Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-Seven

Daniels bok - nummer femtisju

Unveiling the Prophetic Secrets of Revelation: A Journey Through End-Time Prophecies

Åpenbaringen av de profetiske hemmelighetene i Johannes’ åpenbaring: En reise gjennom endetidsprofetiene

Author

Jeff Pippenger

Published

January 21, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

All the prophets speak of the end of the world, and all the prophecies meet and end in the book of Revelation. In the book of Revelation, the same line is taken up as in the book of Daniel, for they are the same book. All of these prophetic principles have been firmly recorded in the previous articles. In the book of Revelation, we are informed that just before probation closes there is a prophecy that has been sealed up that is unsealed. These articles have been setting forth the prophetic elements connected to the message in the book of Revelation that is now being unsealed. The message is not a singular prophetic truth, and every element of the message that is being unsealed falls into the category of the Revelation of Jesus Christ.

Alle profetene taler om verdens ende, og alle profetiene møtes og ender i Åpenbaringen. I Åpenbaringen tas den samme linjen opp som i Daniels bok, for de er den samme bok. Alle disse profetiske prinsippene er blitt fast nedtegnet i de foregående artiklene. I Åpenbaringen blir vi underrettet om at det, like før nådetiden avsluttes, finnes en profeti som har vært forseglet, og som blir åpnet. Disse artiklene har fremstilt de profetiske elementene som er knyttet til budskapet i Åpenbaringen, som nå blir åpnet. Budskapet er ikke en enkeltstående profetisk sannhet, og hvert element i budskapet som nå blir åpnet, faller inn under kategorien Jesu Kristi åpenbaring.

The message is unsealed just before the close of probation, when the “time is at hand.” The books of Daniel and Revelation, in association with the commentary from the writings of the Spirit of Prophecy, are very specific concerning the process associated with the unsealing of a prophetic message. It is the Lion of the tribe of Judah who accomplishes the unsealing, and when he does so he employs a structured method for presenting the message. He receives the message from the Father, who is represented as holding the Bible as it is sealed with seven seals. The Lion of the tribe of Judah, who is also the root of David and the Lamb that was slain, takes the book from the Father and removes the seals.

Budskapet blir åpnet like før nådetidens avslutning, når «tiden er nær». Daniels bok og Johannes’ åpenbaring er, i forbindelse med kommentarene fra Profetiens Ånds skrifter, meget spesifikke når det gjelder prosessen som er knyttet til åpningen av et profetisk budskap. Det er Løven av Judas stamme som utfører åpningen, og når han gjør det, benytter han en strukturert metode for å framstille budskapet. Han mottar budskapet fra Faderen, som fremstilles som den som holder Bibelen mens den er forseglet med sju segl. Løven av Judas stamme, som også er Davids rot og Lammet som ble slaktet, tar boken fra Faderen og bryter seglene.

Jesus then gives the message to Gabriel, who along with other angels conveys the message to a prophet who writes the message and sends it to the churches. When the time to unseal the prophetic message is at hand the opening of the prophetic message produces a three-step testing process, that tests those within the churches who are the target audience of the prophet’s writing, and based upon the individual response of those church members, they determine whether they are in one of two classes. Those that accept the increase of knowledge which is produced by the message that is unsealed are identified as the “wise,” and those who do not are identified by Daniel as the “wicked,” and by Matthew as the “foolish”.

Jesus gir deretter budskapet til Gabriel, som sammen med andre engler formidler budskapet til en profet som skriver budskapet og sender det til menighetene. Når tiden for å åpne det profetiske budskapet er for hånden, frembringer åpningen av det profetiske budskapet en prøvingsprosess i tre trinn, som prøver dem innenfor menighetene som er målgruppen for profetens skrift, og på grunnlag av disse menighetsmedlemmenes individuelle respons avgjør de om de tilhører en av to klasser. De som tar imot den økte kunnskapen som frembringes ved det budskapet som blir åpnet, blir identifisert som de «vise», og de som ikke gjør det, blir av Daniel identifisert som de «ugudelige», og av Matteus som de «dåraktige».

All of these factors connected with the unsealing of the final prophetic secret are addressed and emphasized in verse nine of Revelation seventeen, for it identifies an element of the Revelation of Jesus Christ that will test the two classes of worshippers. It does so by identifying that it is the “wise” that will understand the message that follows the warning flag of the verse.

Alle disse faktorene som er knyttet til avseglningen av den siste profetiske hemmelighet, blir behandlet og fremhevet i vers ni i Åpenbaringen sytten, for det identifiserer et element i Jesu Kristi åpenbaring som vil prøve de to klassene av tilbedere. Det gjør dette ved å fastslå at det er de «vise» som vil forstå budskapet som følger etter versets advarende signal.

> And here is the mind which hath wisdom. The seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth. And there are seven kings: five are fallen, and one is, and the other is not yet come; and when he cometh, he must continue a short space. And the beast that was, and is not, even he is the eighth, and is of the seven, and goeth into perdition. Revelation 17:9–11.

> Og her er den forstand som har visdom: De syv hoder er syv fjell, som kvinnen sitter på. Og det er syv konger: fem er falt, og én er, og den andre er ennå ikke kommet; og når han kommer, må han bli en kort stund. Og dyret som var, og ikke er, han er selv den åttende, og er av de syv, og går til fortapelse. Åpenbaringen 17:9–11.

The “mind that has wisdom,” is the mind of the “wise.” The “wise” understand the increase of knowledge, and the increase of knowledge that is represented immediately after the prophetic marker, which identifies a truth that will be understood by the wise and rejected by the wicked, is the truth associated with the kingdoms of Bible prophecy set forth in the verses that follow. Those verses represent the last illustration of the kingdoms of Bible prophecy, and what is unsealed in the last days is that those eight kingdoms have also been represented in the first illustration of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter two.

«Sinnet som har visdom,» er de «vises» sinn. De «vise» forstår kunnskapens økning, og den økning i kunnskap som fremstilles umiddelbart etter det profetiske kjennemerket, som identifiserer en sannhet som vil bli forstått av de vise og forkastet av de ugudelige, er sannheten knyttet til rikene i Bibelens profetier, slik den fremsettes i versene som følger. Disse versene utgjør den siste illustrasjonen av rikene i Bibelens profetier, og det som blir avdekket i de siste dager, er at disse åtte rikene også har vært fremstilt i den første illustrasjonen av rikene i Bibelens profetier i Daniel kapittel to.

The revelation of the truth upholds the limited view of the kingdoms of Bible prophecy that made up one of Miller’s jewels, but it shone ten times brighter, for it possesses much more truth than the Millerites understood from their limited point in history, and it represents a test as represented by the number “ten,” and by the warning beacon of the introductory warning of “here is the mind that has wisdom,” prophetically interpreted as, the following truth will test the churches that are sent the message that is unsealed just before the close of probation.

Åpenbaringen av sannheten opprettholder den begrensede forståelsen av rikene i Bibelens profeti som utgjorde en av Millers juveler, men den skinte ti ganger klarere, for den rommer langt mer sannhet enn millerittene forstod ut fra sitt begrensede historiske ståsted, og den representerer en prøve, slik tallet «ti» representerer, og ved varselsignalet i den innledende advarselen: «her er den forstand som har visdom», profetisk tolket som: den følgende sannhet vil prøve de menighetene som sendes budskapet som blir avseglet like før nådetidens avslutning.

In Revelation seventeen John was carried into the wilderness of twelve hundred and sixty years of papal darkness. He was placed at the very end of that period in 1798, which is the identical history he was placed at in Revelation thirteen.

I Åpenbaringen sytten ble Johannes ført ut i ødemarken gjennom tolv hundre og seksti år med pavelig mørke. Han ble stilt ved selve enden av denne perioden i 1798, hvilket er den samme historie han ble stilt ved i Åpenbaringen tretten.

> And I stood upon the sand of the sea, and saw a beast rise up out of the sea, having seven heads and ten horns, and upon his horns ten crowns, and upon his heads the name of blasphemy. Revelation 13:1.

> Og jeg stod på havets sand, og jeg så et dyr stige opp av havet, som hadde sju hoder og ti horn, og på sine horn ti kroner, og på sine hoder et bespottelig navn. Åpenbaringen 13:1.

The “sand of the sea” represents 1798, for it represents the historical vantage point where John was shown the papacy (the beast of the sea) in the past tense, and the United States (the beast of the earth) rising up, and ultimately speaking as a dragon at the soon-coming Sunday law. Then the earth beast forces the world to accept the “image of the beast,” that would speak and implement Sunday legislation upon the entire world.

«Havets sand» representerer 1798, for den representerer det historiske utsiktspunktet hvorfra Johannes fikk se pavedømmet (dyret fra havet) i fortidsform, og De forente stater (dyret fra jorden) stige opp, og til sist tale som en drage ved den snart kommende søndagsloven. Deretter tvinger jorddyret verden til å ta imot «dyrets bilde», som skulle tale og iverksette søndagslovgivning over hele verden.

> “At the time when the Papacy, robbed of its strength, was forced to desist from persecution, John beheld a new power coming up to echo the dragon’s voice, and carry forward the same cruel and blasphemous work. This power, the last that is to wage war against the church and the law of God, is represented by a beast with lamblike horns. The beasts preceding it had risen from the sea; but this came up out of the earth, representing the peaceful rise of the nation which it symbolized—the United States.” Signs of the Times, February 8, 1910.

> «På den tid da pavedømmet, berøvet sin styrke, ble tvunget til å opphøre med forfølgelsen, så Johannes en ny makt stige opp for å gjenta dragens røst og føre videre det samme grusomme og gudsbespottelige verk. Denne makten, den siste som skal føre krig mot kirken og Guds lov, fremstilles ved et dyr med horn lik et lams. Dyrene som gikk forut for det, var steget opp av havet; men dette steg opp av jorden og representerer den fredelige fremveksten av den nasjon det symboliserte — De forente stater.» Signs of the Times, 8. februar 1910.

John is taken to the same vantage point of history to receive the final presentation of the kingdoms of Bible prophecy in chapter seventeen. Standing at that vantage point the kingdoms are presented. He is first informed that the beast controls both church and state, for she is seated upon not only seven heads, but also seven mountains. The seating of the great whore is identifying that she is the one riding the beast, and the one who rides the beast is the one who controls the beast.

Johannes føres til det samme utsiktspunktet i historien for å motta den endelige framstillingen av rikene i Bibelens profeti i kapittel sytten. Mens han står på dette utsiktspunktet, blir rikene framstilt. Han blir først gjort kjent med at dyret kontrollerer både kirke og stat, for hun sitter ikke bare på sju hoder, men også på sju fjell. At den store skjøgen sitter der, identifiserer at det er hun som rir dyret, og den som rir dyret, er den som kontrollerer dyret.

> And the woman which thou sawest is that great city, which reigneth over the kings of the earth. Revelation 17:18.

> Og kvinnen som du så, er den store by som hersker over jordens konger. Åpenbaringen 17:18.

The word “reigneth” means to hold and to rule over. A rider rules over the beast by holding the reins. The papacy rules over seven heads and also over seven mountains. In Daniel chapter two, Daniel informs Nebuchadnezzar that he is the “head” of gold. In Isaiah chapter seven a “head” is also a king, a capitol or a kingdom.

Ordet «regjerer» betyr å holde og å herske over. En rytter hersker over dyret ved å holde tømmene. Pavemakten hersker over sju hoder og også over sju fjell. I Daniel kapittel to forteller Daniel Nebukadnesar at han er gullhodet. I Jesaja kapittel sju er et «hode» også en konge, en hovedstad eller et rike.

> For the head of Syria is Damascus, and the head of Damascus is Rezin; and within threescore and five years shall Ephraim be broken, that it be not a people. And the head of Ephraim is Samaria, and the head of Samaria is Remaliah’s son. If ye will not believe, surely ye shall not be established. Isaiah 7:7, 8.

> For Syrias hode er Damaskus, og Damaskus’ hode er Resin; og innen sekstifem år skal Efraim bli knust, så det ikke lenger er et folk. Og Efraims hode er Samaria, og Samarias hode er Remaljas sønn. Dersom dere ikke vil tro, skal dere sannelig ikke bli stående fast. Jesaja 7:7, 8.

The papacy, which is the woman riding the beast, rules over all the kings of the earth. Those kings are represented as “ten kings,” that are the dragon-power of the last days. They are the kings the whore of Tyre commits fornication with. Those “ten kings” have been forced to accept the authority of the papacy, but the premier king of those ten kings is the United States. The United States is therefore also represented by Ahab, the king of the ten northern kingdoms of Israel. The number “seven” represents “complete,” and when the papacy is portrayed as reigning over the kings of the earth, she is also reigning over the ten kings and she is seated upon the seven heads.

Pavedømmet, som er kvinnen som rir på dyret, hersker over alle jordens konger. Disse kongene fremstilles som «ti konger», som er de siste dagers dragemakt. De er de kongene som Tyrus’ skjøge driver hor med. Disse «ti konger» er blitt tvunget til å godta pavedømmets myndighet, men den fremste kongen blant disse ti kongene er De forente stater. De forente stater fremstilles derfor også ved Akab, kongen over Israels ti nordlige kongedømmer. Tallet «sju» representerer «fullstendig», og når pavedømmet skildres som regjerende over jordens konger, regjerer hun også over de ti kongene, og hun sitter på de sju hodene.

Here is the mind that has wisdom, for the wise of the last days employ the methodology of “line upon line,” and they recognize that each of the symbols of the statecraft that the whore rules over identify the same truth. She also rules over seven mountains, and the Millerites identified a “mountain” in Bible prophecy as a symbol of a kingdom, but they also identified that symbols have more than one meaning.

Her er den forstand som har visdom, for de vise i de siste dager anvender metodikken «linje på linje», og de erkjenner at hvert av symbolene for den statskunst som skjøgen hersker over, identifiserer den samme sannhet. Hun hersker også over sju fjell, og millerittene identifiserte et «fjell» i bibelsk profeti som et symbol på et rike, men de identifiserte også at symboler har mer enn én betydning.

Mountains are also a symbol of a church. The “glorious holy mountain” in the Scriptures represents God’s church.

Fjell er også et symbol på en menighet. Det «herlige hellige fjell» i Skriften representerer Guds menighet.

> The word that Isaiah the son of Amoz saw concerning Judah and Jerusalem. And it shall come to pass in the last days, that the mountain of the Lord’s house shall be established in the top of the mountains, and shall be exalted above the hills; and all nations shall flow unto it. And many people shall go and say, Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob; and he will teach us of his ways, and we will walk in his paths: for out of Zion shall go forth the law, and the word of the Lord from Jerusalem. Isaiah 2:1–3.

> Det ord som Jesaja, Amos’ sønn, så om Juda og Jerusalem. Og det skal skje i de siste dager at fjellet hvor Herrens hus står, skal være grunnfestet som det høyeste av fjellene og opphøyd over haugene; og alle folkeslag skal strømme til det. Og mange folk skal gå av sted og si: Kom, la oss gå opp til Herrens fjell, til Jakobs Guds hus; og han skal lære oss sine veier, og vi vil vandre på hans stier. For fra Sion skal loven utgå, og Herrens ord fra Jerusalem. Jesaja 2:1–3.

The “Lord’s house” is His church, and it is a “mountain.” The great whore is seated upon seven mountains, thus identifying that she rules over all the churches, just as she rules over all the kings. She has control over all the churches and all the states in all the world.

«Herrens hus» er hans kirke, og den er et «fjell». Den store skjøgen sitter på sju fjell, og dermed kjennetegnes hun som den som hersker over alle kirkene, likesom hun hersker over alle kongene. Hun har kontroll over alle kirkene og alle statene i hele verden.

The vision that Isaiah is identifying that came to him “concerning Judah and Jerusalem,” that we just cited, continues on, and it is still the same passage in chapter four, and according to Isaiah it is the “same day” that people say, “Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob.” In that same period of time “seven women” are identified.

Synet som Jesaja angir at kom til ham «om Juda og Jerusalem», som vi nettopp siterte, fortsetter, og det er fortsatt det samme avsnittet i kapittel fire, og ifølge Jesaja er det den «samme dag» at folk sier: «Kom, la oss gå opp til Herrens berg, til Jakobs Guds hus.» I den samme tidsperioden omtales «sju kvinner».

> And in that day seven women shall take hold of one man, saying, We will eat our own bread, and wear our own apparel: only let us be called by thy name, to take away our reproach. In that day shall the branch of the Lord be beautiful and glorious, and the fruit of the earth shall be excellent and comely for them that are escaped of Israel. And it shall come to pass, that he that is left in Zion, and he that remaineth in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem: When the Lord shall have washed away the filth of the daughters of Zion, and shall have purged the blood of Jerusalem from the midst thereof by the spirit of judgment, and by the spirit of burning. And the Lord will create upon every dwelling place of mount Zion, and upon her assemblies, a cloud and smoke by day, and the shining of a flaming fire by night: for upon all the glory shall be a defence. And there shall be a tabernacle for a shadow in the daytime from the heat, and for a place of refuge, and for a covert from storm and from rain. Isaiah 4:1–6.

> Og på den dag skal sju kvinner gripe fatt i én mann og si: Vi vil ete vårt eget brød og kle oss i våre egne klær; la oss bare bli kalt ved ditt navn, så vår vanære kan bli tatt bort. På den dag skal Herrens spire være fagker og herlig, og jordens frukt skal være ypperlig og skjønn for dem av Israel som er sluppet unna. Og det skal skje at den som er tilbake i Sion, og den som blir igjen i Jerusalem, skal kalles hellig, hver den som er oppskrevet blant de levende i Jerusalem, når Herren har vasket bort urenheten hos Sions døtre og renset Jerusalems blodskyld bort fra dens midte ved dommens ånd og ved ildens ånd. Og Herren skal skape over hvert bosted på Sions berg og over hennes forsamlinger en sky og røyk om dagen og skinnet av en luende ild om natten; for over all herligheten skal det være et vern. Og det skal være en hytte til skygge om dagen mot heten og til tilflukt og skjul mot uvær og regn. Jesaja 4:1–6.

The “day” which is the subject of Isaiah’s vision is the “hour” of the great earthquake of Revelation chapter eleven. The wise that have accepted the admonition to “return” from the disappointment of July 18, 2020, and met the requirements of Leviticus twenty-six, and who have been brought together by Ezekiel’s first prophecy, are sealed when they accept Ezekiel’s second message of the four winds of Islam. They are then lifted up into heaven as an ensign, and God’s other children in Babylon begin to respond to the call to come out of Babylon, that begins at the earthquake, which is the soon-coming Sunday law. God’s other flock hear the message to come out of Babylon, and they proclaim, “Come ye, and let us go up to the mountain of the Lord, to the house of the God of Jacob.”

«Dagen» som er emnet for Jesajas syn, er «timen» for det store jordskjelvet i Åpenbaringen kapittel elleve. De vise som har tatt imot formaningen om å «vende tilbake» fra skuffelsen den 18. juli 2020, og oppfylt kravene i Tredje Mosebok tjueseks, og som er blitt ført sammen ved Esekiels første profeti, blir beseglet når de tar imot Esekiels andre budskap om islams fire vinder. Deretter løftes de opp til himmelen som et banner, og Guds andre barn i Babylon begynner å svare på kallet om å komme ut av Babylon, som begynner ved jordskjelvet, hvilket er den snart kommende søndagsloven. Guds andre hjord hører budskapet om å komme ut av Babylon, og de forkynner: «Kom, og la oss gå opp til Herrens berg, til Jakobs Guds hus.»

In that “hour” the great whore begins to sing her songs and commit fornication with the kings of the earth. Those who are not written in the Lamb’s book of life follow the whore, and their churches come under her authority. Those churches are represented by Isaiah as “seven women.” Those “seven women” are the “seven mountains” that the papacy shall rule over, as the United States forces the entire world to erect an image of the beast that will both speak and cause all to receive the mark of papal authority.

I den «time» begynner den store skjøge å synge sine sanger og drive hor med kongene på jorden. De som ikke er oppskrevet i Lammets livets bok, følger skjøgen, og deres kirker kommer under hennes myndighet. Disse kirkene blir av Jesaja fremstilt som «sju kvinner». Disse «sju kvinner» er de «sju fjell» som pavedømmet skal herske over, idet De forente stater tvinger hele verden til å reise et bilde av dyret, som både skal tale og få alle til å ta imot merket på pavens myndighet.

Those “seven women shall take hold of one man,” and that “man” is the “man” Paul identifies as “the man of sin.” In that testing period those who remain “in Jerusalem, shall be called holy, even every one that is written among the living in Jerusalem.” God’s people are those in the period of time whose names are written in the book of life, the book of the Lamb who was slain from the foundation of the world. The other class, who take hold of the “man of sin” are those in Revelation chapter thirteen that worship the man of sin.

Disse «sju kvinner skal ta tak i én mann», og den «mannen» er den «mannen» Paulus identifiserer som «syndens menneske». I denne prøvelsestiden skal de som blir «tilbake i Jerusalem, kalles hellige, hver den som er oppskrevet blant de levende i Jerusalem». Guds folk er de i den tidsperioden hvis navn er skrevet i livets bok, boken til Lammet som ble slaktet fra verdens grunnvoll ble lagt. Den andre klassen, som tar tak i «syndens menneske», er de som i Åpenbaringen kapittel tretten tilber syndens menneske.

> And all that dwell upon the earth shall worship him, whose names are not written in the book of life of the Lamb slain from the foundation of the world. If any man have an ear, let him hear. Revelation 13:8, 9.

> Og alle som bor på jorden, skal tilbe ham, alle de hvis navn ikke er skrevet i livets bok hos Lammet, som er slaktet fra verdens grunnvoll ble lagt. Om noen har øre, la ham høre. Åpenbaringen 13:8, 9.

The “hour” of the great earthquake, which is the Sunday law crisis, is the conclusion of the investigative judgment, and the judgment is based upon whether your name is found or not found entered within the book of life, thus in that time the two classes represented by the relation to the book of life is identifying the very closing scenes of judgment. Those who take hold of the “man of sin,” proclaim that they will “eat” their “own bread, and wear” their “own apparel,” but their primary desire is to “be called by thy name”.

«Timen» for det store jordskjelvet, som er søndagslovkrisen, er avslutningen på den undersøkende dom, og dommen er basert på om ditt navn blir funnet eller ikke funnet oppført i livets bok; således identifiserer i den tid de to klassene, representert ved forholdet til livets bok, selve dommens avsluttende scener. De som griper fatt i «syndens menneske», erklærer at de vil «ete» sitt «eget brød og gå kledd i» sine «egne klær», men deres fremste ønske er å «bli kalt ved ditt navn».

They will retain their own doctrinal statement of beliefs (eat their own bread), and retain their denominational profession (their own apparel), but accept the name of the “man of sin.” The name of the “man of sin,” is “catholic”, which means “universal”. Those who take hold of the “man of sin,” wish to become part of the “universal church”, which is the Catholic church. They desire that relationship in order to “take away” their “reproach.”

De vil beholde sin egen læremessige trosbekjennelse (spise sitt eget brød), og beholde sin konfesjonelle bekjennelse (sine egne klær), men ta på seg navnet til «syndens menneske». Navnet til «syndens menneske» er «katolsk», som betyr «universell». De som griper fatt i «syndens menneske», ønsker å bli en del av den «universelle kirke», som er den katolske kirke. De begjærer dette forholdet for å «ta bort» sin «vanære».

The “reproach” addresses two significant elements of the beast that reigns over all the churches and all the nations in the last days. In the “hour of the great earthquake” in Revelation eleven, “the third woe cometh quickly”. The “third woe” is Islam. In the “hour of the great earthquake” in Revelation eleven, the Seventh Trumpet sounds. The Seventh Trumpet is Islam. Islam strikes in the “hour of the great earthquake,” for all of the Trumpets are the prophetic tools God has employed in judgment upon forced Sunday worship throughout world history.

«Vanæren» omtaler to betydningsfulle elementer ved dyret som hersker over alle menighetene og alle nasjonene i de siste dager. I «timen for det store jordskjelv» i Åpenbaringen elleve, «kommer det tredje ve hurtig». Det «tredje ve» er islam. I «timen for det store jordskjelv» i Åpenbaringen elleve lyder den sjuende basun. Den sjuende basun er islam. Islam slår til i «timen for det store jordskjelv», for alle basunene er de profetiske redskaper Gud har benyttet i dom over tvungen søndagsgudsdyrkelse gjennom verdenshistorien.

When the “national ruin” of the United States is brought about, at the soon-coming Sunday law, the “nations will be angry.” It is Islam that angers the nations in Bible prophecy, as represented by the first reference to Islam in the book of Genesis.

Når «De forente staters nasjonale ruin» blir forårsaket ved den snart kommende søndagsloven, vil «folkene bli vrede». Det er islam som gjør folkene vrede i Bibelens profeti, slik det fremstilles ved den første henvisningen til islam i Første Mosebok.

> And the angel of the Lord said unto her, Behold, thou art with child, and shalt bear a son, and shalt call his name Ishmael; because the Lord hath heard thy affliction. And he will be a wild man; his hand will be against every man, and every man’s hand against him; and he shall dwell in the presence of all his brethren. Genesis 16:11, 12.

> Og Herrens engel sa til henne: Se, du er med barn og skal føde en sønn, og du skal kalle ham Ismael; for Herren har hørt din nød. Og han skal være som et vilt asen blant menneskene; hans hånd skal være mot hver mann, og hver manns hånd mot ham; og han skal bo like overfor alle sine brødre. 1. Mosebok 16:11, 12.

The “reproach” of the last days is the religion of Islam. The churches and the nations of the world will come under the authority of the New World Order of a United Nations, which is ruled over by the Catholic church. The pope will be seated upon the one-world system, just as Constantine gave the papacy its seat in the year 330. The nations will determine that their ability to deal with the warfare being brought against mankind by Islam, can only be accomplished by a united effort, which will require a subjection to some moral authority, which the United States will insist is the Roman church. Just as Justinian gave the Catholic church its great authority in the year 533, history is repeated. The United States will force the world through its military might to obey, just as Clovis did for the Catholic church in the year 496. The history of verse two of Revelation thirteen will be repeated.

«Vanæren» i de siste dager er islams religion. Kirkene og verdens nasjoner vil komme under myndigheten til den nye verdensorden i et Forente Nasjoner, som styres av Den katolske kirke. Paven vil bli satt på énsverdenssystemet, slik Konstantin gav pavedømmet dets sete i år 330. Nasjonene vil komme til å fastslå at deres evne til å håndtere den krigføring som islam fører mot menneskeheten, bare kan virkeliggjøres ved en samlet innsats, noe som vil kreve underkastelse under en eller annen moralsk autoritet, som De forente stater vil insistere på er Den romerske kirke. Slik Justinian gav Den katolske kirke dens store myndighet i år 533, blir historien gjentatt. De forente stater vil med sin militære makt tvinge verden til lydighet, slik Klodvig gjorde for Den katolske kirke i år 496. Historien i vers to i Åpenbaringen tretten vil bli gjentatt.

> And the beast which I saw was like unto a leopard, and his feet were as the feet of a bear, and his mouth as the mouth of a lion: and the dragon gave him his power, and his seat, and great authority. Revelation 13:2.

> Og dyret som jeg så, var lik en leopard, og dets føtter var som en bjørns føtter, og dets munn som en løves munn; og dragen gav det sin kraft og sin trone og stor myndighet. Åpenbaringen 13:2.

Once the image is set up, then the kings of the earth, who have been angered by the attacks of Islam, will recognize that the universal “reproach” against Islam that has been used to bring the worldwide image of the beast into existence, was not the “reproach” that the “man of sin” (Jezebel) was actually concerned with. Too late, the world will find out that Jezebel cares nothing about Islam, but that her heart desires to kill Elijah, as Herodias killed John the Baptist.

Når billedet først er oprejst, vil jordens konger, som er blevet vredet ved Islams angreb, erkende, at den universelle „vanære“ over islam, som er blevet brugt til at bringe dyrets verdensomspændende billede til eksistens, ikke var den „vanære“, som „syndens menneske“ (Jezabel) faktisk var optaget af. For sent vil verden finde ud af, at Jezabel intet bryder sig om islam, men at hendes hjerte begærer at dræbe Elias, således som Herodias dræbte Johannes Døberen.

The “mind which hath wisdom,” is the “mind of the wise,” and the “wise” are those who understand the “increase of knowledge” that is produced when the Lion of the tribe of Judah, unseals the Revelation of Jesus Christ, just before probation closes.

«sinnet som har visdom», er «de vises sinn», og de «vise» er dem som forstår «kunnskapens økning» som frembringes når Løven av Juda stamme åpner seglene i Jesu Kristi åpenbaring, like før nådetiden avsluttes.

> And he saith unto me, Seal not the sayings of the prophecy of this book: for the time is at hand. He that is unjust, let him be unjust still: and he which is filthy, let him be filthy still: and he that is righteous, let him be righteous still: and he that is holy, let him be holy still. Revelation 22:10, 11.

> Og han sier til meg: Forsegl ikke ordene i profetien i denne bok; for tiden er nær. Den som gjør urett, la ham fortsatt gjøre urett; og den som er uren, la ham fortsatt være uren; og den som er rettferdig, la ham fortsatt være rettferdig; og den som er hellig, la ham fortsatt være hellig. Åpenbaringen 22:10, 11.

The “seven heads are seven mountains, on which the woman sitteth,” represents the truth that the papacy will reign over both church and state. Symbols have more than one meaning, and the symbols are to be defined and understood by the context of the passage where the symbols are represented. The argument arises that the verse identifies that the heads are the mountains, so what would be the justification for identifying a distinction between the heads (statecraft) and the mountains (churchcraft)? The distinction is established in Daniel chapters seven and eight. In chapter seven both pagan Rome and papal Rome are identified as “diverse,” from the beasts that preceded them.

De «sju hoder er sju fjell, som kvinnen sitter på», fremstiller sannheten om at pavedømmet skal herske over både kirke og stat. Symboler har mer enn én betydning, og symbolene skal defineres og forstås ut fra sammenhengen i det avsnittet hvor symbolene fremstilles. Innvendingen reises at verset identifiserer hodene som fjellene; hva skulle da være begrunnelsen for å fastslå et skille mellom hodene (statskunst) og fjellene (kirkelig maktutøvelse)? Dette skillet blir fastslått i Daniel kapittel sju og åtte. I kapittel sju blir både hedensk Roma og det pavelige Roma identifisert som «forskjellig» fra de dyrene som gikk forut for dem.

When chapter seven is brought upon chapter eight (line upon line), we find in chapter eight the little horn of Rome, oscillating between man, woman, man, woman. One symbol (the little horn) that represents two powers. In those chapters, a horn is a kingdom, and a kingdom is also a head. In chapter eight, the little horn represents two kingdoms, the fourth and fifth kingdom of Bible prophecy. The little horn symbolically represents two kingdoms, and the two kingdoms it represents are kingdoms that identify the union of statecraft and churchcraft. The seven heads, which are also seven mountains, represent two kingdoms, and the one kingdom is churchcraft and the other is statecraft.

Når kapittel sju legges oppå kapittel åtte (linje på linje), finner vi i kapittel åtte Romas lille horn, som veksler mellom mann, kvinne, mann, kvinne. Ett symbol (det lille hornet) som representerer to makter. I disse kapitlene er et horn et rike, og et rike er også et hode. I kapittel åtte representerer det lille hornet to riker, det fjerde og det femte riket i Bibelens profeti. Det lille hornet representerer symbolsk to riker, og de to rikene det representerer, er riker som identifiserer foreningen av statskunst og kirkekunst. De sju hodene, som også er sju fjell, representerer to riker, og det ene riket er kirkekunst og det andre er statskunst.

In Daniel chapter two, there is another witness to this prophetic symbolism, for there the last kingdom, which the Millerites understood to be the fourth kingdom of Rome, is represented by iron and clay. The iron and clay are combined, though in reality iron does not combine with clay. Yet when Sister White comments upon the “iron and clay,” she identifies it as a symbol of churchcraft and statecraft, as is represented by chapter eight’s little horn, and the Revelation seventeen heads that are also mountains.

I Daniels andre kapittel finnes det enda et vitnesbyrd om denne profetiske symbolikken, for der fremstilles det siste riket, som millerittene forsto å være Romas fjerde rike, ved jern og leire. Jernet og leiren er forenet, skjønt jern i virkeligheten ikke forener seg med leire. Men når søster White kommenterer «jern og leire», identifiserer hun det som et symbol på kirkemakt og statsmakt, slik dette er fremstilt ved det lille hornet i kapittel åtte og de hodene i Åpenbaringen sytten som også er fjell.

> “We have come to a time when God’s sacred work is represented by the feet of the image in which the iron was mixed with the miry clay. God has a people, a chosen people, whose discernment must be sanctified, who must not become unholy by laying upon the foundation wood, hay, and stubble. Every soul who is loyal to the commandments of God will see that the distinguishing feature of our faith is the seventh-day Sabbath. If the government would honor the Sabbath as God has commanded, it would stand in the strength of God and in defense of the faith once delivered to the saints. But statesmen will uphold the spurious sabbath, and will mingle their religious faith with the observance of this child of the papacy, placing it above the Sabbath which the Lord has sanctified and blessed, setting it apart for man to keep holy, as a sign between Him and His people to a thousand generations. The mingling of churchcraft and statecraft is represented by the iron and the clay. This union is weakening all the power of the churches. This investing the church with the power of the state will bring evil results. Men have almost passed the point of God’s forbearance. They have invested their strength in politics, and have united with the papacy. But the time will come when God will punish those who have made void His law, and their evil work will recoil upon themselves.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168, 1169.

> «Vi er kommet til en tid da Guds hellige verk fremstilles ved billedstøttens føtter, hvor jernet var blandet med leirholdig leire. Gud har et folk, et utvalgt folk, hvis dømmekraft må bli helliget, som ikke må bli vanhellig ved å legge tre, høy og strå på grunnvollen. Hver sjel som er lojal mot Guds bud, vil se at det særpregede kjennetegn ved vår tro er sabbaten på den syvende dag. Dersom myndighetene ville ære sabbaten slik Gud har befalt, ville de stå i Guds styrke og til forsvar for den tro som én gang ble overgitt til de hellige. Men statsmenn vil holde oppe den falske sabbat, og de vil blande sin religiøse tro med overholdelsen av dette pavedømmets barn og sette det over den sabbat som Herren har helliget og velsignet og satt til side for at mennesket skal holde den hellig, som et tegn mellom Ham og Hans folk i tusen slektsledd. Sammenblandingen av kirkelig makt og statsmakt fremstilles ved jernet og leiren. Denne foreningen svekker all kirkens makt. Denne utrustning av kirken med statens makt vil føre til onde resultater. Mennesker har nesten overskredet grensen for Guds langmodighet. De har satt sin styrke inn i politikken og har forenet seg med pavedømmet. Men tiden vil komme da Gud vil straffe dem som har satt Hans lov ut av kraft, og deres onde verk vil falle tilbake på dem selv.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 4, 1168, 1169.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette dette studiet i den neste artikkelen.

> “In the scene representing the work of Christ for us, and the determined accusation of Satan against us, Joshua stands as the high priest, and makes request in behalf of God’s commandment-keeping people. At the same time Satan represents the people of God as great sinners, and presents before God the list of sins he has tempted them to commit through their lifetime, and urges that because of their transgressions, they be given into his hands to destroy. He urges that they should not be protected by ministering angels against the confederacy of evil. He is full of anger because he cannot bind the people of God into bundles with the world, to render to him complete allegiance. Kings and rulers and governors have placed upon themselves the brand of antichrist, and are represented as the dragon who goes to make war with the saints—with those who keep the commandments of God and who have the faith of Jesus. In their enmity against the people of God, they show themselves guilty also of the choice of Barabbas instead of Christ.

> «I den scenen som fremstiller Kristi gjerning for oss, og Satans bestemte anklage mot oss, står Josva som ypperstepresten og bærer fram bønn på vegne av Guds budholdende folk. Samtidig fremstiller Satan Guds folk som store syndere, og legger fram for Gud listen over de synder han har fristet dem til å begå gjennom hele deres liv, og gjør gjeldende at de på grunn av sine overtredelser bør overgis i hans hender til ødeleggelse. Han hevder at de ikke bør beskyttes av tjenende engler mot det ondes sammensvergelse. Han er full av vrede fordi han ikke kan binde Guds folk sammen i knipper med verden for å få dem til å yte ham fullkommen troskap. Konger og herskere og myndighetspersoner har satt antikrists merke på seg selv og fremstilles som dragen som går bort for å føre krig mot de hellige—mot dem som holder Guds bud og har Jesu tro. I sitt fiendskap mot Guds folk viser de seg også skyldige i å ha valgt Barabbas framfor Kristus.»

> “God has a controversy with the world. When the judgment shall sit, and the books shall be opened, He has an awful account to settle, which would now make the world fear and tremble were men not blinded and bewitched by satanic delusions and deceptions. God will call the world to account for the death of His only-begotten Son, whom to all intents and purposes the world has crucified afresh, and put to open shame in the persecution of His people. The world has rejected Christ in the person of His saints, has refused His messages in the refusal of the messages of prophets, apostles, and messengers. They have rejected those who have been colaborers with Christ, and for this they will have to render an account.” Testimonies to Ministers, 38, 39.

> «Gud har en trette med verden. Når retten settes, og bøkene åpnes, har Han et fryktelig oppgjør å foreta, som allerede nå ville få verden til å frykte og skjelve dersom ikke menneskene var blindet og forhekset av sataniske villfarelser og bedrag. Gud vil kreve verden til regnskap for døden til sin enbårne Sønn, som verden, for alle praktiske formål, på ny har korsfestet og åpenlyst vanæret i forfølgelsen av Hans folk. Verden har forkastet Kristus i Hans helliges person, har avslått Hans budskaper ved å avslå profeters, apostlers og sendebuds budskaper. De har forkastet dem som har vært Kristi medarbeidere, og for dette må de avlegge regnskap.» Testimonies to Ministers, 38, 39.

Back to Articles