Article

# The Book of Daniel - Number Fifty-One

Daniels bok – nummer femtién

Palmoni: Unveiling the Master of Time and Language in Daniel and Revelation

Palmoni: Åpenbaringen av tidens og språkets mester i Daniel og Åpenbaringen

Author

Jeff Pippenger

Published

January 15, 2024

Formats

PDF
Word
Song MP3

That “certain saint which spake” in Daniel chapter eight, verses thirteen and fourteen is Christ as Palmoni. In the book of Revelation, Christ is identified as Alpha and Omega, which among other wonderful truths, identifies Christ as the Wonderful Linguist, and together the books of Daniel and Revelation represent Christ as the Master of time and language. It is beyond human ability to understand the significance and depth of what it means that Christ, as Palmoni (the Numberer of Secrets), introduces that attribute of His character in the two verses that establish the central pillar of Adventism, but the secrets which the Numberer of Secrets chooses to reveal are our responsibility to recognize and defend.

Den «visse hellige som talte» i Daniel kapittel åtte, vers tretten og fjorten, er Kristus som Palmoni. I Åpenbaringsboken blir Kristus identifisert som Alfa og Omega, noe som blant andre vidunderlige sannheter identifiserer Kristus som den underfulle lingvist, og sammen fremstiller Daniels bok og Åpenbaringsboken Kristus som tidens og språkets mester. Det ligger utenfor menneskelig evne å fatte betydningen og dybden av hva det innebærer at Kristus, som Palmoni (hemmelighetenes teller), introduserer denne egenskapen ved sin karakter i de to versene som etablerer adventismens sentrale søyle, men de hemmeligheter som hemmelighetenes teller velger å åpenbare, er det vårt ansvar å erkjenne og forsvare.

> The secret things belong unto the Lord our God: but those things which are revealed belong unto us and to our children forever, that we may do all the words of this law. Deuteronomy 29:29.

> De skjulte ting hører Herren vår Gud til; men de ting som er åpenbart, hører oss og våre barn til for evig, for at vi skal gjøre etter alle ordene i denne lov. 5. Mosebok 29,29.

A secret that has been revealed is that the Numberer of Secrets (Palmoni), is that “certain saint which spake,” and in the two verses where He reveals Himself, the central pillar of Adventism is identified. In those two verses the Wonderful Numberer identifies the “increase of knowledge” that He, as the Lion of the tribe of Judah unsealed in 1798. In those two verses, the jewels of Miller’s dream, that represent the “increase of knowledge,” were, by the direction of Palmoni’s hand, published upon the two tables of Habakkuk.

En hemmelighet som er blitt åpenbart, er at Hemmelighetenes Tellemester (Palmoni) er den «hellige som talte», og i de to versene hvor Han åpenbarer Seg selv, blir Adventismens sentrale søyle identifisert. I disse to versene identifiserer den Underfulle Tellemester den «økte kunnskap» som Han, som Løven av Judas stamme, forseglet opp i 1798. I disse to versene ble juvelene i Millers drøm, som representerer den «økte kunnskap», ved ledelsen av Palmonis hånd, offentliggjort på Habakkuks to tavler.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? And he said unto me, Unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed. Daniel 8:13, 14.

> Da hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den som talte: Hvor lenge varer synet om det daglige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir overgitt til å trampes under fot? Og han sa til meg: Inntil to tusen tre hundre dager; deretter skal helligdommen renses. Daniel 8:13, 14.

After Daniel received the prophetic vision of the kingdoms of Bible prophecy, and then heard the heavenly dialogue in verses thirteen and fourteen, he sought to understand the “vision.”

Etter at Daniel hadde mottatt det profetiske synet om rikene i Bibelens profeti, og deretter hørt den himmelske samtalen i vers tretten og fjorten, søkte han å forstå «synet».

> And it came to pass, when I, even I Daniel, had seen the vision, and sought for the meaning, then, behold, there stood before me as the appearance of a man. And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. Daniel 8:15, 16.

> Og det skjedde, da jeg, jeg Daniel, hadde sett synet og søkte å forstå meningen med det, se, da stod det foran meg en som så ut som en mann. Og jeg hørte en manns røst mellom breddene ved Ulai, som ropte og sa: Gabriel, la denne mannen forstå synet. Daniel 8:15, 16.

The “vision” which Daniel is seeking to understand is the “chazon” vision, but the “mareh” vision, is what Gabriel is told to make Daniel understand. Every fact has its bearing, and if this fact is missed, the structure and design of the passage is essentially destroyed. In verse fifteen, when Daniel seeks to understand the “chazon” vision, the “mareh” is hidden, but still represented, for with the “appearance of a man” (Gabriel), the Hebrew word “mareh” is translated as “appearance”. In verse fifteen both words which have been translated as “vision” are represented. Daniel, in verse fifteen, seeks to understand the “chazon,” but Palmoni commands Gabriel, in verse sixteen to make Daniel understand the “mareh.” The design of these two verses is purposeful, and emphasizes the connection and difference between the two words.

«Synet» som Daniel søker å forstå, er «chazon»-synet, men «mareh»-synet er det Gabriel blir befalt å gi Daniel forståelse av. Hvert faktum har sin betydning, og dersom dette faktum overses, blir passasjens struktur og oppbygning i det vesentlige ødelagt. I vers femten, når Daniel søker å forstå «chazon»-synet, er «mareh» skjult, men likevel representert, for ved «en manns skikkelse» (Gabriel) blir det hebraiske ordet «mareh» oversatt med «skikkelse». I vers femten er begge ordene som er blitt oversatt med «syn», representert. Daniel søker i vers femten å forstå «chazon», men Palmoni befaler i vers seksten Gabriel å la Daniel forstå «mareh». Utformingen av disse to versene er tilsiktet og understreker forbindelsen og forskjellen mellom de to ordene.

It is Palmoni that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh,” for the One that commands Gabriel is the One who stands upon the water, and Gabriel heard His voice, “a man’s voice between the banks of Ulai.” It is the Ulai river that runs between the banks, and it is Christ who stands upon the water in the Scriptures. Accompanied with that fact, is the fact that Christ, as the archangel, is the One who commands the angels. The voice between the banks, is the voice of “that certain saint” in verse thirteen, and it is His word that commands Gabriel to make Daniel understand the “mareh” vision. In chapter twelve of Daniel, Christ once again is between the banks of the river. In chapter twelve He is clothed in linen, and swares by Him that liveth forever.

Det er Palmoni som befaler Gabriel å la Daniel forstå «mareh», for Han som befaler Gabriel, er Han som står over vannet, og Gabriel hørte Hans røst, «en manns røst mellom breddene av Ulai». Det er elven Ulai som renner mellom breddene, og det er Kristus som står over vannet i Skriftene. Sammen med dette faktum kommer det faktum at Kristus, som erkeengelen, er Den som befaler englene. Røsten mellom breddene er røsten til «den ene hellige» i vers tretten, og det er Hans ord som befaler Gabriel å la Daniel forstå synet om «mareh». I Daniels tolvte kapittel er Kristus igjen mellom elvens bredder. I kapittel tolv er Han kledd i lin, og sverger ved Ham som lever evig.

> But thou, O Daniel, shut up the words, and seal the book, even to the time of the end: many shall run to and fro, and knowledge shall be increased. Then I Daniel looked, and, behold, there stood other two, the one on this side of the bank of the river, and the other on that side of the bank of the river. And one said to the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, How long shall it be to the end of these wonders? And I heard the man clothed in linen, which was upon the waters of the river, when he held up his right hand and his left hand unto heaven, and sware by him that liveth for ever that it shall be for a time, times, and an half; and when he shall have accomplished to scatter the power of the holy people, all these things shall be finished. Daniel 12:4–7.

> Men du, Daniel, lukk til ordene og forsegl boken inntil endetiden; mange skal fare omkring, og kunnskapen skal øke. Så så jeg, Daniel, og se, der stod to andre, den ene på den ene bredden av elven og den andre på den andre bredden av elven. Og en sa til mannen som var kledd i lin, han som var over elvens vann: Hvor lenge skal det vare før enden kommer på disse underfulle ting? Og jeg hørte mannen som var kledd i lin, han som var over elvens vann, da han løftet sin høyre hånd og sin venstre hånd opp mot himmelen og svor ved ham som lever i all evighet at det skal vare en tid, tider og en halv tid; og når han har fullført å knuse kraften hos det hellige folk, da skal alle disse ting være fullendt. Daniel 12:4–7.

The Man who was “clothed in linen, which was upon the waters of the river,” “held up His right hand and His left hand unto heaven, and sware by Him that liveth forever,” and He is the same Man, who in chapter eight commanded Gabriel. In Revelation chapter ten, Christ also held up His hand and swore by Him who lives forever, but there He is standing upon both the water and the earth.

Mannen som var «kledd i lin, og som stod over elvens vann», «løftet sin høyre hånd og sin venstre hånd mot himmelen og sverget ved Ham som lever til evig tid», og Han er den samme Mann som i kapittel åtte gav Gabriel befaling. I Åpenbaringen kapittel ti løftet Kristus også sin hånd og sverget ved Ham som lever til evig tid, men der står Han både på vannet og på jorden.

> And the angel which I saw stand upon the sea and upon the earth lifted up his hand to heaven, And sware by him that liveth for ever and ever, who created heaven, and the things that therein are, and the earth, and the things that therein are, and the sea, and the things which are therein, that there should be time no longer. Revelation 10:5, 6.

> Og engelen som jeg så stå på havet og på jorden, løftet sin hånd opp mot himmelen og svor ved ham som lever i all evighet, han som skapte himmelen og det som er i den, og jorden og det som er på den, og havet og det som er i det, at det ikke skulle være tid lenger. Åpenbaringen 10:5, 6.

The mighty angel of chapter ten of Revelation, is Palmoni, who spake to Gabriel from between the banks of the river in chapter eight, and identified when the “end of” the “wonders” would occur in chapter twelve. In Revelation chapter ten, He is the one who roared as a “lion,” for He is there represented as the Lion of the tribe of Judah.

Den veldige engelen i det tiende kapittel i Johannes’ åpenbaring er Palmoni, som talte til Gabriel mellom elvebreddene i det åttende kapittel, og som i det tolvte kapittel angav når «enden på» «underne» skulle inntreffe. I Johannes’ åpenbaring, kapittel ti, er det Han som brølte som en «løve», for der fremstilles Han som Løven av Juda stamme.

> And one of the elders saith unto me, Weep not: behold, the Lion of the tribe of Juda, the Root of David, hath prevailed to open the book, and to loose the seven seals thereof. And I beheld, and, lo, in the midst of the throne and of the four beasts, and in the midst of the elders, stood a Lamb as it had been slain, having seven horns and seven eyes, which are the seven Spirits of God sent forth into all the earth. And he came and took the book out of the right hand of him that sat upon the throne. Revelation 5:5–7.

> Og en av de eldste sier til meg: Gråt ikke! Se, Løven av Judas stamme, Davids rotskudd, har seiret, så han kan åpne boken og løse dens sju segl. Og jeg så, og se, midt mellom tronen og de fire livsvesener og midt iblant de eldste stod et Lam, likesom slaktet, med sju horn og sju øyne, som er Guds sju ånder, utsendt til hele jorden. Og han kom og tok boken av høyre hånd på ham som satt på tronen. Åpenbaringen 5:5–7.

As the Lion of the tribe of Judah, Christ is the lamb that prevailed to unseal the book that was sealed with seven seals. Whether He is walking upon the water in the book of Daniel, or has one foot on the sea and the other on the earth in Revelation, each of the prophetic representations are associated with prophetic time. And as the Lion of the tribe of Judah, Christ both seals up and unseals His Word. As He sealed up the book of Daniel, He also sealed up the seven thunders in Revelation chapter ten.

Som Løven av Juda stamme er Kristus lammet som seiret til å åpne boken som var forseglet med sju segl. Enten Han går på vannet i Daniels bok, eller har den ene foten på havet og den andre på jorden i Åpenbaringen, er hver av de profetiske framstillingene knyttet til profetisk tid. Og som Løven av Juda stamme forsegler Kristus både sitt Ord og åpner det. Slik Han forseglet Daniels bok, forseglet Han også de sju tordener i Åpenbaringen kapittel ti.

> “The mighty angel who instructed John was no less a personage than Jesus Christ. Setting His right foot on the sea, and His left upon the dry land, shows the part which He is acting in the closing scenes of the great controversy with Satan. This position denotes His supreme power and authority over the whole earth. The controversy had waxed stronger and more determined from age to age, and will continue to do so, to the concluding scenes when the masterly working of the powers of darkness shall reach their height. Satan, united with evil men, will deceive the whole world and the churches who receive not the love of the truth. But the mighty angel demands attention. He cries with a loud voice. He is to show the power and authority of His voice to those who have united with Satan to oppose the truth.

> Den mektige engelen som underviste Johannes, var ingen ringere person enn Jesus Kristus. At Han setter sin høyre fot på havet og sin venstre på det tørre land, viser den rolle Han utfører i de avsluttende scener av den store strid med Satan. Denne stillingen betegner Hans høyeste makt og myndighet over hele jorden. Striden har tiltatt i styrke og besluttsomhet fra tidsalder til tidsalder, og vil fortsette å gjøre det helt frem til de avsluttende scener, når mørkets makters mesterlige virksomhet når sitt høydepunkt. Satan, forent med onde mennesker, vil bedra hele verden og de menigheter som ikke tar imot kjærligheten til sannheten. Men den mektige engelen krever oppmerksomhet. Han roper med høy røst. Han skal åpenbare sin røsts makt og myndighet for dem som har sluttet seg til Satan for å motstå sannheten.

> “After these seven thunders uttered their voices, the injunction comes to John as to Daniel in regard to the little book: ‘Seal up those things which the seven thunders uttered.’ These relate to future events which will be disclosed in their order. Daniel shall stand in his lot at the end of the days. John sees the little book unsealed. Then Daniel’s prophecies have their proper place in the first, second, and third angels’ messages to be given to the world. The unsealing of the little book was the message in relation to time.

> «Etter at disse sju tordener hadde latt sine røster høre, kommer påbudet til Johannes, slik det kom til Daniel med hensyn til den lille boken: ‘Forsegl det som de sju tordener talte.’ Dette gjelder fremtidige hendelser som vil bli åpenbart i sin orden. Daniel skal stå i sin lodd ved dagenes ende. Johannes ser den lille boken åpnet. Da får Daniels profetier sin rette plass i den første, den andre og den tredje engels budskap som skal gis til verden. Åpningen av den lille boken var budskapet i forbindelse med tid.»

> “The books of Daniel and the Revelation are one. One is a prophecy, the other a revelation; one a book sealed, the other a book opened. John heard the mysteries which the thunders uttered, but he was commanded not to write them.

> Bøkene Daniel og Johannes’ åpenbaring er ett. Den ene er en profeti, den andre en åpenbaring; den ene en bok forseglet, den andre en bok åpnet. Johannes hørte de hemmeligheter som tordenene uttalte, men han fikk befaling om ikke å skrive dem.

> “The special light given to John which was expressed in the seven thunders was a delineation of events which would transpire under the first and second angels’ messages.” The Seventh-day Adventist Bible Commentary, volume 7, 971.

> «Det særlige lyset som ble gitt til Johannes, og som kom til uttrykk i de sju tordener, var en framstilling av begivenheter som ville finne sted under den første og den andre engels budskap.» The Seventh-day Adventist Bible Commentary, bind 7, 971.

Christ, represented as Palmoni, the Man in chapters eight and twelve who is upon the water, is also the mighty angel with the little book in His hand. He is the Lion of the tribe of Judah that seals and unseals His Word, and He is the one who commands Gabriel, for He is Michael the archangel.

Kristus, fremstilt som Palmoni, Mannen i kapittel åtte og tolv som er over vannet, er også den mektige engelen med den lille boken i sin hånd. Han er Løven av Judas stamme som besegler og åpner sitt Ord, og Han er den som gir Gabriel befaling, for Han er erkeengelen Mikael.

> Yet Michael the archangel, when contending with the devil he disputed about the body of Moses, durst not bring against him a railing accusation, but said, The Lord rebuke thee. Jude 1:9.

> Men overengelen Mikael våget, da han lå i strid med djevelen og tvistet om Moses’ legeme, ikke å fremføre en spottende anklage mot ham, men sa: Herren refse deg. Judas 1:9.

Michael is Christ’s name, and that name represents that He is the commander of not only the angels, but He is also the one who has the power to resurrect. The name Michael means “who is like God”. When Nebuchadnezzar saw one like unto the son of God in the furnace with the three worthies, he saw Michael. And the archangel Michael, is also the prince of God’s people that the little horn of pagan Rome magnified themselves against at the cross in fulfillment of Daniel chapter eight, verse eleven.

Mikael er Kristi navn, og dette navnet uttrykker at Han er anfører ikke bare for englene, men at Han også er den som har makt til å oppreise de døde. Navnet Mikael betyr «hvem er som Gud». Da Nebukadnesar i ovnen så en som lignet Guds Sønn sammen med de tre mennene, så han Mikael. Og erkeengelen Mikael er også fyrsten over Guds folk, den som det lille horn i det hedenske Rom opphøyet seg mot ved korset, til oppfyllelse av Daniel kapittel åtte, vers elleve.

> But I will show thee that which is noted in the scripture of truth: and there is none that holdeth with me in these things, but Michael your prince. Daniel 10:21.

> Men jeg vil kunngjøre deg det som er nedtegnet i sannhetens skrift; og det er ingen som står meg bi i disse ting, uten Mikael, deres fyrste. Daniel 10:21.

It is Michael who commands the angels, who resurrects the dead and who decides when probation closes.

Det er Mikael som befaler englene, som oppvekker de døde, og som avgjør når nådetiden avsluttes.

> “‘And at that time shall Michael stand up, the great prince which standeth for the children of thy people: and there shall be a time of trouble, such as never was since there was a nation even to that same time: and at that time thy people shall be delivered, everyone that shall be found written in the book.’ When this time of trouble comes, every case is decided; there is no longer probation, no longer mercy for the impenitent. The seal of the living God is upon His people. This small remnant, unable to defend themselves in the deadly conflict with the powers of earth that are marshaled by the dragon host, make God their defense. The decree has been passed by the highest earthly authority that they shall worship the beast and receive his mark under pain of persecution and death. May God help His people now, for what can they then do in such a fearful conflict without His assistance!” Testimonies, volume 5, 212.

> «‘Og på den tid skal Mikael stå fram, den store fyrsten som står som vern for ditt folks barn; og det skal komme en trengselstid, slik det ikke har vært siden noe folkeslag ble til, like til den samme tid; og på den tid skal ditt folk bli frelst, hver og en som finnes oppskrevet i boken.’ Når denne trengselstid kommer, er hver sak avgjort; det er ikke lenger noen prøvetid, ikke lenger noen nåde for de ubotferdige. Den levende Guds segl er over Hans folk. Denne lille rest, ute av stand til å forsvare seg selv i den dødelige strid med jordens makter som er oppstilt av dragens hærskare, gjør Gud til sitt vern. Ved dekret fra den høyeste jordiske myndighet er det blitt fastsatt at de skal tilbe dyret og motta dets merke under trussel om forfølgelse og død. Må Gud hjelpe sitt folk nå, for hva kan de da gjøre i en så fryktelig konflikt uten Hans hjelp!» Testimonies, bind 5, 212.

The final secret which the Lion of the tribe of Judah unseals is the Revelation of Jesus Christ, and it includes that He is in control of the design and structure of every element of His prophetic Word. The Man in linen that stands upon the waters, who lifts up His hand and swares by Him that liveth forever, and who cries as a Lion, which causes seven thunders to utter their voices, is He who seals up the book of Daniel and seals up the seven thunders of Revelation. It is He who unseals the book that is sealed with seven seals, who has the power to resurrect, and who is the great Prince that stands up and announces the end of probation. When Palmoni commanded Gabriel to make Daniel to understand the “mareh” vision, He meant exactly that.

Den siste hemmelighet som Løven av Juda stamme åpner, er Jesu Kristi åpenbaring, og den innbefatter at Han har kontroll over utformingen og strukturen i hvert eneste element av sitt profetiske Ord. Mannen kledd i lin, som står over vannene, som løfter opp sin hånd og sverger ved Ham som lever i all evighet, og som roper som en Løve, hvilket får sju tordener til å la sine røster høre, er Han som besegler Daniels bok og besegler de sju tordenene i Åpenbaringen. Det er Han som åpner boken som er forseglet med sju segl, som har makt til å oppreise fra de døde, og som er den store Fyrsten som står fram og kunngjør nådetidens avslutning. Da Palmoni befalte Gabriel å la Daniel forstå «mareh»-synet, mente Han nettopp det.

He did not command Gabriel to make Daniel understand the “chazon” vision. The “chazon” vision is the vision of the kingdoms of Bible prophecy in Daniel chapter eight, verses one through twelve, and it is also the “vision” that is referenced in verse thirteen, within a question of duration. “How long shall be the vision?” The “chazon” vision concerns the daily (paganism) and the transgression (papalism) desolating powers that trample down the sanctuary and host.

Han befalte ikke Gabriel å få Daniel til å forstå synet, «chazon». «Chazon»-synet er synet om rikene i Bibelens profeti i Daniels bok, kapittel åtte, versene én til tolv, og det er også det «syn» det henvises til i vers tretten, innenfor et spørsmål om varighet. «Hvor lenge skal synet vare?» «Chazon»-synet angår de ødeleggende maktene den daglige (hedenskapet) og overtredelsen (pavedømmet), som trår helligdommen og hæren ned.

> Then I heard one saint speaking, and another saint said unto that certain saint which spake, How long shall be the vision concerning the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot? Daniel 8:13.

> Så hørte jeg en hellig tale, og en annen hellig sa til den hellige som talte: Hvor lenge varer synet om det daglige offer og den ødeleggende overtredelse, så både helligdommen og hæren blir gitt til å trampes under fot? Daniel 8:13.

Christ, as Palmoni (the Wonderful Numberer), is asked “how long” shall be the “chazon” vision, and he answers, “unto two thousand and three hundred days; then shall the sanctuary be cleansed.” Daniel then desires to understand the “chazon” vision which concerns “the daily sacrifice, and the transgression of desolation, to give both the sanctuary and the host to be trodden under foot.” But Gabriel is commanded to make Daniel understand the “mareh” vision. Every fact has its bearing in God’s Word. The “mareh” vision, is the vision of the evening and mornings identified in verse twenty-six.

Kristus, som Palmoni (den underfulle tallsetter), blir spurt: «Hvor lenge» skal «chazon»-synet vare, og han svarer: «Inntil to tusen og tre hundre dager; da skal helligdommen bli renset.» Daniel ønsker da å forstå «chazon»-synet, som gjelder «det daglige offer og ødeleggelsens overtredelse, så både helligdommen og hæren blir gitt til nedtramping.» Men Gabriel får befaling om å få Daniel til å forstå «mareh»-synet. Hvert enkelt forhold har sin betydning i Guds ord. «Mareh»-synet er synet om aftener og morgener, identifisert i vers tjueseks.

> And the vision of the evening and the morning which was told is true: wherefore shut thou up the vision; for it shall be for many days. Daniel 8:26.

> Og synet om aftenen og morgenen, som blev kundgjort, er sandt; luk derfor synet til, for det gælder mange dage. Daniel 8:26.

The word “vision” is mentioned twice in the verse. The first reference is the “mareh” vision and the second is the “chazon” vision. The “mareh” vision is the vision of “the evening and mornings.” The Hebrew expression of “evening and mornings” is often found in the Bible, and it is always translated as “evening and mornings,” as it is in verse twenty-six. The only place in the Bible where it is translated differently than “evening and mornings,” is in verse fourteen, where it is translated as simply “days.” The actual Hebrew of verse fourteen would read, “Unto twenty-three hundred evenings and mornings.”

Ordet «syn» nevnes to ganger i verset. Den første henvisningen er «mareh»-synet, og den andre er «chazon»-synet. «Mareh»-synet er synet om «aften og morgener». Det hebraiske uttrykket for «aften og morgener» forekommer ofte i Bibelen, og det blir alltid oversatt med «aften og morgener», slik det er i vers tjueseks. Det eneste stedet i Bibelen hvor det blir oversatt annerledes enn «aften og morgener», er i vers fjorten, hvor det ganske enkelt blir oversatt som «dager». Den faktiske hebraiske ordlyden i vers fjorten ville lyde: «Inntil to tusen tre hundre aftener og morgener.»

The verse that is the central pillar of Adventism, is the only verse in God’s Word where “evening and mornings” is expressed simply as “days.” Every fact has its bearing, and if nothing else, it is clear that Palmoni was purposely emphasizing the verse. He did so by directing the minds of those who translated the King James Bible to write the phrase differently than it is always written in His Word. The point that is to be derived from this fact, is that when Gabriel is told to make Daniel understand the “mareh” vision, he is being told to make Daniel understand the vision of the appearance of 1844, and not the “chazon” vision concerning the trampling down the sanctuary and the host.

Verset som er adventismens sentrale søyle, er det eneste verset i Guds Ord hvor «kveld og morgen» ganske enkelt er uttrykt som «dager». Hvert faktum har sin betydning, og om ikke annet, er det klart at Palmoni med hensikt la vekt på verset. Han gjorde det ved å lede tankene hos dem som oversatte King James Bible til å skrive uttrykket annerledes enn det alltid er skrevet i Hans Ord. Poenget som skal utledes av dette faktum, er at når Gabriel blir befalt å la Daniel forstå «mareh»-synet, blir han befalt å la Daniel forstå synet om tilsynekomsten av 1844, og ikke «chazon»-synet om nedtrampingen av helligdommen og hæren.

The vision of the “evening and mornings” is about an appearance that occurs when the cleansing of the sanctuary began on October 22, 1844. The vision of the appearance of October 22, 1844, is not about the trampling down of the sanctuary, but of the cleansing of the sanctuary. Was there a prophetic appearance on that date?

Synet om «aftener og morgener» gjelder en tilsynekomst som finner sted når renselsen av helligdommen begynte den 22. oktober 1844. Synet om tilsynekomsten den 22. oktober 1844 gjelder ikke nedtrampingen av helligdommen, men renselsen av helligdommen. Var det en profetisk tilsynekomst på den datoen?

> “The coming of Christ as our high priest to the most holy place, for the cleansing of the sanctuary, brought to view in Daniel 8:14; the coming of the Son of man to the Ancient of Days, as presented in Daniel 7:13; and the coming of the Lord to His temple, foretold by Malachi, are descriptions of the same event; and this is also represented by the coming of the bridegroom to the marriage, described by Christ in the parable of the ten virgins, of Matthew 25.” The Great Controversy, 426.

> «Kristi komme som vår øversteprest til det aller helligste, for å rense helligdommen, slik det fremstilles i Daniel 8,14; Menneskesønnens komme til Den gamle av dager, slik det legges fram i Daniel 7,13; og Herrens komme til sitt tempel, forutsagt av Malaki, er beskrivelser av den samme begivenhet; og dette fremstilles også ved brudgommens komme til bryllupet, slik Kristus beskriver det i lignelsen om de ti jomfruene i Matteus 25.» The Great Controversy, 426.

Gabriel was instructed to make Daniel understand the prophetic appearance of Christ in His temple on October 22, 1844. For this reason, Gabriel gave Daniel a second witness to the date of October 22, 1844, for Gabriel led every Bible author that recorded some form of the biblical principle that identifies that truth is established upon the testimony of two. If Gabriel was to make Daniel understand October 22, 1844, he would need a second witness to establish “the vision of the appearance.”

Gabriel fikk befaling om å la Daniel forstå Kristi profetiske fremtreden i sitt tempel den 22. oktober 1844. Av denne grunn gav Gabriel Daniel et annet vitne om datoen 22. oktober 1844, for Gabriel ledet enhver bibelforfatter som nedtegnet en eller annen form av det bibelske prinsipp som fastslår at sannhet blir stadfestet ved to vitners vitnesbyrd. Dersom Gabriel skulle la Daniel forstå den 22. oktober 1844, ville han trenge et annet vitne for å stadfeste «synet om fremtreden».

Gabriel begins his work by first addressing Daniel’s desire to understand the “chazon” vision, and he does so by identifying that the “chazon” vision, is the vision that concludes at the “time of the end” in 1798.

Gabriel begynner sitt verk ved først å henvende seg til Daniels ønske om å forstå synet, «chazon», og han gjør dette ved å fastslå at synet, «chazon», er det synet som avsluttes ved «endens tid» i 1798.

> And I heard a man’s voice between the banks of Ulai, which called, and said, Gabriel, make this man to understand the vision. So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Daniel 8:16, 17.

> Og jeg hørte en manns røst mellom Ulais bredder; den ropte og sa: Gabriel, la denne mannen forstå synet. Så kom han nær der jeg sto; og da han kom, ble jeg grepet av frykt og falt på mitt ansikt. Men han sa til meg: Forstå, du menneskesønn; for synet gjelder endens tid. Daniel 8:16, 17.

The “vision” in the previous verse, that is “at the time of the end” is the “chazon” vision, and the “time of the end” in the book of Daniel is 1798. This is the “vision” which Daniel had sought to understand, but it was not the “vision” Gabriel was told to make Daniel to understand. For that Gabriel is going to provide a second witness.

«Synet» i det foregående verset, det vil si «ved endens tid», er «chazon»-synet, og «endens tid» i Daniels bok er 1798. Dette er det «synet» som Daniel hadde søkt å forstå, men det var ikke det «synet» Gabriel fikk beskjed om å la Daniel forstå. For dette skal Gabriel fremlegge et annet vitne.

> So he came near where I stood: and when he came, I was afraid, and fell upon my face: but he said unto me, Understand, O son of man: for at the time of the end shall be the vision. Now as he was speaking with me, I was in a deep sleep on my face toward the ground: but he touched me, and set me upright. And he said, Behold, I will make thee know what shall be in the last end of the indignation: for at the time appointed the end shall be. Daniel 8:17–19.

> Så kom han nær til stedet hvor jeg stod; og da han kom, ble jeg grepet av frykt og falt på mitt ansikt. Men han sa til meg: Forstå, du menneskesønn; for synet gjelder endetidens tid. Mens han talte med meg, sank jeg i dyp søvn med ansiktet mot jorden; men han rørte ved meg og reiste meg opp på stedet hvor jeg stod. Og han sa: Se, jeg vil kunngjøre deg hva som skal skje ved vredens siste ende; for ved den fastsatte tid skal enden komme. Daniel 8:17–19.

Gabriel takes up his job assignment by informing Daniel to, “behold,” which is informing Daniel to consider the next fact. The next fact is that the “last indignation,” of the two “seven times” of Leviticus twenty-six, ends in 1844. The “last indignation” is directly identified as a time prophecy, for it has a “time appointed” that it will “end.” The “indignation” must represent a period of time, for it has a “time appointed” for its ending. If the “indignation” was simply a point in time it would not have an end, it would simply be the point when it took place.

Gabriel tar fatt på sitt oppdrag ved å si til Daniel: «Se», og med dette pålegger han Daniel å ta den neste kjensgjerning i betraktning. Den neste kjensgjerningen er at den «siste harme» i de to «sju tider» i Tredje Mosebok tjueseks ender i 1844. Den «siste harme» blir direkte identifisert som en tidsprofeti, for den har en «fastsatt tid» da den skal «ta slutt». «Harmen» må representere et tidsrom, for den har en «fastsatt tid» for sin avslutning. Dersom «harmen» ganske enkelt var et tidspunkt, ville den ikke ha en avslutning; den ville ganske enkelt være det tidspunkt da den fant sted.

The “indignation” had an ending point that is marked, so it represents the end of a period of time. The period of time is represented as “the last indignation.” If there is a last, then there must be a first. The “first indignation” is identified in Daniel chapter eleven, and there it is also a period of time, for the papacy was going to “practice and prosper” until the end of the “indignation”.

«Vreden» hadde et fastsatt endepunkt, så den representerer slutten på en tidsperiode. Tidsperioden er fremstilt som «den siste vrede». Dersom det finnes en siste, må det også finnes en første. «Den første vrede» blir identifisert i Daniel kapittel elleve, og også der er den en tidsperiode, for pavedømmet skulle «gjøre etter sin vilje og ha framgang» inntil enden på «vreden».

> And some of them of understanding shall fall, to try them, and to purge, and to make them white, even to the time of the end: because it is yet for a time appointed. And the king shall do according to his will; and he shall exalt himself, and magnify himself above every god, and shall speak marvellous things against the God of gods, and shall prosper till the indignation be accomplished: for that that is determined shall be done. Daniel 11:35, 36.

> Og noen av de forstandige skal falle, for å prøve dem og for å rense dem og gjøre dem hvite, inntil endens tid; for det er ennå for en fastsatt tid. Og kongen skal gjøre etter sin egen vilje; og han skal opphøye seg og gjøre seg stor over enhver gud, og han skal tale forunderlige ting mot gudenes Gud, og det skal lykkes for ham inntil vreden er fullbyrdet; for det som er fastsatt, skal skje. Daniel 11:35, 36.

In these two verses, the king that does according to his will and exalts himself is the subject. Verse thirty-six is the verse Paul paraphrases, as he identifies the “man of sin” who is seated in the temple of God showing himself that he is God. The persecution of the Dark Ages from the year 538 through to 1798 is identified in verse thirty-five, and it continues until “the time of the end” which was 1798, which was the “time appointed.” Verse thirty-six then identifies that the papacy would “prosper” “till the indignation be accomplished.” The verse identifies that the papacy prospered until 1798, at which point, the first “indignation,” had been “accomplished.” God’s prophetic Word had “determined” that the papacy would continue for twelve hundred and sixty years, until 1798, which was the “time of the end.”

I disse to versene er kongen som gjør etter sin egen vilje og opphøyer seg selv, emnet. Vers trettiseks er det verset Paulus parafraserer, idet han identifiserer «syndens menneske», som sitter i Guds tempel og viser seg selv fram som om han er Gud. Forfølgelsen i den mørke middelalder fra året 538 og frem til 1798 blir identifisert i vers trettifem, og den fortsetter inntil «endens tid», som var 1798, hvilket var den «fastsatte tid». Vers trettiseks identifiserer deretter at pavedømmet skulle «ha framgang» «inntil vreden er fullbyrdet». Verset identifiserer at pavedømmet hadde framgang inntil 1798, på hvilket tidspunkt den første «vreden» var blitt «fullbyrdet». Guds profetiske Ord hadde «fastsatt» at pavedømmet skulle fortsette i ett tusen to hundre og seksti år, inntil 1798, som var «endens tid».

The first “indignation” ended in 1798, and “the last indignation” ended in 1844. Both indignations are represented as periods of time, which had specific endings, thus identifying them both as time prophecies. Gabriel was commanded by Palmoni to make Daniel understand the appearance vision (“mareh”), of the “evening and mornings” (days) that identified October 22, 1844, and he did so by providing a second witness to that date.

Den første «vredesdom» endte i 1798, og «den siste vredesdom» endte i 1844. Begge vredesdommene fremstilles som tidsperioder, som hadde bestemte avslutninger, og identifiserer dem dermed begge som tidsprofetier. Gabriel fikk befaling av Palmoni om å la Daniel forstå synet om tilsynekomsten («mareh»), av «kvelder og morgener» (dager) som identifiserte 22. oktober 1844, og han gjorde det ved å gi et annet vitne til den datoen.

The “chazon” vision of verse thirteen, which Daniel desired to understand, was the vision of the trampling down that ended at the “time of the end” in 1798. The “mareh” vision of verse fourteen, ended with the appearance of Christ in the Most Holy Place on October 22, 1844, in fulfillment of the time prophecy of twenty-three hundred years, and also the fulfillment of the time prophecy of the twenty-five hundred and twenty years. Both of those time prophecies are represented upon Habakkuk’s sacred tables, which Sister White identifies were directed by the hand of the Lord, and should not be altered.

«Chazon»-synet i vers tretten, som Daniel ønsket å forstå, var synet om nedtrampingen som endte ved «endens tid» i 1798. «Mareh»-synet i vers fjorten endte med Kristi fremtreden i Det Aller Helligste den 22. oktober 1844, som oppfyllelse av tidsprofetien om to tusen tre hundre år, og også oppfyllelsen av tidsprofetien om de to tusen fem hundre og tjue år. Begge disse tidsprofetiene er fremstilt på Habakkuks hellige tavler, som Søster White identifiserer som ledet av Herrens hånd, og som ikke bør forandres.

We will continue this study in the next article.

Vi vil fortsette denne studien i den neste artikkelen.

> “We have many lessons to learn, and many, many to unlearn. God and heaven alone are infallible. Those who think that they will never have to give up a cherished view, never have occasion to change an opinion, will be disappointed. As long as we hold to our own ideas and opinions with determined persistency, we cannot have the unity for which Christ prayed.” Review and Herald, July 26, 1892.

> «Vi har mange lærdommer å tilegne oss, og mange, mange å avlære. Gud og himmelen alene er ufeilbarlige. De som mener at de aldri vil måtte oppgi en kjær oppfatning, aldri få anledning til å endre en mening, vil bli skuffet. Så lenge vi holder fast ved våre egne ideer og meninger med bestemt standhaftighet, kan vi ikke ha den enhet som Kristus ba om.» Review and Herald, 26. juli 1892.

Back to Articles