglet, og som innleder en prøvingsprosess i tre trinn, med to særegne kjennetegn ved de tre prøvene. De to første prøvene er av en annen karakter enn den tredje, for den tredje er en lakmusprøve som viser om du bestod den første og den andre prøven. Det andre særtrekket ved det evige evangelium er at du må bestå den nåværende prøven for å bli involvert i den etterfølgende prøven.

The history of the “marvelous works” is also the history where the “everlasting gospel” reaches its climax, for the hour of judgment that is announced by the first angel and identified as the everlasting gospel finds its perfect fulfillment beginning at 9/11. The judgment that is being warned about for the Millerites was October 22, 1844 when the door closed in the parable of the ten virgins, thus typifying the Sunday law when the door closes again in the parable of the ten virgins. 9/11 is announcing that the hour of God’s executive judgment begins at the Sunday law, just as the Millerites announced that the hour of the investigative judgment began on October 22, 1844.

Historien om de «underfulle gjerninger» er også historien der det «evige evangelium» når sitt klimaks, for den dommens time som blir forkynt av den første engelen og identifisert som det evige evangelium, finner sin fullkomne oppfyllelse med begynnelse ved 11. september. Den dommen som det ble advart om for millerittene, var 22. oktober 1844, da døren ble lukket i lignelsen om de ti jomfruer, og dette er således et forbilde på søndagsloven, når døren lukkes igjen i lignelsen om de ti jomfruer. 11. september kunngjør at timen for Guds fullbyrdende dom begynner ved søndagsloven, akkurat slik millerittene forkynte at timen for den undersøkende dom begynte 22. oktober 1844.

From 9/11 unto the Sunday law is a period that is represented as “Gods’ marvelous works,” and just as the foundational stone that becomes “the head of the corner,” and just as the “Pentecostal season,” and just as “Habakkuk chapter two,” and as “the sealing time of the one hundred and forty-four thousand,” and as “the image of the beast testing time,” and as “the everlasting gospel,” and as “the sacred history of 1840 to 1844,” and as the history of “Revelation chapter ten,” and as “the history from Christ’s baptism unto His death.”

Fra 11. september og frem til søndagsloven er det en periode som fremstilles som «Guds underfulle gjerninger», og likesom grunnsteinen som blir til «hjørnesteinen», og likesom «pinsetiden», og likesom «Habakkuk kapittel to», og som «beseglingstiden for de hundre og førtifire tusen», og som «prøvetiden ved dyrets bilde», og som «det evige evangelium», og som «den hellige historie fra 1840 til 1844», og som historien i «Åpenbaringen kapittel ti», og som «historien fra Kristi dåp til Hans død».

The history represented in a fractal by His baptism began the period of 2520 days that ended at the cross. Christ’s baptism represented His death, burial and resurrection which was literally fulfilled at the end of the 1260 days.

Historien som i en fraktal er framstilt ved Hans dåp, innledet perioden på 2520 dager som endte ved korset. Kristi dåp framstilte Hans død, begravelse og oppstandelse, som bokstavelig ble oppfylt ved slutten av de 1260 dagene.

When the Holy Spirit descended at Christ’s baptism it typified the descent of the angel of Revelation eighteen on 9/11. 1260 prophetic days later the events symbolized by baptism were literally fulfilled at the cross. The history from the baptism to the cross contains a symbolic alpha history which is fulfilled literally at the end of the period. The alpha and omega histories are fractals of the entire overall history. The history from the baptism to the cross is “God’s marvelous works,” and that history is also represented by “Christ’s baptism” and also by His literal “death, burial and resurrection,” and therefore also by “the baptism of ancient Israel at the Red Sea,” and also by “the baptism of the eight souls during the history of Noah.” All of these periods represent the history of His “marvelous works.”

Da Den Hellige Ånd steg ned ved Kristi dåp, var dette et forbilde på nedstigningen av engelen i Åpenbaringen atten den 11. september. 1260 profetiske dager senere ble de hendelser som dåpen symboliserte, bokstavelig oppfylt ved korset. Historien fra dåpen til korset inneholder en symbolsk alfa-historie som oppfylles bokstavelig ved periodens slutt. Alfa- og omega-historiene er fraktaler av den samlede overordnede historien. Historien fra dåpen til korset er «Guds underfulle gjerninger», og denne historien fremstilles også ved «Kristi dåp» og også ved Hans bokstavelige «død, begravelse og oppstandelse», og derfor også ved «det gamle Israels dåp i Rødehavet», og også ved «de åtte sjelenes dåp under Noahs historie». Alle disse periodene representerer historien om Hans «underfulle gjerninger».

When it comes to the number 8 as a symbol of resurrection it was those eight souls on the ark that are the first mention of the number eight as a symbol, and with the rule of first mention, all the prophetic details are in the first mention. The eight souls are going from the old earth to a new earth, are they not?

Når det gjelder tallet 8 som et symbol på oppstandelse, var det de åtte sjelene i arken som utgjør den første omtalen av tallet åtte som et symbol, og etter regelen om første omtale finnes alle de profetiske detaljene i den første omtalen. De åtte sjelene går fra den gamle jorden til en ny jord, gjør de ikke?

Those eight souls lived through the time of the rain, but all who refused the warning message of the rain died, correct? The “8” souls that go to the new earth that are represented with the history of the rejected warning message, the closed door, the rain and the new earth went through a dispensational change from the old world to the new world.

Disse åtte sjelene levde gjennom regnets tid, men alle som avviste regnets advarselsbudskap døde, ikke sant? De «8» sjelene som går til den nye jord, og som fremstilles gjennom historien om det forkastede advarselsbudskapet, den lukkede dør, regnet og den nye jord, gikk gjennom en dispensasjonell forandring fra den gamle verden til den nye verden.

The dispensational change that marks the eight souls who are the one hundred and forty-four thousand is the transition from Laodicea unto Philadelphia, which is also the transition from the church militant composed of wheat and tares unto the church triumphant composed of only the first fruit wheat offering that is lifted up as an ensign offering for all the world to see, similar to viewing a lone boat upon stormy waters. Those people are the 8 that is of the 7, and the history of the ark crossing and the Red Sea crossing are both illustrations of His “marvelous works.”

Den dispensasjonelle forandringen som kjennetegner de åtte sjeler som er de hundre og førtifire tusen, er overgangen fra Laodikea til Filadelfia, som også er overgangen fra den stridende kirke, sammensatt av hvete og ugress, til den triumferende kirke, sammensatt utelukkende av den førstegrødens hveteoffer som løftes opp som et banneroffer for at hele verden skal se det, likt synet av en enslig båt på stormfulle vann. Disse menneskene er de 8 som er av de 7, og historien om arkens krysning og krysningen av Rødehavet er begge fremstillinger av Hans «underfulle gjerninger».

Those souls are they who were resurrected in fulfillment of Revelation 11:11. They are God’s covenant people, represented by their father Abraham who bore the token of the covenant through circumcision that was to take place on the eighth day.

Disse sjelene er dem som ble oppreist til liv i oppfyllelse av Åpenbaringen 11:11. De er Guds paktsfolk, representert ved sin far Abraham, som bar pakts tegnet ved omskjærelsen, hvilken skulle finne sted på den åttende dag.

All these lines represent the same period of time, and that period of time begins with the foundations of 9/11 and ends at the Sunday law. 9/11 is the foundation stone and the Sunday law is the cap stone. In the history of rebuilding Jerusalem in the time of Nehemiah and Ezra the foundation was completed during the history of the first decree and the temple itself was finished well before the third decree. In Millerite history the foundations were established in May of 1842 when the 1843 chart was published. The Millerite temple was to be forty-six years in erecting, from 1798 unto 1844. Before October 22, 1844 the Millerite temple was finished, the cap stone being the Midnight Cry. When the Midnight Cry concluded on October 22, 1844 the alpha and third decree of 457 BC had met its counterpart in the omega of 1844. 457 BC as the alpha to the 2300 years and 1844 as the omega. Both the same at one level, for a decree or an angel are both messages, and they both typify the Sunday law, where there will be a decree and where the third angel’s message swells to a loud cry.

Alle disse linjene representerer den samme tidsperioden, og denne tidsperioden begynner med fundamentene ved 11. september og ender ved søndagsloven. 11. september er grunnsteinen, og søndagsloven er toppsteinen. I historien om gjenoppbyggingen av Jerusalem på Nehemias’ og Esras tid ble fundamentet fullført i løpet av historien om det første dekretet, og selve templet ble fullført lenge før det tredje dekretet. I millerittisk historie ble fundamentene lagt i mai 1842, da 1843-kartet ble utgitt. Det millerittiske templet skulle være førtiseks år under oppførelse, fra 1798 til 1844. Før 22. oktober 1844 var det millerittiske templet fullført, idet toppsteinen var Midnattsropet. Da Midnattsropet ble avsluttet den 22. oktober 1844, hadde alfaen og det tredje dekretet i 457 f.Kr. møtt sitt motstykke i omegaen i 1844. 457 f.Kr. som alfa til de 2300 år, og 1844 som omega. Begge er de på ett nivå det samme, for et dekret eller en engel er begge budskap, og begge er de forbilder på søndagsloven, hvor det vil være et dekret, og hvor den tredje engels budskap svulmer til et høyt rop.

From 457 BC until 408 BC, forty-nine years were identified by Daniel as the period of time when the Jews would finish building “the street shall be built again, and the wall, even in troublous times.”

Fra 457 f.Kr. til 408 f.Kr. ble førtini år av Daniel angitt som den tidsperioden da jødene skulle fullføre byggingen: «gaten skal bygges opp igjen, og muren, endog i trengselens tider.»

> Know therefore and understand, that from the going forth of the commandment to restore and to build Jerusalem unto the Messiah the Prince shall be seven weeks, and threescore and two weeks: the street shall be built again, and the wall, even in troublous times. Daniel 9:25.

> Så vit da og forstå: Fra den tid da ordet gikk ut om å gjenreise og oppbygge Jerusalem, inntil Messias, Fyrsten, skal det være sju uker og sekstito uker; gater og vollgrav skal bli gjenoppbygd, om enn i trengselens tider. Daniel 9:25.

457 BC and 1844 are the alpha and omega to the prophecy of the 2300 years. They both typify the Sunday law, for as an alpha and omega they are the same, and the disappointment of 1844 is aligned by inspiration with the disappointment of the cross. If 1844 typifies the cross, and it does, then its alpha counterpart (457 BC) does so as well. 1844 unto 1863 illustrates the testing process of the third angel. That testing process is represented by the 49 years between the third decree, the Sunday law decree and the finishing of the work of the street and the wall that takes place in troublous time.

457 f.Kr. og 1844 er alfa og omega i profetien om de 2300 år. Begge er de forbilder på søndagsloven, for som alfa og omega er de de samme, og skuffelsen i 1844 blir ved inspirasjon satt på linje med skuffelsen ved korset. Hvis 1844 er et forbilde på korset, og det er det, da er også dens alfa-motstykke (457 f.Kr.) det. 1844 til 1863 illustrerer den tredje engels prøvelsesprosess. Denne prøvelsesprosessen er framstilt ved de 49 årene mellom det tredje dekret, søndagslovsdekretet og fullførelsen av arbeidet med gaten og muren, som finner sted i trengselens tid.

457 BC unto 408 BC is the alpha history of the 2300 years that illustrates the omega history of 1844 unto 1863. Those two histories illustrate the history of the one hundred and forty-four thousand after they are sealed at the Sunday law until human probation closes. The work of the one hundred and forty-four thousand is to call men and women back to the “old paths” which is portrayed by Isaiah as rebuilding the old waste places, and which Jeremiah identifies as the path that leads to the latter rain message. The “wall” is the law of God which the one hundred and forty-four thousand will represent unto the entire world as an ensign. This will take place in the troublous times of the third woe of Islam, for it is Islam that angers the nations. The work and the troublous times continue until Michael stands up.

457 f.Kr. til 408 f.Kr. er alfahistorien til de 2300 årene, som illustrerer omegahistorien fra 1844 til 1863. Disse to historiene illustrerer historien til de hundre og førtifire tusen etter at de er beseglet ved søndagsloven, inntil menneskets nådetid avsluttes. De hundre og førtifire tusens gjerning er å kalle menn og kvinner tilbake til «de gamle stier», noe Jesaja fremstiller som å gjenreise de gamle ødetomter, og som Jeremia identifiserer som den sti som leder til budskapet om den sene regn. «Muren» er Guds lov, som de hundre og førtifire tusen skal fremstille for hele verden som et banner. Dette vil finne sted i de trengselstider som hører til Islams tredje ve, for det er islam som gjør folkeslagene vrede. Arbeidet og trengselstidene fortsetter inntil Mikael står fram.

So, if you can see it 457 BC to 408 BC is a prophetic period that began at the third decree and typified a prophetic period that began in 1844 with the arrival of the third angel and ended in 1863, then you can see that their connection with the 2300-year prophecy as either starting point or and ending point identifies them as alpha and omega in relation to each other. The troublous times of Nehemiah illustrate the troublous time leading up to and including the Civil War. The forty-nine-year period in the alpha history represents the 19-year-period in the omega history. That 19-year-period was also represented by the 19 years at the beginning of the 65-year prophecy of Isaiah.

Så, dersom du kan se at 457 f.Kr. til 408 f.Kr. er en profetisk periode som begynte ved det tredje dekretet og var et forbilde på en profetisk periode som begynte i 1844 med den tredje engels ankomst og endte i 1863, da kan du se at deres forbindelse med 2300-årsprofetien, enten som begynnelsespunkt eller endepunkt, identifiserer dem som alfa og omega i forhold til hverandre. Nehemjas trengselstider illustrerer trengselstiden som ledet fram til og omfattet borgerkrigen. Førtiniårsperioden i alfahistorien representerer 19-årsperioden i omegahistorien. Denne 19-årsperioden ble også representert ved de 19 årene i begynnelsen av Jesajas 65-årsprofeti.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. Isaiah 7:8.

> For Syrias hode er Damaskus, og Damaskus’ hode er Resin; og innen sekstifem år skal Efraim bli knust, så det ikke lenger er et folk. Jesaja 7:8.

Isaiah set forth this prophecy in 742 BC and 19 years later in 723 BC the northern kingdom was carried away into captivity for 2520 years ending in 1798. The 19 years from 742 BC unto 723 BC align with the 19 years from 1844 unto 1863, for the first 19 years is the alpha of this prophecy and the last 19 is the omega. In the history of 19 years wicked king Ahaz was confronted by Isaiah with the message of the latter rain as represented in verse eight as the message of the “seven times.” Ahaz rejected the message, as did Laodicean Millerite Adventism in 1863.

Jesaja fremsatte denne profetien i 742 f.Kr., og 19 år senere, i 723 f.Kr., ble det nordlige riket bortført i fangenskap i 2520 år, som endte i 1798. De 19 årene fra 742 f.Kr. til 723 f.Kr. svarer til de 19 årene fra 1844 til 1863, for de første 19 årene er alfaen i denne profetien, og de siste 19 er omegaen. I denne 19-årige historien ble den ugudelige kong Akas konfrontert av Jesaja med budskapet om det sene regn, fremstilt i vers åtte som budskapet om de «sju tider». Akas forkastet budskapet, slik også den laodikeiske millerittiske adventismen gjorde i 1863.

During that period, Ahaz’s high priest visited Assyria, brought back the design of their pagan temple, and Ahaz had it constructed in the courtyard of the God’s temple. This line is parallel to the story of the disobedient prophet who was not to return to Judah the same way he came, but did and was deceived by a false and lying prophet, representing the return to apostate Protestant methodology in order to hide from the Millerite understanding of the “seven times” in a classic fulfillment of a dog returning to its own vomit.

I denne perioden besøkte Akas’ yppersteprest Assyria, brakte tilbake utformingen av deres hedenske tempel, og Akas lot det oppføre i forgården til Guds tempel. Denne linjen er parallell med beretningen om den ulydige profeten som ikke skulle vende tilbake til Juda samme vei som han kom, men gjorde det og ble bedratt av en falsk og løgnaktig profet, noe som representerer tilbakevendingen til frafallen protestantisk metodologi for å skjule seg for den millerittiske forståelsen av «de sju tider» i en klassisk oppfyllelse av en hund som vender tilbake til sitt eget spy.

This was taking place while a Civil War between the northern kingdom and southern kingdom is getting under way, thus typifying the Civil War in the United States when the period of 19 years was repeated. 742 BC unto 723 BC represents the 19-year-period of 1844 unto 1863, which represents the period from the Sunday law until the close of probation. The history of 9/11 unto the Sunday law is the history of the image of the beast test within the United States that is duplicated in the world image of the beast test beginning at the Sunday law. For this reason, the 19-year periods that represent the Sunday law to the close of probation, also represent the history of 9/11 unto the Sunday law, which is the history of His “marvelous works.”

Dette fant sted mens en borgerkrig mellom det nordlige riket og det sørlige riket var i ferd med å bryte ut, og typifiserer således borgerkrigen i De forente stater da perioden på 19 år ble gjentatt. 742 f.Kr. til 723 f.Kr. representerer 19-årsperioden fra 1844 til 1863, som representerer perioden fra søndagsloven til nådetidens avslutning. Historien fra 11. september frem til søndagsloven er historien om bildet av dyret-prøven innenfor De forente stater, som blir duplisert i den verdensomspennende bildet av dyret-prøven som begynner ved søndagsloven. Av denne grunn representerer 19-årsperiodene som fremstiller søndagsloven til nådetidens avslutning, også historien fra 11. september til søndagsloven, som er historien om Hans «underfulle gjerninger».

We will continue in the next article.

Vi vil fortsette i neste artikkel.

> And the word of the Lord came unto me, saying, Son of man, what is that proverb that ye have in the land of Israel, saying, The days are prolonged, and every vision faileth? Tell them therefore, Thus saith the Lord God; I will make this proverb to cease, and they shall no more use it as a proverb in Israel; but say unto them, The days are at hand, and the effect of every vision. For there shall be no more any vain vision nr flattering divination within the house of Israel. For I am the Lord: I will speak, and the word that I shall speak shall come to pass; it shall be no more prolonged: for in your days, O rebellious house, will I say the word, and will perform it, saith the Lord God.

> Og Herrens ord kom til meg, og det lød så: Menneskesønn, hva er dette ordspråket som dere har i Israels land, når dere sier: Dagene drar ut, og hvert syn slår feil? Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Jeg vil gjøre ende på dette ordspråket, og de skal ikke lenger bruke det som ordspråk i Israel. Men si til dem: Dagene er nær, og oppfyllelsen av hvert syn. For det skal ikke lenger være noe tomt syn eller smigrende spådom innen Israels hus. For jeg er Herren; jeg taler, og det ord som jeg taler, skal gå i oppfyllelse; det skal ikke lenger drøye. For i deres dager, du gjenstridige hus, vil jeg tale ordet og fullbyrde det, sier Herren Gud.

> Again the word of the Lord came to me, saying, Son of man, behold, they of the house of Israel say, The vision that he seeth is for many days to come, and he prophesieth of the times that are far off. Therefore say unto them, Thus saith the Lord God; There shall none of my words be prolonged any more, but the word which I have spoken shall be done, saith the Lord God. Ezekiel 12:21–28.

> Og Herrens ord kom atter til meg og sa: Menneskesønn, se, de av Israels hus sier: Synet som han ser, gjelder mange dager heretter, og han profeterer om tider som ligger langt borte. Si derfor til dem: Så sier Herren Gud: Ingen av mine ord skal lenger bli utsatt, men det ord som jeg har talt, skal skje, sier Herren Gud. Esekiel 12:21–28.

Back to Articles