Article

# The Book of Joel and The Laodicean Seventh-day Adventist Church - Number Forty

Joels bok og den laodikeiske syvendedags adventistkirke - nummer førti

Number Forty

Tallet førti

Author

Jeff Pippenger

Published

February 3, 2026

Formats

PDF
Word
Song MP3

Peter was symbolically at Caesarea Philippi at the third hour, on his way to Caesarea Maritima and the ninth hour. According to Matthew and Mark, six days later, Peter, James and John were at the Mount of Transfiguration. Luke says eight days, between Panium and the Mount. From the gates of hell, at Caesarea Philippi to the death of the cross, with a stop along the way at the Mount of Transfiguration. Three steps from Panium to the Sunday law. Caesarea at the beginning, the Mount in the middle, and Caesarea at the end. Hell at the beginning, death at the end, with God’s glory in the middle. An alpha rebellion represented by the gates of hell and an omega rebellion represented by the death of the Son of God.

Peter var symbolsk i Caesarea Filippi ved den tredje time, på vei til Caesarea Maritima og den niende time. Ifølge Matteus og Markus var Peter, Jakob og Johannes seks dager senere på Forklarelsens berg. Lukas sier åtte dager, mellom Panium og berget. Fra helvetes porter, ved Caesarea Filippi, til korsets død, med et opphold underveis på Forklarelsens berg. Tre skritt fra Panium til søndagsloven. Caesarea i begynnelsen, berget i midten, og Caesarea ved enden. Helvete i begynnelsen, døden ved enden, med Guds herlighet i midten. Et alfa-opprør representert ved helvetes porter og et omega-opprør representert ved Guds Sønns død.

Caesarea Philippi is the foundation, for it was there that Christ identified the Rock on which He would build His church. The Mount of Transfiguration is the second step, where the temple is finished and the capstone is placed. The third step of judgment at the cross followed after.

Cæsarea Filippi er grunnvollen, for det var der Kristus identifiserte Klippen som Han ville bygge sin kirke på. Forklarelsens berg er det andre trinnet, der templet fullføres og toppstenen blir satt på plass. Det tredje trinnet, dommen ved korset, fulgte deretter.

> And he said unto them, Verily I say unto you, That there be some of them that stand here, which shall not taste of death, till they have seen the kingdom of God come with power. And after six days Jesus taketh with him Peter, and James, and John, and leadeth them up into an high mountain apart by themselves: and he was transfigured before them. And his raiment became shining, exceeding white as snow; so as no fuller on earth can white them. And there appeared unto them Elias with Moses: and they were talking with Jesus.

> Og han sa til dem: Sannelig sier jeg dere: Det er noen av dem som står her, som ikke skal smake døden før de har sett Guds rike komme med kraft. Og seks dager etter tar Jesus med seg Peter og Jakob og Johannes og fører dem opp på et høyt fjell, hvor de var for seg selv alene; og han ble forklaret for dem. Og klærne hans ble skinnende, overmåte hvite som snø, så ingen bleker på jorden kan få dem så hvite. Og Elia viste seg for dem sammen med Moses, og de talte med Jesus.

> And Peter answered and said to Jesus, Master, it is good for us to be here: and let us make three tabernacles; one for thee, and one for Moses, and one for Elias.

> Og Peter svarte og sa til Jesus: Mester, det er godt for oss å være her; og la oss lage tre tabernakler: ett for deg, og ett for Moses, og ett for Elia.

> For he wist not what to say; for they were sore afraid. And there was a cloud that overshadowed them: and a voice came out of the cloud, saying, This is my beloved Son: hear him. And suddenly, when they had looked round about, they saw no man any more, save Jesus only with themselves. And as they came down from the mountain, he charged them that they should tell no man what things they had seen, till the Son of man were risen from the dead. And they kept that saying with themselves, questioning one with another what the rising from the dead should mean. Mark 9:1–10.

> For han visste ikke hva han skulle si; for de var meget redde. Og det kom en sky som overskygget dem; og en røst lød ut fra skyen og sa: Dette er min elskede Sønn; hør ham. Og med ett, da de så seg omkring, så de ikke lenger noen hos seg uten Jesus alene. Og da de gikk ned fra fjellet, bød han dem at de ikke skulle fortelle noen om det de hadde sett, før Menneskesønnen var stått opp fra de døde. Og de holdt fast ved dette ordet seg imellom, og spurte hverandre hva det ville si å stå opp fra de døde. Markus 9:1–10.

At the mount, Peter proposes to erect a tabernacle for Moses, Christ and Elijah.

På fjellet foreslår Peter å reise en hytte for Moses, Kristus og Elia.

> “Moses passed through death, but Michael came down and gave him life before his body had seen corruption. Satan tried to hold the body, claiming it as his; but Michael resurrected Moses and took him to heaven. Satan railed bitterly against God, denouncing Him as unjust in permitting his prey to be taken from him; but Christ did not rebuke His adversary, though it was through his temptation that the servant of God had fallen. He meekly referred him to His Father, saying, ‘The Lord rebuke thee.’

> «Moses gikk gjennom døden, men Mikael kom ned og gav ham liv før hans legeme hadde sett forråtnelse. Satan forsøkte å holde fast ved legemet og gjorde krav på det som sitt; men Mikael oppreiste Moses og tok ham til himmelen. Satan raste bittert mot Gud og fordømte Ham som urettferdig fordi han tillot at byttet hans ble tatt fra ham; men Kristus irettesatte ikke sin motstander, selv om det var ved hans fristelse at Guds tjener var falt. Saktmodig henviste Han ham til sin Far og sa: ‘Herren refse deg.’»

> “Jesus had told His disciples that there were some standing with Him who should not taste of death till they should see the kingdom of God come with power. At the transfiguration this promise was fulfilled. The countenance of Jesus was there changed and shone like the sun. His raiment was white and glistening. Moses was present to represent those who will be raised from the dead at the second appearing of Jesus. And Elijah, who was translated without seeing death, represented those who will be changed to immortality at Christ’s second coming and will be translated to heaven without seeing death. The disciples beheld with astonishment and fear the excellent majesty of Jesus and the cloud that overshadowed them, and heard the voice of God in terrible majesty, saying, ‘This is My beloved Son; hear Him.’” Early Writings, 164.

> «Jesus hadde fortalt sine disipler at det var noen av dem som sto sammen med Ham, som ikke skulle smake døden før de fikk se Guds rike komme med kraft. Ved forklarelsen ble dette løftet oppfylt. Jesu åsyn ble der forvandlet og skinte som solen. Hans klær var hvite og skinnende. Moses var til stede for å representere dem som skal oppstå fra de døde ved Jesu annet komme. Og Elia, som ble tatt opp uten å se døden, representerte dem som skal bli forvandlet til udødelighet ved Kristi gjenkomst og bli tatt opp til himmelen uten å se døden. Disiplene så med undring og frykt Jesu opphøyde herlighet og skyen som overskygget dem, og de hørte Guds røst i fryktinngytende majestet si: ‘Dette er Min elskede Sønn; hør Ham.’» Early Writings, 164.

The Mount of Transfiguration identifies three tabernacles. The tabernacle of Moses at the beginning of ancient Israel, the tabernacle of Christ as represented by His incarnation and the tabernacle that is the one hundred and forty-four thousand as represented by Elijah. The one hundred and forty-four thousand are those who do not taste of death, until they see the Second Coming of Christ. The Mount is identifying the point where the seal is impressed upon the one hundred and forty-four thousand.

Forklarelsens berg identifiserer tre tabernakler. Moses’ tabernakel ved begynnelsen av det gamle Israel, Kristi tabernakel slik det er representert ved Hans inkarnasjon, og tabernaklet som er de hundre og førtifire tusen, slik det er representert ved Elia. De hundre og førtifire tusen er de som ikke smaker døden før de ser Kristi annet komme. Berget identifiserer det punkt hvor seglet blir påtrykt de hundre og førtifire tusen.

The tabernacle of the one hundred and forty-four thousand is raised up in the antitypical feast of Tabernacles. The Mount identifies those who do not taste death, and sets forth three witnesses that when they see the glory of God in the mount, it is the antitypical feast of Tabernacles.

Tabernaklet til de hundre og førtifire tusen blir reist opp i den motbilledlige løvhyttefesten. Fjellet identifiserer dem som ikke smaker døden, og fremstiller tre vitner om at når de ser Guds herlighet på fjellet, er det den motbilledlige løvhyttefesten.

They are raised up as the tabernacle of Elijah, that began to be reared up in 2023, when both Moses and Elijah were resurrected. First the foundation was laid, that is the only foundation that can be laid, and that foundation is Christ, the corner and foundation stone. Then the capstone is placed, which represents the sealing of the one hundred and forty-four thousand as represented at the Mount of Transfiguration. At the Mount Peter, James and John represent those who actually do not taste of death. Peter later recorded that the kingdom of priests is those who have tasted that the Lord is good, and who were a spiritual house. They tasted life, so they do not taste death.

De blir oppreist som Elias’ tabernakel, som begynte å bli reist opp i 2023, da både Moses og Elia ble oppreist fra de døde. Først ble grunnvollen lagt, det vil si den eneste grunnvoll som kan legges, og den grunnvoll er Kristus, hjørne- og grunnsteinen. Deretter blir toppsteinen satt på plass, hvilket representerer beseglingen av de hundre og førtifire tusen, slik dette er framstilt på Forklarelsens berg. På berget representerer Peter, Jakob og Johannes dem som faktisk ikke smaker døden. Peter skrev senere at kongedømmet av prester er dem som har smakt at Herren er god, og som var et åndelig hus. De smakte livet, derfor smaker de ikke døden.

> If so be ye have tasted that the Lord is gracious. To whom coming, as unto a living stone, disallowed indeed of men, but chosen of God, and precious, Ye also, as lively stones, are built up a spiritual house, an holy priesthood, to offer up spiritual sacrifices, acceptable to God by Jesus Christ. Wherefore also it is contained in the scripture, Behold, I lay in Sion a chief corner stone, elect, precious: and he that believeth on him shall not be confounded. 1 Peter 2:3–6.

> Så sant dere har smakt at Herren er god. Når dere kommer til ham, den levende stein, som vel ble forkastet av mennesker, men er utvalgt av Gud og dyrebar, blir også dere, som levende steiner, bygd opp til et åndelig hus, et hellig presteskap, for å bære fram åndelige offer, som er velbehagelige for Gud ved Jesus Kristus. Derfor heter det også i Skriften: Se, jeg legger i Sion en hovedhjørnestein, utvalgt, dyrebar; og den som tror på ham, skal ikke bli til skamme. 1 Peter 2:3–6.

The word translated as “confounded” means “to be ashamed.” The remnant is represented by Peter, and their joy is contrasted with those who rejected the latter rain message. A key of the one hundred and forty-four thousand, for Peter was given the “keys” to the kingdom, is the “chief corner stone” that was laid in Sion. That stone is marvelous in the eyes of the righteous, and a stone of stumbling to the drunkards of Ephraim.

Ordet som er oversatt med «forferdet», betyr «å skamme seg». Resten er representert ved Peter, og deres glede settes i kontrast til dem som forkastet budskapet om det sene regn. En nøkkel til de hundre og førtifire tusen, for Peter fikk «nøklene» til riket, er «hjørnesteinen» som ble lagt i Sion. Den steinen er underfull i de rettferdiges øyne, og en snublestein for Efraims drankere.

> The stone which the builders refused is become the head stone of the corner. This is the Lord’s doing; it is marvellous in our eyes. Psalms 118:22, 23.

> Steinen som bygningsmennene forkastet, er blitt hjørnesteinen. Dette er Herrens verk; det er underfullt i våre øyne. Salmene 118:22, 23.

Jesus commented on these verses in the conclusion of the parable of the vineyard.

Jesus kommenterte disse versene i avslutningen av lignelsen om vingården.

> Jesus saith unto them, Did ye never read in the scriptures, The stone which the builders rejected, the same is become the head of the corner: this is the Lord’s doing, and it is marvellous in our eyes? Therefore say I unto you, The kingdom of God shall be taken from you, and given to a nation bringing forth the fruits thereof. And whosoever shall fall on this stone shall be broken: but on whomsoever it shall fall, it will grind him to powder. And when the chief priests and Pharisees had heard his parables, they perceived that he spake of them. But when they sought to lay hands on him, they feared the multitude, because they took him for a prophet. Matthew 21:42–46.

> Jesus sa til dem: Har dere aldri lest i Skriftene: Steinen som bygningsmennene forkastet, den er blitt hovedhjørnesteinen; dette er Herrens verk, og det er underfullt i våre øyne? Derfor sier jeg dere: Guds rike skal bli tatt fra dere og gitt til et folk som bærer dets frukter. Og den som faller på denne steinen, skal bli knust; men den som steinen faller på, ham skal den knuse til støv. Da yppersteprestene og fariseerne hørte hans lignelser, forsto de at det var om dem han talte. Og da de søkte å gripe ham, fryktet de folkemengden, fordi de holdt ham for å være en profet. Matteus 21:42–46.

Whoever accepts the foundational message, shall be broken, for the Rock is Christ, and the work of the gospel is to humble the human into the dust.

Den som tar imot det grunnleggende budskapet, skal bli sønderbrutt, for Klippen er Kristus, og evangeliets gjerning er å ydmyke mennesket til støvet.

> “What is justification by faith? It is the work of God in laying the glory of man in the dust, and doing for man that which it is not in his power to do for himself. When men see their own nothingness, they are prepared to be clothed with the righteousness of Christ. When they begin to praise and exalt God all the day long, then by beholding they are becoming changed into the same image. What is regeneration? It is revealing to man what is his own real nature, that in himself he is worthless.” Manuscript Releases, volume 20, 117.

> «Hva er rettferdiggjørelse ved tro? Det er Guds verk i å legge menneskets herlighet i støvet og gjøre for mennesket det som det ikke står i dets makt å gjøre for seg selv. Når mennesker ser sin egen intethet, er de beredt til å bli ikledd Kristi rettferdighet. Når de begynner å prise og opphøye Gud hele dagen lang, da blir de ved å skue forvandlet til det samme bilde. Hva er gjenfødelse? Det er å åpenbare for mennesket hva dets egen virkelige natur er, at det i seg selv er verdiløst.» Manuscript Releases, bind 20, 117.

Whoever rejects the foundation stone is destroyed, as was the case with ancient Israel in fulfillment of Jesus’ application of the parable of the vineyard. The Jews rejected Christ, they also rejected Moses, for if they had believed Moses, they would have also believed Christ. They rejected God’s law, teaching for doctrine the commandments of men. Christ, Moses and the Law are all symbols of foundations, and Christ is the only foundation that can be laid, but Christ as the foundation is represented with many symbols. Moses and the Law are both illustrations of this fact. Christ is the only foundation, but this only means that the other foundations in His prophetic Word are simply symbols of some aspect of His character.

Den som forkaster hjørnesteinen, blir ødelagt, slik tilfellet var med det gamle Israel som oppfyllelse av Jesu anvendelse av lignelsen om vingården. Jødene forkastet Kristus; de forkastet også Moses, for dersom de hadde trodd Moses, ville de også ha trodd Kristus. De forkastet Guds lov og lærte menneskers bud som lære. Kristus, Moses og Loven er alle symboler på grunnvoller, og Kristus er den eneste grunnvoll som kan legges; men Kristus som grunnvollen fremstilles ved mange symboler. Moses og Loven er begge illustrasjoner på dette faktum. Kristus er den eneste grunnvoll, men dette betyr bare at de andre grunnvollene i Hans profetiske Ord ganske enkelt er symboler på et eller annet aspekt av Hans karakter.

> For other foundation can no man lay than that is laid, which is Jesus Christ. 1 Corinthians 3:11.

> For ingen kan legge noen annen grunnvoll enn den som er lagt, og den er Jesus Kristus. 1 Korinterbrev 3:11.

Jesus is the Word, and as such the rules within His Word represent Himself. This is why Sister White records that the Ten Commandments are a transcript of Christ’s character. He is the First and the Last, and when represented in this fashion it identifies that Christ always illustrates the end of a thing, with the beginning of a thing. As the Word, He is also “Truth,” and truth is a prophetic framework. He is the Lion of the tribe of Judah when He seals and unseals His Word. He is also the corner stone that becomes the cap stone. The corner stone is simply an illustration of Him as the foundation, or the first letter of the Hebrew word “truth.” The cap stone is the crowning work on the temple, and when aligned with the framework of truth, the cap stone is twenty-two times more powerful than the corner stone. What is marvelous in the eyes of those who have tasted that the Lord is good, is how the principles of the framework of truth aligned with the corner and cap stone identifies one of the prophetic keys that were given to Peter.

Jesus er Ordet, og som sådan representerer forskriftene i Hans Ord Ham selv. Derfor nedtegner Søster White at De ti bud er et avskrift av Kristi karakter. Han er den Første og den Siste, og når dette fremstilles på denne måten, viser det at Kristus alltid illustrerer enden på en ting sammen med begynnelsen på en ting. Som Ordet er Han også «Sannhet», og sannheten er en profetisk ramme. Han er Løven av Juda stamme når Han forsegler og åpner sitt Ord. Han er også hjørnesteinen som blir toppsteinen. Hjørnesteinen er ganske enkelt en illustrasjon av Ham som grunnvollen, eller den første bokstaven i det hebraiske ordet «sannhet». Toppsteinen er kronverket på tempelet, og når den samordnes med sannhetens rammeverk, er toppsteinen tjueto ganger mektigere enn hjørnesteinen. Det som er underfullt i øynene på dem som har smakt at Herren er god, er hvordan prinsippene i sannhetens rammeverk, samordnet med hjørne- og toppsteinen, identifiserer en av de profetiske nøklene som ble gitt til Peter.

The alpha first letter is one, but the omega last letter is twenty-two. Miller’s jewels shine as the sun, but when the dirt brush man assembled the jewels, they were ten times brighter. The recognition that the end of a prophetic line is the same, but more powerful than the beginning of a prophetic lines is “marvelous.” It is an element of Christ’s character; it is one of the keys given to Peter to bind the one hundred and forty-four thousand.

Den første bokstaven, alfa, er én, men den siste bokstaven, omega, er tjueto. Millers juveler skinner som solen, men da mannen med skittkosten samlet juvelene, var de ti ganger klarere. Erkjennelsen av at enden på en profetisk linje er den samme, men mektigere enn begynnelsen på en profetisk linje, er «underfull». Det er et element i Kristi karakter; det er en av nøklene som ble gitt til Peter for å binde de hundre og førtifire tusen.

Peter’s “spiritual house” is the casket of William Miller’s dream and also Malachi’s storehouse of tithes and offerings. When the windows of heaven are opened; one class is cast out of the room, and the other class is cast into the casket and given the white linen uniforms of God’s triumphant church.

Peters «åndelige hus» er kisten i William Millers drøm og også Malakis forrådshus for tiender og offergaver. Når himmelens vinduer åpnes, blir den ene klassen kastet ut av rommet, og den andre klassen blir kastet inn i kisten og ikledd den seirende Guds menighets hvite linklær.

> “Solemnly and publicly the people of Judah had pledged themselves to obey the law of God. But when the influence of Ezra and Nehemiah was for a time withdrawn, there were many who departed from the Lord. Nehemiah had returned to Persia. During his absence from Jerusalem, evils crept in that threatened to pervert the nation. Idolaters not only gained a foothold in the city, but contaminated by their presence the very precincts of the temple. Through intermarriage, a friendship had been brought about between Eliashib the high priest and Tobiah the Ammonite, Israel’s bitter enemy. As a result of this unhallowed alliance, Eliashib had permitted Tobiah to occupy an apartment connected with the temple, which heretofore had been used as a storeroom for tithes and offerings of the people.

> «Høytidelig og offentlig hadde Judas folk forpliktet seg til å adlyde Guds lov. Men da Esras og Nehemjas innflytelse for en tid ble trukket tilbake, var det mange som vendte seg bort fra Herren. Nehemja hadde vendt tilbake til Persia. Under hans fravær fra Jerusalem snek det seg inn onder som truet med å forderve nasjonen. Avgudsdyrkere fikk ikke bare fotfeste i byen, men vanhelliget ved sitt nærvær selve tempelområdet. Gjennom inngifte var det blitt knyttet et vennskap mellom øverstepresten Eljasjib og ammonitten Tobia, Israels bitre fiende. Som følge av denne vanhellige forbindelsen hadde Eljasjib tillatt Tobia å ta i bruk et rom i tilknytning til templet, som inntil da hadde vært brukt som lagerrom for folkets tiender og offergaver.»

> “Because of the cruelty and treachery of the Ammonites and Moabites toward Israel, God had declared through Moses that they should be forever shut out from the congregation of His people. See Deuteronomy 23:3–6. In defiance of this word, the high priest had cast out the offerings stored in the chamber of God’s house, to make a place for this representative of a proscribed race. Greater contempt for God could not have been shown than to confer such a favor on this enemy of God and His truth.

> «På grunn av ammonittenes og moabittenes grusomhet og troløshet mot Israel hadde Gud ved Moses erklært at de for alltid skulle holdes utenfor hans folks menighet. Se 5. Mosebok 23:3–6. I åpenbar tross mot dette ordet hadde ypperstepresten kastet ut offergavene som var oppbevart i kammeret i Guds hus, for å gjøre plass for denne representanten for en bannlyst slekt. Større forakt for Gud kunne ikke ha blitt vist enn å tilstå denne fienden av Gud og hans sannhet en slik gunst.»

> “On returning from Persia, Nehemiah learned of the bold profanation and took prompt measures to expel the intruder. ‘It grieved me sore,’ he declares; ‘therefore I cast forth all the household stuff of Tobiah out of the chamber. Then I commanded, and they cleansed the chambers: and thither brought I again the vessels of the house of God, with the meat offering and the frankincense.’

> «Da Nehemja vendte tilbake fra Persia, fikk han vite om den frekke vanhelligelsen og tok straks skritt for å drive inntrengeren ut. «Det harmet meg meget,» erklærer han; «derfor kastet jeg alt Tobias husgeråd ut av kammeret. Så bød jeg at de skulle rense kamrene; og dit førte jeg igjen karene til Guds hus, sammen med matofferet og røkelsen.»»

> “Not only had the temple been profaned, but the offerings had been misapplied. This had tended to discourage the liberalities of the people. They had lost their zeal and fervor, and were reluctant to pay their tithes. The treasuries of the Lord’s house were poorly supplied; many of the singers and others employed in the temple service, not receiving sufficient support, had left the work of God to labor elsewhere.

> «Ikke bare var templet blitt vanhelliget, men offergavene var også blitt brukt på uriktig måte. Dette hadde hatt en tendens til å motvirke folkets gavmildhet. De hadde mistet sin nidkjærhet og glød og var uvillige til å betale sin tiende. Forrådskamrene i Herrens hus var dårlig forsynt; mange av sangerne og andre som var sysselsatt i tempeltjenesten, og som ikke fikk tilstrekkelig underhold, hadde forlatt Guds verk for å arbeide andre steder.»

> “Nehemiah set to work to correct these abuses. He gathered together those who had left the service of the Lord’s house, ‘and set them in their place.’ This inspired the people with confidence, and all Judah brought ‘the tithe of the corn and the new wine and the oil.’ Men who ‘were counted faithful’ were made ‘treasurers over the treasuries,’ ‘and their office was to distribute unto their brethren.’” Prophets and Kings, 669, 670.

> «Nehemja gikk i gang med å rette på disse misbrukene. Han samlet sammen dem som hadde forlatt tjenesten i Herrens hus, «og satte dem på deres plass». Dette fylte folket med tillit, og hele Juda kom med «tienden av kornet og den nye vinen og oljen». Menn som «ble regnet for trofaste», ble satt til «forvaltere over forrådshusene», «og deres embete var å dele ut til sine brødre».» Prophets and Kings, 669, 670.

When Nehemiah “cast out Tobiah,” he was prefiguring Christ casting the money-changers out of the very same temple. It wasn’t simply the temple, but the very room in the temple where the tithes were stored. When Eliakim the Philadelphian replaced Shebna the Laodicean, Shebna was the treasurer that was cast into a far field.

Då Nehemja «kastet ut Tobia», foregrep han Kristus som drev pengevekslerne ut av det selvsamme tempel. Det var ikke bare tempelet, men selve rommet i tempelet hvor tiendene ble oppbevart. Da Eliakim, filadelfieren, erstattet Sjebna, laodikeeren, var Sjebna den skattmester som ble kastet ut på en vid mark.

> Thus saith the Lord God of hosts, Go, get thee unto this treasurer, even unto Shebna, which is over the house, and say, What hast thou here? and whom hast thou here, that thou hast hewed thee out a sepulchre here, as he that heweth him out a sepulchre on high, and that graveth an habitation for himself in a rock? Behold, the Lord will carry thee away with a mighty captivity, and will surely cover thee. He will surely violently turn and toss thee like a ball into a large country: there shalt thou die, and there the chariots of thy glory shall be the shame of thy lord’s house. And I will drive thee from thy station, and from thy state shall he pull thee down.

> Så sier Herren, hærskarenes Gud: Gå, kom deg til denne skattmesteren, til Sjebna, som er satt over huset, og si: Hva har du her, og hvem har du her, siden du har hogd ut en grav for deg her, slik en hogger ut en grav for seg selv i høyden og uthugger seg en bolig i klippen? Se, Herren skal sannelig føre deg bort i mektig fangenskap og visselig hylle deg inn. Han skal sannelig med voldsom kraft slynge og kaste deg som en ball inn i et vidstrakt land; der skal du dø, og der skal din herlighets vogner bli til skam for din herres hus. Og jeg vil støte deg bort fra din stilling, og fra ditt embete skal han rive deg ned.

> And it shall come to pass in that day, that I will call my servant Eliakim the son of Hilkiah: And I will clothe him with thy robe, and strengthen him with thy girdle, and I will commit thy government into his hand: and he shall be a father to the inhabitants of Jerusalem, and to the house of Judah. And the key of the house of David will I lay upon his shoulder; so he shall open, and none shall shut; and he shall shut, and none shall open.

> Og det skal skje på den dag at jeg vil kalle på min tjener Eljakim, Hilkias sønn. Og jeg vil kle ham i din kappe og styrke ham med ditt belte, og jeg vil overgi ditt herredømme i hans hånd; og han skal være en far for Jerusalems innbyggere og for Judas hus. Og nøkkelen til Davids hus vil jeg legge på hans skulder; så skal han åpne, og ingen skal lukke; og han skal lukke, og ingen skal åpne.

> And I will fasten him as a nail in a sure place; and he shall be for a glorious throne to his father’s house. And they shall hang upon him all the glory of his father’s house, the offspring and the issue, all vessels of small quantity, from the vessels of cups, even to all the vessels of flagons. In that day, saith the Lord of hosts, shall the nail that is fastened in the sure place be removed, and be cut down, and fall; and the burden that was upon it shall be cut off: for the Lord hath spoken it. Isaiah 22:15–22.

> Og jeg vil feste ham som en nagle på et fast sted; og han skal være som en herlighetens trone for sin fars hus. Og de skal henge på ham all herligheten til hans fars hus, avkommet og etterkommerne, alle kar av liten størrelse, fra begerkarene og like til alle krukkekarene. På den dag, sier Herren, hærskarenes Gud, skal naglen som er festet på det faste sted, vike og hugges ned og falle; og byrden som var på den, skal bli avskåret; for Herren har talt det. Jesaja 22:15–22.

In the day that Shebna the foolish Laodicean is cast out, Eliakim is given the government of the church triumphant. When Christ cleanses the temple of the one hundred and forty-four thousand, from the rubbish that has covered up the precious jewels, He identifies that He would “cover” those represented by Shebna. Before the windows of heaven were opened the jewels were covered with rubbish, and when the rubbish is cast out, the rubbish is then covered with shame. William Miller’s dream is identifying the sealing of the one hundred and forty-four thousand.

På den dag da Sebna, den dårlige laodikeer, blir kastet ut, blir Eljakim gitt herredømmet over den seirende menighet. Når Kristus renser templet til de hundre og førtifire tusen for det skrapet som har dekket til de kostbare juvelene, viser Han at Han ville «dekke» dem som er framstilt ved Sebna. Før himmelens vinduer ble åpnet, var juvelene dekket av skrap, og når skrapet blir kastet ut, blir skrapet deretter dekket med skam. William Millers drøm identifiserer beseglingen av de hundre og førtifire tusen.

The casket, is Malachi’s storehouse, Peter’s spiritual house and the tabernacle of Elijah that Peter wished to build. The dirt brush man illustrates the sealing of the one hundred and forty-four thousand when He casts the jewels into the box. Malachi identifies the test that proves that God’s people have truly returned unto Him.

Skrinet er Malakis forrådshus, Peters åndelige hus og Elias’ tabernakel som Peter ønsket å bygge. Mannen med støvkosten illustrerer beseglingen av de hundre og førtifire tusen når Han kaster juvelene ned i skrinet. Malaki identifiserer den prøven som beviser at Guds folk i sannhet har vendt tilbake til Ham.

> Then they that feared the Lord spake often one to another: and the Lord hearkened, and heard it, and a book of remembrance was written before him for them that feared the Lord, and that thought upon his name. And they shall be mine, saith the Lord of hosts, in that day when I make up my jewels; and I will spare them, as a man spareth his own son that serveth him. Then shall ye return, and discern between the righteous and the wicked, between him that serveth God and him that serveth him not. Malachi 3:16–18.

> Da talte de som fryktet Herren, med hverandre; og Herren lyttet og hørte det, og en minnebok ble skrevet framfor ham for dem som fryktet Herren og aktet på hans navn. Og de skal være mine, sier hærskarenes Herre, på den dag da jeg gjør i stand mine skatter; og jeg vil spare dem, slik en mann sparer sin egen sønn som tjener ham. Da skal dere igjen se forskjell på den rettferdige og den ugudelige, mellom den som tjener Gud, og den som ikke tjener ham. Malaki 3:16–18.

Return is a key word in the passage, for God calls on His people to return unto Him, but He also challenges those people to test Him, by returning tithes and offerings, and there is also a time when the righteous will “return,” and in so doing, they will “discern” between the wise and the foolish. Those who feared the Lord, and who thought upon His name are those that are to be the ensign of the one hundred and forty-four thousand.

Å vende tilbake er et nøkkelord i avsnittet, for Gud kaller sitt folk til å vende tilbake til Ham, men Han utfordrer også dette folket til å prøve Ham ved å bringe tilbake tiender og offergaver, og det kommer også en tid da de rettferdige skal «vende tilbake», og idet de gjør det, skal de «skjelne» mellom den vise og den dårlige. De som fryktet Herren, og som tenkte på Hans navn, er de som skal være banneret for de hundre og førtifire tusen.

The fear of the Lord is the first test, so when verse sixteen says, “then” they that feared the Lord, it is pointing back into the prophetic narrative.

Frykten for Herren er den første prøven, så når vers seksten sier: «Da» talte de som fryktet Herren, peker det tilbake inn i den profetiske fortellingen.

> Your words have been stout against me, saith the Lord. Yet ye say, What have we spoken so much against thee? Ye have said, It is vain to serve God: and what profit is it that we have kept his ordinance, and that we have walked mournfully before the Lord of hosts? And now we call the proud happy; yea, they that work wickedness are set up; yea, they that tempt God are even delivered. Malachi 3:13–15.

> Deres ord har vært harde mot meg, sier Herren. Men dere sier: Hva har vi sagt mot deg? Dere har sagt: Det er forgjeves å tjene Gud; og hva gagner det oss at vi har holdt hans forskrift, og at vi har vandret sørgende framfor hærskarenes Herre? Og nå priser vi de overmodige lykkelige; ja, de som gjør ugudelighet, blir bygd opp; ja, de som frister Gud, blir endog reddet. Malaki 3:13–15.

Malachi says, “and now we call the proud happy.” The drunkards of Ephraim are called the “crown of pride” and they are happy when they think Moses and Elijah, the two prophets that tormented them were dead. They were so happy, that they sent gifts to one another.

Malaki sier: «Og nå priser vi de stolte lykkelige.» Efraims drukkenbolter kalles «stolthetens krone», og de er glade når de tenker at Moses og Elia, de to profetene som plaget dem, var døde. De var så glade at de sendte gaver til hverandre.

> And their dead bodies shall lie in the street of the great city, which spiritually is called Sodom and Egypt, where also our Lord was crucified. And they of the people and kindreds and tongues and nations shall see their dead bodies three days and an half, and shall not suffer their dead bodies to be put in graves. And they that dwell upon the earth shall rejoice over them, and make merry, and shall send gifts one to another; because these two prophets tormented them that dwelt on the earth. Revelation 11:8–10.

> Og deres døde legemer skal ligge på gaten i den store stad, som åndelig kalles Sodoma og Egypt, hvor også vår Herre ble korsfestet. Og folk av folkene og slektene og tungemålene og nasjonene skal se deres døde legemer i tre og en halv dag, og skal ikke tillate at deres døde legemer blir lagt i graver. Og de som bor på jorden, skal glede seg over dem og fryde seg, og de skal sende gaver til hverandre; for disse to profeter plaget dem som bodde på jorden. Åpenbaringen 11:8–10.

The proud are happy from July 18, 2020 on through 2023. On July 18, 2020 the message was “stout” against the “Lord.” On July 18, 2020 we did not recognize how terribly we had spoken against God and His Word. Disappointed we entered the tarrying time as represented by the lament of “It is vain to serve God: and what profit is it that we have kept his ordinance, and that we have walked mournfully before the Lord of hosts?” This is parallel to Jeremiah’s lament, when he illustrates the first disappointment.

De stolte er glade fra 18. juli 2020 og gjennom hele 2023. Den 18. juli 2020 var budskapet «sterkt» mot «Herren». Den 18. juli 2020 erkjente vi ikke hvor forferdelig vi hadde talt mot Gud og Hans Ord. Skuffet gikk vi inn i ventetiden, slik den er framstilt ved klagen: «Det er fåfengt å tjene Gud; og hva gagner det oss at vi har holdt hans bud og gått sørgende fram for hærskarenes Herre?» Dette er parallelt med Jeremias klage, når han illustrerer den første skuffelsen.

> I sat not in the assembly of the mockers, nor rejoiced; I sat alone because of thy hand: for thou hast filled me with indignation. Why is my pain perpetual, and my wound incurable, which refuseth to be healed? wilt thou be altogether unto me as a liar, and as waters that fail? Jeremiah 15:17, 18.

> Jeg satt ikke i spotternes forsamling og frydet meg ikke; alene satt jeg på grunn av din hånd, for du hadde fylt meg med harme. Hvorfor er min smerte vedvarende og mitt sår ulegelig, så det nekter å la seg lege? Vil du da være for meg som en svikefull bekk, som vann som svikter? Jeremias 15:17, 18.

Our words were stout with the prediction of July 18, 2020, and we did not then know how badly we had rebelled. At the disappointment the tarrying time was underway, while one class mourned and the other class rejoiced. In that context Malachi states:

Våre ord var dristige med forutsigelsen om 18. juli 2020, og vi visste da ikke hvor grovt vi hadde gjort opprør. Ved skuffelsen var ventetiden allerede i gang, mens én klasse sørget og den andre klassen gledet seg. I den sammenheng sier Malaki:

> Then they that feared the Lord spake often one to another: and the Lord hearkened, and heard it, and a book of remembrance was written before him for them that feared the Lord, and that thought upon his name. And they shall be mine, saith the Lord of hosts, in that day when I make up my jewels; and I will spare them, as a man spareth his own son that serveth him.

> Da talte de som fryktet Herren, ofte med hverandre; og Herren lyttet og hørte det, og en minnebok ble skrevet for hans åsyn om dem som fryktet Herren, og som ga akt på hans navn. Og de skal være mine, sier hærskarenes Herre, på den dag da jeg gjør i stand mine juveler; og jeg vil spare dem, slik en mann skåner sin egen sønn som tjener ham.

> Then shall ye return, and discern between the righteous and the wicked, between him that serveth God and him that serveth him not. Malachi 3:16–18.

> Da skal dere vende tilbake og se forskjell på den rettferdige og den ugudelige, på den som tjener Gud, og den som ikke tjener ham. Malaki 3:16–18.

In 2024, the foundational test represented as the fear of the Lord arrived. Two classes were manifested in that test, and the group that made up the two classes had been often talking to one another on regular zoom meetings, throughout the three and a half days. The Lord listened to their discussions. The class who feared the Lord thought upon His name; Palmoni, the Lion of the tribe of Judah, the Alpha and Omega, the Truth, the Word, the Wonderful Linguist, the corner and cap stone, the Lamb, the Heavenly High Priest, the Temple, the Rock. Those who made it into that book are to be jewels upon the crown representing the ensign of the kingdom of glory. When He makes up those jewels, then they return, and discern between the righteous and the wicked. When He casts the jewels into the casket, it is then discerned who is foolish and who is wise.

I 2024 kom den grunnleggende prøven, fremstilt som frykten for Herren. To klasser ble åpenbart i den prøven, og gruppen som utgjorde de to klassene, hadde ofte talt med hverandre i regelmessige Zoom-møter gjennom de tre og en halv dagene. Herren lyttet til deres samtaler. Klassen som fryktet Herren, tenkte på Hans navn; Palmoni, Løven av Juda stamme, Alfa og Omega, Sannheten, Ordet, den vidunderlige språkkyndige, hjørne- og sluttsteinen, Lammet, den himmelske Ypperstepresten, Tempelet, Klippen. De som kom inn i den boken, skal være juveler på kronen som representerer banneret for herlighetens rike. Når Han gjør disse juvelene ferdige, da vender de tilbake og skjelner mellom den rettferdige og den ugudelige. Når Han kaster juvelene ned i smykkeskrinet, da blir det åpenbart hvem som er dåre, og hvem som er vis.

Malachi records:

Malaki nedtegner:

> Return unto me, and I will return unto you,

> Vend om til meg, så vil jeg vende om til dere,

> But ye said, Wherein shall we return?

> Men dere sa: På hvilken måte skal vi vende om?

> Bring ye all the tithes into the storehouse, that there may be meat in mine house, and prove me now herewith, saith the Lord of hosts, if I will not open you the windows of heaven, and pour you out a blessing, that there shall not be room enough to receive it.

> Kom med all tienden inn i forrådshuset, så det kan være mat i mitt hus, og prøv meg nå på dette, sier Herren, hærskarenes Gud, om jeg ikke vil åpne himmelens luker for dere og utøse over dere velsignelse i overmål, så det ikke skal være rom nok til å ta imot den.

The storehouse is the casket and the tithes are the wise virgins. The storehouse is God’s Word placed into a new framework of truth. The jewels that get cast into that casket are the truths associated with the message of the Midnight Cry. The tithes were kept in a specific room in the temple, as identified in Nehemiah’s cleansing. The casket and the storehouse, or Peter spiritual house represents God’s temple and the jewels represent human temples who are joined with Divinity in the secret place of the Most High. The human messengers cannot be separated from the Divine message. The jewels are both God’s messengers and they are also the message they proclaim. Inspiration often identifies the message and the messenger combined.

Forrådshuset er skrinet, og tiendene er de kloke jomfruene. Forrådshuset er Guds Ord, plassert inn i en ny sannhetsramme. Juvelene som legges i dette skrinet, er de sannheter som er knyttet til Midnattsropets budskap. Tiendene ble oppbevart i et bestemt rom i templet, slik det fremgår av Nehemias renselse. Skrinet og forrådshuset, eller Peters åndelige hus, representerer Guds tempel, og juvelene representerer menneskelige templer som er forenet med Guddommen i Den Høyestes lønnkammer. De menneskelige budbærerne kan ikke skilles fra det guddommelige budskapet. Juvelene er både Guds budbærere, og de er også det budskapet de forkynner. Inspirasjonen identifiserer ofte budskapet og budbæreren i forening.

> “God has called His church in this day, as He called ancient Israel, to stand as a light in the earth. By the mighty cleaver of truth, the messages of the first, second, and third angels, He has separated them from the churches and from the world to bring them into a sacred nearness to Himself. He has made them the depositaries of His law and has committed to them the great truths of prophecy for this time. Like the holy oracles committed to ancient Israel, these are a sacred trust to be communicated to the world. The three angels of Revelation 14 represent the people who accept the light of God’s messages and go forth as His agents to sound the warning throughout the length and breadth of the earth. Christ declares to His followers: ‘Ye are the light of the world.’ To every soul that accepts Jesus the cross of Calvary speaks: ‘Behold the worth of the soul: “Go ye into all the world, and preach the gospel to every creature.’” Nothing is to be permitted to hinder this work. It is the all-important work for time; it is to be far-reaching as eternity. The love that Jesus manifested for the souls of men in the sacrifice which He made for their redemption, will actuate all His followers.” Testimonies, volume 5, 455.

> «Gud har kalt sin menighet i denne tid, slik Han kalte det gamle Israel, til å stå som et lys på jorden. Ved sannhetens mektige kløyver, den første, annen og tredje engels budskap, har Han skilt dem fra kirkene og fra verden for å føre dem inn i en hellig nærhet til Seg selv. Han har gjort dem til betrodde forvaltere av sin lov og har overgitt dem de store profetiske sannheter for denne tid. Likesom de hellige gudsord som ble betrodd det gamle Israel, er disse en hellig skatt som skal meddeles verden. De tre englene i Åpenbaringen 14 fremstiller det folk som tar imot lyset fra Guds budskap og går ut som Hans sendebud for å la advarselen lyde over jordens lengde og bredde. Kristus erklærer for sine etterfølgere: ‘I er verdens lys.’ Til hver sjel som tar imot Jesus, taler korset på Golgata: ‘Se sjelens verdi: «Gå ut i all verden og forkynn evangeliet for all skapningen.»’ Intet må få hindre dette arbeid. Det er det altavgjørende arbeid for denne tid; det skal rekke så langt som evigheten. Den kjærlighet Jesus viste menneskenes sjeler i det offer Han brakte for deres frelse, vil drive alle Hans etterfølgere.» Testimonies, bind 5, 455.

We will begin to draw together these concepts in the next article.

Vi vil begynne å sammenfatte disse begrepene i den neste artikkelen.

> “During the last fifty years of my life, I have had precious opportunities to obtain an experience. I have had an experience in the first, second, and third angels’ messages. The angels are represented as flying in the midst of heaven, proclaiming to the world a message of warning, and having a direct bearing upon the people living in the last days of this earth’s history. No one hears the voice of these angels, for they are a symbol to represent the people of God who are working in harmony with the universe of heaven. Men and women, enlightened by the Spirit of God and sanctified through the truth, proclaim the three messages in their order.

> «I de siste femti årene av mitt liv har jeg hatt dyrebare anledninger til å vinne erfaring. Jeg har hatt erfaring i den første, andre og tredje engels budskap. Englene fremstilles som flygende midt på himmelen, idet de forkynner verden et advarselsbudskap og har direkte betydning for det folk som lever i de siste dager av denne jordens historie. Ingen hører disse englenes røst, for de er et symbol som representerer Guds folk, som arbeider i harmoni med himmelens univers. Menn og kvinner, opplyst av Guds Ånd og helliget ved sannheten, forkynner de tre budskapene i deres rekkefølge.»

> “I have acted a part in this solemn work. Nearly all my Christian experience is interwoven with it. There are those now living who have an experience similar to my own. They have recognized the truth unfolding for this time; they have kept in step with the great Leader, the Captain of the Lord’s host.

> «Jeg har tatt del i dette høytidelige verk. Nesten hele min kristne erfaring er sammenvevd med det. Det finnes nå mennesker i live som har en erfaring lik min egen. De har erkjent sannheten slik den utfolder seg for denne tid; de har holdt takt med den store Fører, Herren hærskarenes Høvding.

> “In the proclamation of the messages, every specification of prophecy has been fulfilled. Those who were privileged to act a part in proclaiming these messages have gained an experience which is of the highest value to them; and now when we are amid the perils of these last days, when voices will be heard on every side saying, ‘Here is Christ,’ ‘Here is truth’; while the burden of many is to unsettle the foundation of our faith which has led us from the churches and from the world to stand as a peculiar people in the world, like John our testimony will be borne:

> «I forkynnelsen av budskapene er enhver enkelthet i profetien blitt oppfylt. De som hadde det privilegium å ha en del i forkynnelsen av disse budskapene, har vunnet en erfaring som er av den høyeste verdi for dem; og nå, når vi er midt i farene i disse siste dager, når røster vil bli hørt på alle kanter som sier: «Her er Kristus», «Her er sannheten», mens manges byrde er å rokke ved selve grunnvollen for vår tro, den som har ledet oss bort fra kirkene og fra verden for å stå som et eiendommelig folk i verden, vil vårt vitnesbyrd, likesom Johannes’, bli båret fram:

> “‘That which was from the beginning, which we have heard, which we have seen with our eyes, which we have looked upon, and our hands have handled, of the Word of life;… that which we have seen and heard declare we unto you, that ye also may have fellowship with us.’

> «Det som var fra begynnelsen, det som vi har hørt, det som vi har sett med våre øyne, det som vi skuet, og våre hender rørte ved, om livets Ord; … det som vi har sett og hørt, forkynner vi også for dere, for at også dere kan ha samfunn med oss.»

> “I testify the things which I have seen, the things which I have heard, the things which my hands have handled of the Word of life. And this testimony I know to be of the Father and the Son. We have seen and do testify that the power of the Holy Ghost has accompanied the presentation of the truth, warning with pen and voice, and giving the messages in their order. To deny this work would be to deny the Holy Ghost, and would place us in that company who have departed from the faith, giving heed to seducing spirits.

> «Jeg vitner om de ting som jeg har sett, de ting som jeg har hørt, de ting som mine hender har rørt ved, om livets Ord. Og dette vitnesbyrd vet jeg er fra Faderen og Sønnen. Vi har sett og vitner om at Den Hellige Ånds kraft har ledsaget fremstillingen av sannheten, advart med penn og røst og gitt budskapene i deres rette orden. Å fornekte dette verk ville være å fornekte Den Hellige Ånd og ville plassere oss i det selskap som har falt fra troen og gitt akt på forførende ånder.»

> “The enemy will set everything in operation to uproot the confidence of the believers in the pillars of our faith in the messages of the past, which have placed us upon the elevated platform of eternal truth, and which have established and given character to the work. The Lord God of Israel has led out His people, unfolding to them truth of heavenly origin. His voice has been heard, and is still heard, saying, Go forward from strength to strength, from grace to grace, from glory to glory. The work is strengthening and broadening, for the Lord God of Israel is the defense of His people.

> «Fienden vil sette alt i virksomhet for å rykke opp de troendes tillit til søylene i vår tro i fortidens budskap, som har satt oss på den opphøyde plattformen av evig sannhet, og som har grunnfestet og gitt karakter til verket. Herren, Israels Gud, har ført sitt folk ut og åpenbart for dem sannhet av himmelsk opprinnelse. Hans røst er blitt hørt, og høres fortsatt, idet den sier: Gå frem fra styrke til styrke, fra nåde til nåde, fra herlighet til herlighet. Verket blir styrket og utvidet, for Herren, Israels Gud, er sitt folks vern.»

> “Those who have a hold of the truth theoretically, with their fingertips as it were, who have not brought its principles into the inner sanctuary of the soul, but have kept the vital truth in the outer court, will see nothing sacred in the past history of this people which has made them what they are, and has established them as earnest, determined, missionary workers in the world.

> «De som holder fast ved sannheten rent teoretisk, så å si med fingertuppene, som ikke har ført dens prinsipper inn i sjelens innerste helligdom, men har holdt den livsviktige sannhet i den ytre forgård, vil ikke se noe hellig i dette folks tidligere historie, den historie som har gjort dem til det de er, og som har grunnfestet dem som alvorlige, målbevisste, misjonerende arbeidere i verden.

> “The truth for this time is precious, but those whose hearts have not been broken by falling on the rock Christ Jesus, will not see and understand what is truth. They will accept that which pleases their ideas, and will begin to manufacture another foundation than that which is laid. They will flatter their own vanity and esteem, thinking that they are capable of removing the pillars of our faith, and replacing them with pillars they have devised.

> «Sannheten for denne tid er dyrebar, men de hvis hjerter ikke er blitt knust ved å falle på klippen Kristus Jesus, vil ikke se og forstå hva sannhet er. De vil godta det som behager deres egne forestillinger, og vil begynne å legge en annen grunnvoll enn den som er lagt. De vil smigre sin egen forfengelighet og selvaktelse, idet de tenker at de er i stand til å fjerne søylene i vår tro og erstatte dem med søyler de selv har utformet. »

> “This will continue to be as long as time shall last. Anyone who has been a close student of the Bible will see and understand the solemn position of those who are living in the closing scenes of this earth’s history. They will feel their own inefficiency and weakness, and will make it their first business to have not merely a form of godliness, but a vital connection with God. They will not dare to rest until Christ is formed within, the hope of glory. Self will die; pride will be expelled from the soul, and they will have the meekness and gentleness of Christ.” Notebook Leaflets, 60, 61.

> «Dette vil fortsette å være slik så lenge tiden varer. Enhver som har vært en grundig bibelstudent, vil se og forstå den alvorlige stillingen til dem som lever i avslutningsscenene av denne jordens historie. De vil føle sin egen utilstrekkelighet og svakhet, og vil gjøre det til sin første oppgave å ha ikke bare en form for gudsfrykt, men en levende forbindelse med Gud. De vil ikke våge å hvile før Kristus er dannet i dem, herlighetens håp. Selvet vil dø; stolthet vil bli drevet ut av sjelen, og de vil ha Kristi saktmodighet og mildhet.» Notebook Leaflets, 60, 61.

Back to Articles